490/8794/23 18.09.2023
н/п 1-кс/490/6706/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/8794/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Макіївка Донецької області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, за наступних обставин.

Так, Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації володимир путін, а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади російської федерації, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

Відповідно до статті 1 Резолюції 3314 Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року (далі Резолюція 3314) «Використання збройної сили державою першою в порушення Устава є prima facie свідченням акту агресії».

Таким чином, з 24.02.2022 і по цей день дії російської федерації проти України підпадають під пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії російської федерації проти України.

Збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України.

Беручи до уваги, що російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався, та 16.11.2022 Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України № 573/2022, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, тобто до 19.02.2023.

Так, 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській, Миколаївській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі м. Снігурівка (Снігурівська міська територіальна громада) Баштанського району Миколаївської області.

Починаючи з 24 лютого 2022 року збройні формування російської федерації вторглися на територію Снігурівської міської територіальної громади, Баштанського району, Миколаївської області та встановили контроль над нею, у тому числі через створені окупаційні адміністрації.

Тобто, відповідно до ст. 42 Гаазького положення від 18.10.1907 року, у період з 19.03.2022 по 10.11.2022 територія Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області вважалася окупованою, оскільки фактично перебувала під владою збройних сил російської федерації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Відповідно до п. 6 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російської федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг;

Згідно з п. 7 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована російської федерації територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Починаючи з 19.03.2022 територія міста Снігурівка Баштанського району Миколаївської області була тимчасово окупована невстановленими особами із числа військовослужбовців збройних сил російської федерації, у зв`язку з чим, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 27 травня 2022 року» (в редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 17.10.2022 року № 233) Снігурівську міську територіальну громаду віднесено до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19.03.2022 військовослужбовці збройних сил російської федерації силовим способом з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно захопили та фактично здійснили окупацію території м. Снігурівка Миколаївської області шляхом зосередження навколо м. Снігурівка, збройних підрозділів російської федерації та встановлення контрольно-пропускного режиму в`їзду та виїзду з міста, яка тривала до звільнення вказаної території підрозділами Збройних сил України, а саме до 10.11.2022.

Далі, не пізніше 19.03.2022 з метою встановлення контролю на тимчасово окуповані території м. Снігурівка невстановлені під час досудового розслідування особи з числа військовослужбовців збройних сил російської федерації та інших представників держави-агресора російської федерації створили незаконний орган влади «військово-цивільну адміністрацію Снігурівського району Херсонської області» та з метою створення більш лояльного відношення мешканців м. Снігурівка до незаконно створеного органу влади розпочали здійснювати пошук осіб, які б надали згоду на співпрацю із ними, в тому числі виконання організаційно-розпорядчих функцій.

Водночас, громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає на території м. Снігурівка Баштанського району Миколаївської області, була достеменно поінформована, що у 2014 році розпочалась збройна агресія РФ проти України, а також те, що з 24.04.2022 вона переросла у широкомасштабне вторгнення військ російської федерації на територію суверенної держави, до громадянства якої вона належить. Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19.03.2022 військовослужбовці збройних сил рф силовим способом з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно захопили та фактично здійснили окупацію території м. Снігурівка Миколаївської області шляхом зосередження навколо м. Снігурівка, збройних підрозділів рф та встановлення контрольно-пропускного режиму в`їзду та виїзду з міста.

Далі, влітку 2022 року, однак не раніше 25.07.2022 з метою встановлення контролю на тимчасово окупованій території м. Снігурівка невстановлені під час досудового розслідування особи з числа військовослужбовців зс рф та інших представників держави-агресора рф створили незаконний орган влади «військово-цивільну адміністрацію Снігурівського району Херсонської області» (далі ВЦА Снігурівського району) та з метою створення більш лояльного відношення мешканців м. Снігурівка до незаконно створеного органу влади розпочали здійснювати пошук осіб, які б надали згоду на співпрацю із ними, в тому числі виконання організаційно-розпорядчих функцій.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що т.зв. «ВЦА Снігурівського району» здійснювала наступні повноваження на тимчасово окупованій території Снігурівської міської територіальної громади, а саме:

