Справа № 642/3970/21
Провадження № 1-кс/642/1923/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження,-

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2023 року до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на рішення слідчого другого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 від 06.03.2022 про закриття кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000038 від 13.01.2021.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_3 зазначив, що дане кримінальне провадження було закрито незаконно, оскільки досудове розслідування проведено поверхнево, слідча внесла в постанову недостовірні дані.

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 не з`явився, надав до суду письмову заяву в якій просив розглянути подану ним скаргу у його відсутність, скаргу підтримав, пославшись на викладені в ній обставини, .

Слідча другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Харкові) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого в місті Полтаві ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду скарги була повідомлена завчасно, що підтверджується матеріалами справи, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 306 КПК України відсутність заявника та слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи за скаргою ОСОБА_3 , а також надані слідчим на адресу суду матеріали кримінального провадження № 0000038 від 13.01.2021, вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в місті Полтаві перебувало кримінальне провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 за № 0000038 від 13.01.2021 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 365, ч.2 ст. 366, ч.2 ст.367, ч. 2 ст. 382 Кримінального Кодексу України.

Досудове розслідування було розпочато 13 січня 2020 року Офісом Генерального прокурора на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року, якою було зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою ОСОБА_3 від 18 жовтня 2019 року, про вчинення, як на думку заявника, кримінальних правопорушень слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та процесуальним керівником прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_7 прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 області під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000231.

Матеріали кримінальних проваджень були скеровані заступником начальника Департаменту організації і процесуального керівництва досудовом розслідуванням органів Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 для організації досудового розслідування до територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Полтаві. (а.с. 31 матеріалів провадження).

В ході досудового розслідування ОСОБА_3 звертався до слідчого з клопотанням про визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Постановами слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_10 від 06.04.2020 року було відмовлено ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 365, ч.2 ст. 366, ч.2 ст.367, ч. 2 ст. 382 Кримінального Кодексу України. (а.с. 34-48 матеріалів провадження).

Ухвалою слідчого судді Октябрьского районного суду м. Харкова від 16.06.2020 року ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні його скарги на постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим. (а.с. 60-65,70-75 матеріалів провадження)

Постановами слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 14.06.2021 та 23.07.2021 року було відмовлено ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 365, ч.2 ст. 366, ч.2 ст.367, ч. 2 ст. 382 Кримінального Кодексу України. (а.с. 115-117 матеріалів провадження).

Таким чином ОСОБА_3 має статус заявника у даному кримінальному провадженні та користується правами, передбаченими ст.60 КПК України.

Під час досудового розслідування, з метою встановлення всіх обставин справи, було допитано в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які показали, що будь-яких злочинів при розслідуванні кримінального провадження № 000231 вони не вчиняли .

Слідством було досліджено заяву ОСОБА_3 від 18 жовтня 2019 року, в якій йшлось про те, що процесуальним посадовими особами прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та Кубахом біли вчинені злочини при розслідуванні кримінального провадження № 0000231, у зв`язку з чим діями даного прокурора йому була спричинена суттєва шкода.

В ході досудового розслідування 18.11.2021 року ОСОБА_3 був викликаний слідчою ОСОБА_5 на допит у якості свідка. Від дачі будь-яких показів ОСОБА_3 відмовився. Дана відмова була засвідчена на відео фіксацію ( а.с. 146-151 матеріалів кримінального провадження ).

Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 18.11.2021 року об`єднане кримінальне провадження № 0000038 від 13.11.2021 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 365, ч.2 ст. 366, ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 Кримінального Кодексу України, було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу вказаних вище кримінальних правопорушень в діях слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та апроцесуального керівника прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_7 (а.с. 152-155 матеріалів провадження).

Відповідно до положень п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

При цьому, у розумінні ст. 283 КПК України закриття кримінального провадження є однією з форм його завершення.

Заявник у кримінальному провадженні має право оскаржити прийняте процесуальне рішення про закриття до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. ст. 303-307 КПК України, або прокурору в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 284 КПК України.

З огляду на вказані обставини, слідчий дійшов правильного висновку про відсутність у діях лідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та процесуального керівника прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, вказавши наступне.

