Номер провадження 1-кп/201/244/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, подане під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного 14 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002498 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карши Республіки Узбекистан, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження, внесене 14 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30002498 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за наступних обставин:

13.10.2019 року приблизно о 19 годині 00 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи особистим технічно справним автомобілем «HYUNDAI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Соборному районі м. Дніпра по проспекту Героїв з боку вулиці Космічної в напрямку провулку Добровольців.

Під час руху ОСОБА_5 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перетинали проїзну частину дороги з ліва направо за напрямом його руху по регульованому пішохідному переходу на червоний сигнал світлофору, заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого, в районі перехрестя провулку Штабного та проспекту Героїв, скоїв на них наїзд.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: закритої травми грудної клітини з переломами передньо-бічних відділів 7-го, 9-го, 9-го, 10-го ребер ліворуч без зміщення уламків, синця на грудній клітині ліворуч по навколо хребтовій лінії з переходом до лопаткової лінії в проекції 6-10-го ребер; закритої травми тазу: перелому крижі та куприка без зміщення уламків, синця в проекції гребня лівої клубової кістки; синця на внутрішній поверхні лівого стегна у нижній третині з переходом на задню поверхню, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «HYUNDAI» реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху , який свідчить: п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, які водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_5 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка, керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час судового розгляду захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_4 подано клопотання звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності його підзахисного ОСОБА_5 . В обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_4 зазначив, що відповідно до обвинувального акту інкриміноване його підзахисному діяння вчинено 13 жовтня 2019 року, а отже, з моменту його вчинення минуло більше ніж два роки, що на підставі ст. 49 КК України свідчить про сплив строків давності та є підставою для закриття цього кримінального провадження. При цьому, просив суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «HYUNDAY», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Також, просив залишити без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень та з ПАТ «Страхова Група «ТАС» страхового відшкодування у розмірі 8 471, 19 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав у повному обсязі подане його захисником клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, зазначивши, що цілком розуміє наслідки закриття кримінального провадження саме з цих підстав і не потребує реабілітуючого рішення.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням передбачених ст. 49 КК України строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та закриття кримінального провадження, вважаючи його таким, що ґрунтується на вимогах закону.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи захисника ОСОБА_4 та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_5 вчинене 13 жовтня 2019 року.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України (у редакції станом на момент вчинення), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК України (у редакції станом на момент вчинення) є злочином невеликої тяжкості, санкція якого передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України (у чинній редакції на момент постановлення ухвали), згідно ст. 12 (у чинній редакції на момент постановлення ухвали та на момент розгляду справи у суді) є нетяжким злочином, за який передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Оскільки порівняльний аналіз положень ст. ст. 12, ч. 1 ст. 286 КК України свідчить про те, що чинна редакція Закону на момент розгляду справи судом погіршує становище обвинуваченого, суд вважає за необхідне застосувати правові норми Кримінального Закону в редакції чинній на момент вчинення кримінального правопорушення, застосувавши положення ч. 2 ст. 5 КК України та ч. 2 ст. 12 КК України, згідно якої злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 49 КК України (у редакції станом на момент вчинення злочину), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки, а саме: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

При цьому, відповідно до ст. 372 КПК України при прийняті такого рішення, суд має зазначити в ухвалі формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке інкримінувалося обвинуваченому, суть питання, що вирішується ухвалою, встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення.

У відповідності до ст. 12 КК України (у редакції станом на момент вчинення злочину), інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до злочину невеликої тяжкості, санкція якого передбачає максимальне покарання у вигляді обмеження волі на строк до трьох років, при цьому, з дня його вчинення (13 жовтня 2019), минуло понад три роки.

Виходячи з положень ст. 49 КК України звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, є обов`язком суду у разі наявності всіх передбачених законом про кримінальну відповідальність умов, а отже, суд не вирішує питання щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки зазначене питання може бути вирішено виключно при ухваленні вироку суду в порядку, передбаченому ст. ст. 368-374 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як випливає з положень ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 ухилявся від досудового слідства або суду, або до закінчення строків давності вчинив нове кримінальне правопорушення.

За таких обставин, враховуючи що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення минуло понад три роки, останній нового кримінального правопорушення не вчинив, строки давності не зупинялись та не переривались, суд вважає, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підлягає закриттю.

Під час досудового розслідування в межах даного кримінального провадження застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.

Так відповідно до ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «HYUNDAY», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 , накладено арешт шляхом заборони на його на його відчуження, розпорядження та користування.

Отже, вирішуючи питання щодо скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, з огляду на постановлення рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд вважає за необхідне скасувати накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «HYUNDAY», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 .

Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:

-флеш носій формату «мікро СД», який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 30002498 - необхідно зберігати в матеріалах вказаного кримінального провадження;

-транспортний засіб - автомобіль марки «HYUNDAY», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був переданий на зберігання ОСОБА_5 , як власнику вказаного транспортного засобу - слід вважати повернутим.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, витрати по проведенню судової експертизи обставин і механізму ДТП у розмірі 1256 гривень 08 копійок не підлягають стягненню з останнього.

Такі висновки суду повністю узгоджуються із висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеними в постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17.

Вирішуючи питання стосовно заявленого цивільного позову потерпілою ОСОБА_8 , суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно зі ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов`язковими для правонаступника.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Окрім того, п. 3 ч. 1 ст. 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до свідоцтва про смерть № НОМЕР_4 від 22.11.2021 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 22 листопада 2021 року зроблений актовий запис № 2658.

Тому, з зважаючи на викладене вище, у зв`язку із тим, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, з огляду на положення п. 3 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, суд вважає за необхідне провадження по справі за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень та з ПАТ «Страхова Група «ТАС» страхового відшкодування у розмірі 8 471, 19 гривень - закрити, у зв`язку зі смертю позивача, тобто ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 128, 284, 285, 286, 288, 369-372 КПК України, ст. ст. 12, 49 КК України, ст. 255 ЦПК України, ст. 1219 ЦК України, суд, -

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене 14 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002498 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - закрити.

Провадження по справі за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень та з ПАТ «Страхова Група «ТАС» страхового відшкодування у розмірі 8 471, 19 гривень - закрити.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «HYUNDAY», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 .

Речові докази:

-флеш носій формату «мікро СД», який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 30002498 - необхідно зберігати в матеріалах вказаного кримінального провадження;

-транспортний засіб - автомобіль марки «HYUNDAY», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був переданий на зберігання ОСОБА_5 , як власнику вказаного транспортного засобу - слід вважати повернутим.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 10 годині 45 хвилин 18 серпня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1