- організація безпеки життєдіяльності на території, яка знаходиться в зоні відповідальності; встановлення охорони важливих об`єктів економіки, забезпечення життєдіяльності населення;

- організація військового супроводження гуманітарних конвоїв та комерційних поставок по території, яка знаходиться в хоні відповідальності;

- протидія диверсійним проявам та терористичним атакам на території, яка знаходиться в зоні відповідальності;

- формування та надання на затвердження Військово-цивільній адміністрації Херсонської області місцевого бюджету, внесення до Військово-цивільної адміністрації Херсонської області пропозицій щодо змін місцевого бюджету, забезпечення його виконання;

- організація пенсійного забезпечення і соціального захисту населення;

- управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізичної культури та спорту, оздоровчими закладами, що належать територіальним громадам або переданих ним, молодіжними, підлітковими закладами по місцю мешкання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення;

- управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торгівельного обслуговування, транспорту та зв`язку, які знаходяться в комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, які надаються населенню;

- забезпечення роботи комунальної аварійно-рятувальної служби, здійснення заходів щодо матеріально-технічного забезпечення діяльності комунальних аварійно-рятувальних служб;

- організація протидії пропаганди ворога, проведення роз`яснювальної роботи серед населення;

- формування підрозділів народної міліції;

- забезпечення роботи підприємств на території, яка знаходиться в зоні відповідальності, організація поставок сировини та реалізації готової продукції;

- інші повноваження з питань, що віднесені до вирішення органів місцевої влади.

Незважаючи на вказані факти, але в силу свого життєвого і професійного досвіду, усвідомлюючи, що Україна є унітарною державою, її суверенітет поширюється на всю територію держави, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, громадянка України ОСОБА_6 перебуваючи на території м. Снігурівка Баштанського району Миколаївської області (більш конкретне місце досудовим розслідуванням не встановлено), починаючи з вересня 2022 року, але не пізніше 12.09.2022, отримала від невстановлених на теперішній час представників окупаційної влади пропозицію щодо зайняття посади головного бухгалтера т.зв. «Муниципального унитарного предприятия «Снигирёвский комунальщик» (далі «МУП «Снигирёвский комунальщик»), яке як встановлено в ході досудового розслідування зареєстровано за адресою: м. Снігурівка, вул. Жовтнева, буд. 75, однак свою діяльність підприємство здійснювало також за адресою: м. Снігурівка, вул. Суворова, буд. 33

В свою чергу ОСОБА_6 , у вересні 2022 року, але не раніше 12.09.2022, діючи в інтересах та на користь російської федерації, достовірно усвідомлюючи та передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, написала заяву на ім`я директора т.зв. «МУП «Снигирёвский комунальщик» ОСОБА_7 .

Так, відповідно до наказу директора т.зв. «МУП «Снигирёвский комунальщик» ОСОБА_7 № 1 від 12.09.2022 року ОСОБА_6 призначено на посаду головного бухгалтера вказаного підприємства.

В ході досудового розслідування встановлено, що з 12.09.2022, ОСОБА_6 , керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, розпочала здійснювати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції на посаді головного бухгалтера в т.зв. «МУП «Снигирёвский комунальщик», які спрямовувались на підтримку окупаційного режиму та забезпечення діяльності незаконного підприємства, створеного незаконним органом влади, під контролем представників окупаційної влади, а саме:

- здійснювала контроль, організацію та керівництво діяльністю підпорядкованих їй співробітників бухгалтерського відділу такого підприємства;

- здійснювала контроль за підготовкою документів нарахування виплат заробітної плати та видачі грошових коштів працівникам підприємства в грошовій валюті російської федерації (рублі);

- формувала та передавала звітність роботи ввіреного їй відділу пов`язану з використанням наданих підприємству коштів, а саме формувала відповідні відомості щодо видачі заробітної плати та матеріальної допомоги робітникам підприємства

Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.5 ст.111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, таким чином, під тяжкістю невідворотного покарання за вчинені злочини, враховуючи відсутність в Україні будь-яких соціальних зв`язків та можливість безперешкодно залишити територію України, підозрювана буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду; крім того, підозрювана, зрозумівши тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину в Україні, може продовжити виконувати завдання представника рф чи на власний розсуд вчиняти дії з метою закінчення свого злочинного умислу, оскільки військова агресія з боку російської федерації на даний час не припинена, збройні сили російської федерації продовжують ведення агресивної війни проти Українського народу та нарощення воєнного конфлікту проти України, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених, просив про його задоволення.

