Справа № 932/5121/23
Провадження №1-кс/932/2223/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні непрацездатну особу, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді надійшло у провадження вищевказане клопотання, яке обґрунтоване наступним. Так, слідчим відділом Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002153 від 30.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці, у невстановлений спосіб, розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 p. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 року № 292), придбав вибухову речовину Ф1, вибуховий пристрій УЗРГМ, після чого продовжуючи свою злочинну діяльність, став носити їх при собі вулицями міста Дніпра, та переніс, а саме - за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, біля буд. 32-Б тим самим почав носити при собі вибухову речовину Ф-1, вибуховий пристрій УЗРГМ, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу, до моменту вилучення, тобто 30.05.2023 року.

Так, 30.05.2023 року у період часу з 01 години 18 хвилин до 01 години 40 хвилин співробітниками Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було проведено огляд місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, біля буд. 32-Б,та вилучено у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , предмет, який відповідно до довідки категорії вибухонебезпечності Ф-1, який є обмежено небезпечний, УЗРГМ який є небезпечний, які ОСОБА_4 не маючи відповідного передбаченого законом дозволу придбав та носив.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфікується за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання та носіння, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

30.05.2023 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

30.05.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами клопотання. На даний час слідство вважає достатньо обґрунтованим те, що існують ризики того, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, слідчий дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначення застави у розмірі 107 360, 00 грн.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру та пояснив, що хотів покінчити життя самогубством, тому намагався себе вбити за допомогою гранати, проте відмовився від цього та добровільно передав її працівнику поліції. Нікому не погрожував, поблизу нього нікого не було. Вперше вчинив цей злочин та щиро розкаюється, обіцяє більше такого не робити. Свій вчинок пояснив нервовим зривом у зв`язку із війною та постійними обстрілами м. Дніпро ракетами. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та покласти на нього обов`язки, які буде виконувати.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що підстав для застосування саме виняткового запобіжного заходу немає, з огляду на особу підозрюваного, визнання ним вини, співпраці з правоохоронними органами, наявності на утриманні матері - інваліда, за якою потрібно здійснювати догляд. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши пояснення сторони обвинувачення та сторони захисту, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до таких висновків.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

З досліджених матеріалів клопотання убачається, що ОСОБА_4 маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці, у невстановлений спосіб, розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, придбав вибухову речовину Ф1, вибуховий пристрій УЗРГМ, після чого продовжуючи свою злочинну діяльність, став носити їх при собі вулицями міста Дніпра, та переніс, а саме - за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, біля буд. 32-Б тим самим почав носити при собі вибухову речовину Ф-1, вибуховий пристрій УЗРГМ, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу, до моменту вилучення, тобто 30.05.2023 року.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами, а саме рапортом про вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події від 30.05.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 :, протоколом затримання, висновком експерта № CE-19/104-23/18768-BTX від 30.05.2023 р.; висновком експерта №CE-19/104-23/18773-BTX від 30.05.2023 р.; протоколом перегляду відеозапису від 31.05.2023 року.

Таким чином, в ході судового розгляду клопотання та оцінки обґрунтованості підозри, слід дійти висновку, що зібраних матеріалів достатньо для висновку про причетність гр. ОСОБА_4 до скоєння інкримінованого злочину, а відтак підозра обґрунтована.

Вирішуючи питання про доведеність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, і усвідомлюючи наявність вагомість доказів вчинення даного злочину, невідворотність покарання, може вчиняти спроби переховування від органів досудового розслідування та суду. Цей ризик є доведеним.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаю не доведеним, оскільки вибуховий пристрій було вилучено у підозрюваного, тому спростувати цей факт буде вкрай важко, або ж взагалі неможливо. Тому вплив на свідків з метою зміни ними своїх показань, не буде мати будь-якого правового значення, а відтак є недоцільним з боку ОСОБА_4 .

Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то підозрюваний визнається не схильним до вчинення злочинів, оскільки раніше не судимий, приводів не має, не притягувався до відповідальності, вибухові речовини в нього вилучено, тому ймовірність того, що він зможе вчинити новий злочин вкрай низька, що вказує на недоведеність цього ризику.

При обранні виду запобіжного заходу слідчий суддя повинен виходити з того, що такий запобіжний захід має бути достатнім для запобігання всім доведеним ризикам, а також гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

В даному випадку слід врахувати особу підозрюваного та його відношення до скоєного. Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, визнає підозру, надає показання слідству. В той же час він має постійне місце проживання та на його утриманні перебуває непрацездатна особа похилого віку, яка є лежачою і потребує стороннього догляду.

Слід врахувати, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли прокурор в судовому засіданні доведе, що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти всім ризикам. Однак враховуючи, що наразі об`єктивно підтверджується лише ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаю, що тримання під вартою є надмірним, і інші запобіжні заходи також здатні забезпечити процесуальну поведінку ОСОБА_4 , який щиро розкаюється та сам злякався того, що накоїв, зробив відповідні висновки зі своєї поведінки, що встановлено в судовому засіданні.

Крім того, обґрунтовувати застосування виняткового запобіжного заходу лише тяжкістю покарання, не є правильним, оскільки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинно мати на меті кару чи приниження гідності підозрюваного, або ставити його в умови очікування можливого максимального терміну покарання.

Таким чином, слід дійти висновку, що підстав для застосування саме виняткового запобіжного заходу, наразі не встановлено, тому є можливим застосувати найтяжчий вид запобіжного заходу після тримання під вартою - домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово.

Підсумовуючи викладене, вважаю можливим у задоволенні клопотання сторони обвинувачення відмовити та застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із встановленням заборони залишати житло цілодобово та покласти на нього процесуальні обов`язки. Цього буде достатньо для запобігання ризику переховування та забезпечення дотримання підозрюваним своїх обов`язків як учасника кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 181, 193, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши залишати це житло цілодобово.

Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

-прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд;

-не відлучатися з м. Дніпро без дозволу слідчого, прокурора, суду;

-не спілкуватися зі свідками по даному кримінальному провадженню.

Ухвалу направити до відділу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього даної ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш тяжкий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло в т.ч. у період комендантської години, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали - до 28.07.2023.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12