Аналізуючи ст. 364 КК України убачається, що зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби передбачає завдання істотної шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Під час досудового розслідування не було встановлено доказів та підтверджуючих документів щодо зловживання владою або службовим становищем в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , якими б вони могли завдати істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, якщо воно спричинили тяжкі наслідки, що свідчить про відсутність складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Статтею 365 КК України передбачено, що перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, невиконання або неналежне виконання службової особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, передбачає завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, якщо вони супроводжувались насильством або погрозою застосування насильства,застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими що ображають особисту гідність потерпілого,діями, за відсутності ознак катування Під час досудового розслідування не встановлено доказів та підтверджуючих документів щодо перевищення влади або службових повноважень в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , якими б вони могли завдати істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян. Тобто, під час проведення досудового розслідування не встановлено складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Статтею 366 КК України передбачено складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Суб`єктивна сторона службового підроблення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, характеризується тільки прямим умислом, бо винний діє завідомо, тобто усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, що вносяться ним до офіційних документів, або усвідомлює, що документ, який він видає, повністю чи частково не відповідає дійсності (є неправдивим), однак під час досудового розслідування не встановлено підтверджуючих ознак щодо здійснення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 службового підроблення, що спричинили тяжкі настідки. Тобто, під час проведення досудового розслідування не встановлено складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України.

Статтею 367 КК України передбачено, що службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, передбачає заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб. Під час досудового розслідування не встановлено доказів та підтверджуючих документів щодо службової недбалості в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , якими б вони могли завдати істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, якщо воно спричинили тяжкі наслідки . Тобто, під час проведення досудового розслідування не встановлено складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Аналізом ст. 382 КК України встановлено, що невиконанням судового рішення є умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. З об`єктивної сторони невиконання судового рішення може характеризуватися: 1) невиконанням службовою особою вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили; 2) перешкоджанням службовою особою виконанню вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконувати судове рішення або в ухиленні від його виконання, що має завуальований характер. Перешкоджання, в свою чергу, полягає у протидії службової особи, наділеної певним повноваженням щодо реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його виконання. Суб`єктивна сторона характеризується наявністю прямого умислу на невиконання судового рішення, особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. І хоча мотив і мета не є обов`язковими ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України, їх відсутність(недоведеність) певним чином свідчить про відсутність прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, аналізуючи отримані в ході досудового розслідування докази та фактичні дані, як окремо, так і в сукупності, керуючись загальними засадами кримінального провадження, слідчий дійшов правильного висновку про встановлену відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України у діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Дослідивши матеріали кримінального провадження, та з огляду на викладене вбачається, що слідчим було проведено всі необхідні слідчі дії для встановлення всіх необхідних обставин, для встановлення істини в кримінальних провадженнях.

Порівнявши ознаки складу злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України та фактичні обставини, встановлені під час досудового розслідування, слідчий обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність у даній події ознак складу злочину, не обмежившись лише переліченням певних доказів, з належним аналізом цих доказів

За таких обставин, слідчий суддя повністю погоджується з висновком слідчого про закриття кримінального провадження, оскільки його обставини не свідчать про наявність складу кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається у разі встановлення відсутності складу кримінального правопорушення.

При проведенні досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають обсяг відомостей та фактів, які належить перевірити, які за їх переконанням будуть достатніми для прийняття вмотивованого рішення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є злочином.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

При цьому, за змістом ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається за загальним правилом на слідчого, дізнавача та прокурора.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст.110 КПК постанова слідчого складається з вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище,ім`я,по батькові,посаду особи,яка прийнялапостанову; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятогопроцесуального рішення; місцета час(строки)його виконання; особу,якій належитьвиконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, та з огляду на викладене вбачається, що слідчим було проведено всі необхідні слідчі дії для встановлення всіх необхідних обставин, для встановлення істини в кримінальних провадженнях.

Слідчий суддя , порівнявши ознаки складу злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч.2 ст.367, ч.2 ст.382 КК України та фактичні обставини, встановлені під час досудового розслідування, вважає, що слідчий виконав всі необхідні можливі слідчі дії, дослідив всебічно, повно і неупереджено всі обставини кримінального провадження, висновки слідчого, викладені у постанові про закриття кримінального провадження, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на зібраних ним доказах, що він обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність у даній події ознак складу злочину, не обмежившись лише переліченням певних доказів, з належним аналізом цих доказів

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Дослідивши надані матеріали вищезазначеного кримінального провадження слідчий суддя встановив, що в ході досудового розслідування слідчим були виконані усі необхідні слідчі дії для розслідування та перевірки доводів заявника, з`ясовані обставини щодо ознак кримінальних правопорушень

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження відповідає положенням ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема, містить відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Посилання заявника ОСОБА_3 на неповноту дослідження слідчим фактичних обставин, з яким пов`язує вчинення кримінального правопорушення, що, на його думку, мало місце, не можуть бути прийняті до уваги, зважаючи на те, що фактичні обставини були встановлені слідчим в обсязі, достатньому для прийняття законного та обґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Вимоги скаржника щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження не впливають на правильність рішення слідчого , а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 306, 307, 309, 371-372, 376 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 19.11.2021 про закриття кримінального провадження № 0000038 від 13.01.2021 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1