Захисник підозрюваної у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

02.02.2023 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, про що у загальнодержавному засобі масової інформації газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора розміщено відповідне повідомлення в порядку ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Вказаний факт підтверджений прокурором у судовому засіданні документально.

Підозрювана ОСОБА_6 , будучи викликаною до органу досудового розслідування шляхом публікацій в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик на 13.02.2023, 14.02.2023, 15.02.2023 до слідчого не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, що в тому числі свідчить про переховування від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з неприбуттям підозрюваної ОСОБА_6 на неодноразові виклики до органу досудового розслідування, переховуванням з метою ухилення від кримінальної відповідальності, постановою слідчого від 17.02.2023 р. ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Відповідно інформації оперативного підрозділу встановлено, що ОСОБА_6 проживає на підконтрольній окупаційній адміністрації рф території м. Генічеськ Херсонської області, на даний час за адресою попереднього проживання ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_6 та її близькі родичі відсутні.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 08.12.2022 р. за №0002065 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, триває.

Згідно до ч. 7 ст. 42 КПК України, підозрюваний зобов`язаний в тому числі прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За правилами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених п.п.6,7ст. 176 КПК України.

Ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

В ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У судовому засіданні встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 особисто вручено не було, оскільки остання перебуває на даний час на непідконтрольній території України.

На виклики слідчого підозрювана не з`явилася, не повідомляючи про причини неявки, що свідчить про її ухилення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурором доведено, що ОСОБА_6 набула статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для вручення йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, підтверджується даними: протоколу допиту свідка (із застосуванням відеозапису) ОСОБА_8 , в ході проведення якого останній повідомив, що при деокуації міста Снігурівка він знайшов документи, які підтверджують факт добровільної співпраці ОСОБА_6 з окупаційними військами а також зайняття нею посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій «т.зв. головного бухгалтера «МУП «Снигирёвский комунальщик»; протоколу огляду документів від 14.01.2023 р., добровільно виданих громадянином України ОСОБА_8 . Вході проведення огляду виявлено рукописний документ, а саме заяву ОСОБА_6 Торському ОСОБА_9 , підтверджує факт зайняття ОСОБА_6 посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій «т.зв. головного бухгалтера «МУП «Снигирёвский комунальщик».

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність даних для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночним поняттями.

Досліджені у судовому засіданні дані є достатньо вагомими у своїй сукупності для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.111-1 КК України.

Матеріали кримінального провадження також містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрювана ОСОБА_6 , яка маючи зареєстроване місце проживання виїхала на тимчасово непідконтрольну українській владі окуповану зс рф територію України, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, вчинила злочин проти основ національної безпеки України, може продовжити виконувати завдання представника рф чи на власний розсуд вчиняти дії з метою закінчення свого злочинного умислу, оскільки військова агресія з боку російської федерації на даний час не припинена, збройні сили російської федерації продовжують ведення агресивної війни проти Українського народу та нарощення воєнного конфлікту проти України.

Підозрювана ОСОБА_6 неодноразово не з`являлася за викликами до слідчого.

Вказане дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, та вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваній в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваної, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні найбільш суспільно небезпечного злочину, характеру та способу ймовірно вчиненого кримінального правопорушення проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Також, відповідно до положень ст.ст. 183,193,194 КПК України, згідно з якими при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається та у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу вирішуватиметься остаточно вже після його затримання та доставки до суду, тому строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч.1 ст. 197 КПК України, підозрюваній ОСОБА_6 , відносно якої необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу, розмір застави слідчим суддею не визначається.

Обставини, визначені ч. 2 ст. 183 КПК України, які б унеможливлювали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 , відсутні.

З урахуванням наведеного, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу та розміру застави.

Після затримання підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1