ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/1531/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/687/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24 березня 2023 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 12.012023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гірки, Житомирської області, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст. 27 - ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, та призначено покарання:

-за ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі;

-а ч.4 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбуття призначеного покарання із випробуванням та іспитовим строком на один рік.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Оскаржуваним вироком встановлено, що На початку березня 2022 року, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що відповідно до п. 16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 (зі змінами), посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспит у територіальному сервісному центрі МВС, з метою використання, діючи умисно, для уникнення проходження медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, підготовки відповідно до планів і програм, складення теоретичного, на знання діючих Правил дорожнього руху України і практичного, на перевірку навичок керування транспортним засобом, іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС, реалізуючи свій умисел, у всесвітній мережі Інтернет знайшов сайт під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та, зв`язавшись з невстановленою особою, за невстановлених обставин замовив у невстановленої особи, відомості відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, виготовлення завідомо підробленого водійського посвідчення на власне ім`я категорії «В» із внесеними неправдивими відомостями щодо його отримання у встановленому законом порядку, і яке підтверджує право його власника на керування транспортним засобом.

Цього ж дня, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання, посприяв невстановленій особі у підробленні вказаного офіційного документу шляхом надання власних анкетних даних (надіслав особі фото паспорта, своє власне фото та зразок підпису), тим самим вчинив пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи з метою його використання.

У подальшому, наприкінці березня 2022 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , у відділенні ТОВ «Нова пошта» № 38 отримав від вищевказаної невстановленої особи раніше замовлене водійське посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 11.06.2022 ТСЦ 8042 з відповідним відтиском печатки, з метою подальшого його незаконного використання.

Крім того, 27.11.2022 приблизно о 19:53 ОСОБА_8 , будучи зупиненим працівниками УПП в Харківській області за порушення ПДР під час керування автомобілем Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_2 , діючи умисно, усвідомлюючи завідомо неправдивий характер наданих відомостей, в порушення Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, усвідомлюючи, що пред`явлення цього документу дозволить йому керувати транспортним засобом, на законну вимогу надав працівникам поліції завідомо для нього підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 11.06.2022 ТСЦ 8042, яке він придбав, з метою набуття права керування транспортними засобами, наприкінці березня 2022 року у невстановленої особи у всесвітній мережі Інтернет, бланк якого згідно висновку судово-технічної експертизи документів від 20.12.2022 не відповідає вимогам, що пред`являються до документів даного виду, тобто, бланк виготовлений не на підприємстві, яке уповноважене на випуск даних документів.

Не погодившись з рішенням районного суду перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставини справи, встановлені оскаржуваним вироком, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_8 засудженим: за ч.5 ст.27 - ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначити остаточне покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.1 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, прокурор зазначає, що санкція ч. 1 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі строком до 2 років.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, суд дійшов висновку, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , є щире каяття. Вину у скоєнні кримінальних правопорушень обвинувачений визнав в повному обсязі. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні остаточного рішення по справі помилково не було застосовані положення ст.69-1 КК України, у зв`язку з чим невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлені, про що свідчить їх власноручний у зворотному повідомленні про отримання судової повістки, не з`явилися та клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали, а тому, враховуючи думку прокурора і дотримуючись норм ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вирішила провадити апеляційний розгляд без участі сторони захисту з урахуванням доводів апеляційної скарги та відомостей, що містяться в матеріалах справи.

Вислухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останнього за ч.5 ст.27 - ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані належним чином.

Як убачається з наданих матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки до обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченого за його згодою у присутності захисника, відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 - ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним кримінальних правопорушень, не оскаржуючи фактичних обставин, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає зміні в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обговорюючи вказані апеляційні доводи прокурора, колегія суддів вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Водночас добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, колй такі збитки або шкоду не заподіяно.

Санкція ч. 1 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі строком до двох років.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 69-1 КК України, максимальне покарання за ч. 1 ст. 358 КК України не може перевищувати 1 року 4 місяців обмеження волі.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд визнав обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів також враховує, що за обставин, визнаних судом доведеними та викладених в оскаржуваному судовому рішенні, у цьому кримінальному провадженні будь-якої шкоди внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 не завдано.

Разом із цим, суд першої інстанції всупереч вищезазначеним вимогам закону призначив ОСОБА_8 покарання за ч.5 ст.27 - ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, що перевищує 2/3 максимального строку та призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню чи застосування закону, який не підлягає застосуванню, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Згідно зі ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до статті 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, в даному конкретному випадку, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання підлягає зміні, що цілком узгоджується з нормами чинного кримінального процесуального законодавства.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційною вимогою прокурора про необхідність покладення на ОСОБА_8 , при звільненні його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, обов`язку, передбаченого п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, оскільки в своїй апеляційній скарзі прокурор просить змінити оскаржуваний вирок, а оскаржуваним вироком на ОСОБА_8 відповідний обов`язок судом першої інстанції не покладався, а тому задоволення цих апеляційних вимог апелянта - буде погіршенням становища обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24 березня 2023 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.5 ст. 27 - ч.1 ст. 358 КК України, із врахуванням ст.69-1 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та з іспитовим строком 1 (один) рік. Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_8 наступні обовязки: з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24 березня 2023 року стосовно ОСОБА_8 зашити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді