У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду - прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/449/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 серпня 2023 року клопотання слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_9 задоволено повністю.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії ухвали визначено в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.09.2023.

Слідчий Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи тим, що підставою для продовження застосованого запобіжного заходу є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які, на переконання прокурора, не змінилися та є достатніми для тримання підозрюваного під вартою.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що 30.06.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України.

Слідчий суддя звернув увагу на те, що санкція кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 127 КК України передбачає допустимість застосування основного покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років, тобто за правилами статті 12 КК України кримінальне правопорушення, детерміноване ч. 3 ст. 127 КК України, є особливо тяжким злочином.

У свою чергу, кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 146 КК України передбачає допустимість застосування основного покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років, тобто за правилами статті 12 КК України являється нетяжким злочином.

Слідчий суддя вважав слушними посилання сторони обвинувачення на те, що з урахування особливості географічного розташування Закарпатської області підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість покарання матиме реальну можливість покинути територію України та переховуватися від органів досудового розслідування.

Слідчий суддя враховує також вік підозрюваного, відсутність відомостей про незадовільний стан здоров`я, що перешкоджає застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя враховує доводи захисту про те, що підозрюваний являється учасником бойових дій має на утриманні 2 неповнолітніх дітей та батьків. При цьому мати підозрюваного є особою з інвалідністю.

Між тим, існування декількох обставин, які характеризують підозрюваного з позитивної сторони, хоча і заслуговують на певну увагу, але не є тими безумовними факторами, які виключають можливість тримання особи під вартою або ж беззаперечно знижують (зменшують) імовірність реалізації цією особою ризику, розглянутого вище.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя вважав доведеним існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя вважає обґрунтованими посилання сторони обвинувачення про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що підозрюваний обізнаний зі змістом показань свідків та потерпілих, а тому може впливати на них з метою зміни ними викриваючих показань.

На підставі вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає до задоволення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з обов`язком не залишати місце фактичного проживання з 22:00 год до 06:00 год для можливості працювати та утримувати родину, а також іншими обов`язками передбаченими ст.181 КПК України.

В наданих доповненнях до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_7 стверджує, що слідчий суддя формально розглянув клопотання слідчого, не з`ясувавши реальних обставин справи. Посилається на те, що органом досудового розслідування не надано жодних переконливих доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків. Зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст.370 КПК України, оскільки судом не враховано усіх доказів, які підлягали доказуванню під час ухвалення рішення, а також є невмотивованою, оскільки ухвалена за відсутності достатніх мотивів для прийняття рішення про обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що наведені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, так як привели до ухвалення незаконної, необґрунтованої та невмотивованої ухвали, якою обмежено конституційні права ОСОБА_8 . На підставі наведеного, просить суд скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та винести нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з обов`язком не залишати місце фактичного проживання з 22:00 год до 06:00 год для можливості працювати та утримувати родину, а також іншими обов`язками передбаченими ст.181 КПК України. У разі визнання обґрунтованим рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , просить визначити розмір застави достатній для забезпечення виконання останнім обов`язків, передбачених КПК України та покласти у разі внесення застави на ОСОБА_8 окремі обов`язки, передбачені п.п.1-9 ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та доповнення до неї; прокурора ОСОБА_5 , який судове рішення вважає законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , неявка якого з урахуванням положень ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується те, що про час та місце розгляду апеляційної скарги підозрюваний повідомлений відповідно до вимог закону; що даних про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день до апеляційного суду не надходило; що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища підозрюваного, а також те, що у розгляді апеляційної скарги приймає участь адвокат ОСОБА_6 , який просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності підозрюваного.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна особа має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку визначеному законом.

Указані гарантії права на свободу та особисту недоторканість, які передбачені ст. 29 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції ), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції». У п. 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини у всіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 закону України «Про виконання рішень та практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Колегія суддів вважає, що затримання та тримання особи під вартою мають бути законними, з точки зору як матеріального, так і процесуального права. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5 Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), яка полягає в захисті людини від свавілля. Підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є: а)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; б) наявність конкретних фактичних та правових підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність взяття особи під варту, про продовження строків тримання особи під вартою покладений на органи досудового слідства, - ініціаторів клопотань і, зокрема, прокурора. При цьому необхідно враховувати, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку із чим він обирається чи продовжується лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 2 ст. 194 КПК України, і його належної поведінки.

Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити : 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 у межах строку досудового розслідування подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. 199 КПК України, ґрунтується на вимогах закону.

З журналу судового засідання вбачається, що під час розгляду клопотання щодо підозрюваного ОСОБА_8 участь у його розгляді приймали як підозрюваний ОСОБА_8 , так і його захисник адвокат ОСОБА_7 , що свідчить про дотримання слідчим суддею вимог передбачених ст. 193 КПК України.

Одночасно, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою у межах строку досудового розслідування підозрюваного ОСОБА_8 слідчим суддею належним чином не були враховані вищевказані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права закладені у Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно не перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права не можна визнати законним та обґрунтованим.

