ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1647/23 Справа № 186/897/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в кримінальне провадження № 0000078 від 11.06.2021 рокуза апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, не працюючого, не одруженого,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:- 26 листопада 2020 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.186 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,-

визнано винним та засуджено за ст.126-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року та призначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк два роки один місяць.

Цивільний позов не заявлено. Речові докази відсутні.

Долю процесальних витрат вирішено відповідно до положень ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 , проживаючи тривалий час разом зі своєю матір`ю похилого віку ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на вчинення щодо неї систематичних дій, направлених на здійснення домашнього насильства, та, усвідомлюючи при цьому свою фізичну перевагу, у період часу з 22 серпня 2020 року по 10 червня 2021 року вчинив ряд протиправних умисних діянь, які виражалися у словесних образах, погрозах фізичної розправи, приниженнях, залякуваннях, що викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість, нездатність захистити себе і завдавало шкоди її психічному здоров`ю.

Зокрема, 22 серпня 2020 року о 14.20 год., 06 вересня 2020 року о 18.00 год., 08 вересня 2020 року об 11.00 год., 31.03.2021 о 19.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за вказаною адресою, діючи умисно, з особистих неприязних відносин, бажаючи викликати при цьому у своєї матері сильні психологічні страждання, з надуманих причин влаштовував сварки, в ході яких ображав ОСОБА_7 нецензурними словами, проявляв агресію, принижував її людську гідність, погрожував фізичною розправою, чим систематично завдавав шкоди її психічному здоров`ю, у зв`язку з чим був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності та визнаний винним по ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства.

Продовжуючи свій намір щодо вчинення систематичного домашнього насильства протягом тривалого часу, ОСОБА_8 10 червня 2021 року о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , діючи умисно, агресивно, усвідомлюючи при цьому свою фізичну перевагу, як чоловіка, та похилий вік своєї матері, а також те, що мати не зможе чинити гідний супротив його діям чи розраховувати на невідкладну допомогу близьких людей, спровокував побутову сварку, в ході якої тривалий час ображав свою матір ОСОБА_7 нецензурними словами, принижував, залякував фізичною розправою.

Внаслідок систематичних протиправних дій потерпілій завдано психологічних страждань, в результаті яких погіршилась якість її життя, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ст. 126-1 КК, як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності його вини у скоєні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію своїх дій за ст.126-1 КК, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд не в повній мірі врахував дані щодо його особи, оскільки він раніше хоча й судимий 26 листопада 2020 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.186 та ст.75 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, але вважає, що він повністю відбув це покарання.

Також, на думку апелянта, судом не враховано, що він з 03.05.2022 перебуває у реабілітаційному центрі та покинув усі шкідливі звички, веде тверезий спосіб життя, займається волонтерством, помирися зі своєю матір`ю та допомагає їй. Вказані обставини обвинувачений вважає такими, що дають підстави для застосування положень ст.69 КК та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст126-1 КК.

Тому просить скасувати вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року в частині призначеного покарання та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши потерпілу, яка підтримала доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просила її задовольнити, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ст.126-1 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що обвинувачений ОСОБА_8 фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно із ст.414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст.414 КПК, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Як убачається з оскаржуваного вироку, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень за ст.126-1 КК, які згідно зі ст.12 КК відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, ніде не працює, задовільно характеризується за місцем проживання, раніше судимий та дане кримінальне правопорушення вчинив в період іспитового строку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК, суд визнав - щире каяття. Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК, судом визнано вчинення кримінального правопорушеня у стані алкогольного спяніння, щодо особи похилого віку та рецидив злочину.

З огляду на вищенаведені обставини та враховуючи конкретні обставини справи, місцевий суд дійшов висновків про те, що мірою покарання обвинуваченому слід обрати лише позбавлення волі.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарння із застосуванням положень статті 69 КК виходячи з наступного.

Кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст.69 КК при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 3 грудня 2019 року (справа №552/2739/17, провадження № 51-2673 км 19) ККС ВС зазначив, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. Суд, застосовуючи положень ст.69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За вироком суд визнав лише одну передбачену ст.66 КК пом`якшуючу обставину - щире каяття. При цьому у поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не наводить переконливих аргументів, які б вказували на наявність обставин, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, повязаного з домашнім насильством щодо особи похилого віку, та особу винного, а отже істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину у поєднанні з наведеними даними про особу обвинуваченого, встановленою однією помякшуючою обставиною та трьох обтяжуючих обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_8 та про неможливість досягти мети його виправлення й попередження нових злочинів без ізоляції від суспільства та призначив покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік, яке не є максимально можливим за санкцією ст.126-1 КК та яке відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання, як окремо за ст.126-1 КК, так і за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК, у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі, - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При цьому безпідставними є твердження апелянта про те, що він повністю відбув покарання за попереднім вироком від 26 листопада 2020 року Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за ч.1 ст.186 та ст.75 КК, призначене йому у виді позбавлення волі на строк два роки, із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутнє рішення компетентного суду про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, ухвалене в порядку ч.3 ст.75 КК.

Отже підстав для зміни вироку суду та помякшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання та відсутності передбачених статтею 69 КК підстав, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом. Такими підставами не можна вважати й проходження курсу реабілітації від наркозалежності та його примирення з матір`ю, на що посилається апелянт, оскільки ці обставини лише вказують на справедливість призначеного судом покарання не в максимальному розмірі. При цьому посилання обвинуваченого на його волонтерську діяльність не мають належного підтвердження.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року відносно ньогоза ст.126-1 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4