Так, з ухвали слідчого судді не вбачається, які саме дані свідчать про те, що встановлені під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 ризики не зменшились і не відпали, а також у судовому рішенні не вказується і на те, які саме ризики були встановлені та доведені під час обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дослідивши матеріали судового провадження колегія суддів зазначає, що у підтвердження доводів клопотання слідчим приєднані Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протокол допиту потерпілого від 28.06.2023, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.06.2023 за участю ОСОБА_10 та його представника, протокол огляду особи щодо наявності тілесних ушкоджень від 24.06.2023, протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 29.06.2023, протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 24.06.2023, протокол про адміністративне затримання №000841 від 23.06.2023, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.06.2023 за участю свідка ОСОБА_11 та його представника, протокол допиту потерпілої ОСОБА_13 від 28.06.2023, протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 17.07.2023, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.07.2023 за участю свідка ОСОБА_14 , довідку про маршрут руху транспортних засобів, висновок експерта №195 від 27.06.2023

При оцінці обґрунтованості доводів клопотання та висновків викладених в ухвалі слідчого судді враховуються положення Європейського суду з прав людини, зазначені у п. 75 рішення від 10.02.2011 Справа «Харченко проти України» про те, що «Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого у п. 1 ст. 5. У п. 79 цього ж Рішення «Суд повторює, що розумність строку тримання особи під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись у кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин про які йдеться у рішеннях національних судів, рівня переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості».

Колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді не містить належного обґрунтування необхідності продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, що прокурором не надані докази у підтвердження обґрунтованості доводів клопотання, хоча відповідно до вказаних вище норм Конституції України, Конвенції та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведення обґрунтованості клопотання покладено саме на нього.

При цьому, колегія суддів зазначає, що підстави тримання особи під вартою, підстави для продовження строку тримання особи під вартою мають бути чітко вказані у судовому рішенні.

Між тим, з ухвали слідчого судді вбачається, що у порушення вищевказаних норм Конституції України та кримінального процесуального закону слідчий суддя належним чином не обґрунтував своє рішення про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування.

Крім того, колегія суддів вважає, що як слідчий у клопотанні, так і слідчий суддя в ухвалі не вмотивували, перший доводи, а другий висновок про те, що продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою з урахуванням суспільного інтересу та особливостей кримінального провадження переважує принцип поваги до свободи особистості.

При оцінці доводів апеляційної скарги враховується, що, відповідно до пояснень прокурора, досудове розслідування у кримінальному провадженні фактично завершено, тому доводи клопотання про те, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та експерта; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів визнає такими, що не дають можливим прийти до висновку про необхідність тримання його під вартою.

З п. 3 Рішення Конституційного суду України № 14-рп/ 2003 від 08 липня 2003 у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого запобіжного заходу, тому зазначений в ухвалі висновок про врахування тяжкості злочину, в скоєнні якого ОСОБА_8 підозрюється визнається таким, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів вважає, що зазначені в ухвалі суду мотиви й підстави не поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та рішенням Європейського суду у справі «Летельє проти Франції» про те, що попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку (п. 51 Рішення).

Колегія суддів також вважає, що слідчим суддею на стадії продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою не розглядалось питання про застосування щодо нього інших, більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, є несумісним з принципом верховенства права, обґрунтування ухвали про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, не приводять колегію суддів до висновку про те, що є розумні підстави вважати, що продовження строку тримання підозрюваного під вартою є засобом запобігання перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи його втечі, про що також вказується у клопотанні.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті рішення апеляційним судом враховуються і положення п. 84 вищевказаного Рішення Суду про те, що «Суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання та подальшого тримання під вартою».

Враховуючи сукупність вищенаведених обставин, даних про особу ОСОБА_8 - одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, батьків інвалідів, постійне місце проживання, постійне місце роботи та статус військовослужбовця, відповідно до ст. 89 КК України є не судимою особою, відсутність даних про притягнення його до адміністративної відповідальності, що в сукупності свідчить про відсутність наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також те, що прокурор не посилався на наявність даних у підтвердження того, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, сприятиме завданням кримінального провадження, відповідатиме принципам верховенства права, колегія суддів, вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати й обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає у забороні залишати своє місце проживання, колегія суддів враховує також положення ст. 2 КПК України у частині завдань кримінального провадження - забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Обираючи запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, відповідно до ст. 194 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне покласти на підозрюваного передбачені цією нормою права обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або/місця знаходження; утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертами у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Колегія суддів вважає, що покладення на ОСОБА_8 вказаних вище обов`язків забезпечить його належну процесуальну поведінку, не порушуватиме його прав та буде достатнім для запобігання встановленим ризикам.

При встановленні строку дії запобіжного заходу та покладених на ОСОБА_8 обов`язків, колегія суддів враховує і те, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 30.09.2023, у зв`язку із чим, вважає за необхідне встановити строк дії запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 у межах строку досудового розслідування - до 30.09.2023.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга, яку подав адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, а клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 серпня 2023 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_8 - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає у забороні залишати своє місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або/місця знаходження;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертами у цьому кримінальному провадженні,

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну,

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно з якими працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 202 КПК України, доставити підозрюваного ОСОБА_8 , який утримується в Закарпатській УВП №9, до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти.

Ухвалу про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного для виконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.

Термін дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити в межах строку досудового розслідування, тобто до 30 вересня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді