ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2289/23 Справа № 173/820/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000087 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Пильки Ізяславського району Хмельницької області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та постановити новий вирок, яким виправдати його за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з недоведенням поза розумним сумнівом вчинення ним кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що тілесні ушкодження, при спричиненні їх у спосіб, зазначений потерпілою та свідками, а саме в ліву частину обличчя з лівого боку від потерпілої, можуть локалізуватися з протилежної від удару сторони, однак за висновком експерта тілесні ушкодження у потерпілої розташовані на лівій частині тіла.

Зазначає, що судом було взято до уваги покази потерпілої та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , однак не взято до уваги покази свідка ОСОБА_12 , які свідчили про відсутність нанесення ним будь-яких ударів потерпілій.

Окрім того, судом було відмовлено в задоволенні заявленого ним клопотання про долучення до матеріалів провадження та дослідження відеозапису, відповідно до якого, під час словесної перепалки між ним та потерпілою свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не було, окрім того, на вказаному відеозаписі зафіксована присутність ОСОБА_13 , про допит якого ним було заявлено клопотання, однак судом воно розглянуто не було.

Стверджує, що оскільки його винуватість за ч.1 ст.125 КК України не доведена поза розумним сумнівом, тому рішення суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої є незаконним.

Окрім того, визначена судом сума в розмірі 25 000 грн на відшкодування моральної шкоди є завищеною та такою, що не відповідає понесеним моральним стражданням потерпілою.

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; також вирішено питання щодо речових доказів.

Цим же вироком з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1975,10 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 25 000 грн.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , 04.06.2022 року, близько о 21.45 годин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на земельній ділянці, яка розташована поблизу житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час словесної сварки із раніше знайомою йому ОСОБА_14 , діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов з лівого боку до потерпілої ОСОБА_14 , яка в цей час знаходилась поруч та стояла обличчям до ОСОБА_8 , та умисно, цілеспрямовано наніс один удар кулаком правої руки в область лівої щоки потерпілої ОСОБА_14 , від якого остання впала на землю та спричинила собі пошкодження лівого колінного суглоба.

У результаті умисних дій ОСОБА_8 , відповідно до висновку експерта №49-Е-Д від 15.06.2022, ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли бути утворені від дії тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі), давність їх утворення може відповідати терміну, вказаному обстеженою, що підтверджується відповідними даними огляду потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував щодо розгляду його апеляційної скарги за відсутності захисника, при цьому судом апеляційної інстанції обвинуваченому було роз`яснено щодо можливості залучення йому з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області захисника для здійснення захисту його законних інтересів, однак відповідне клопотання ОСОБА_8 заявлено не було.

Враховуючи те, що потерпіла належним чином повідомлялась про дату та час розгляду апеляційної скарги обвинуваченого, однак потерпіла заяв про її особисту участь не подавала, тому колегія суддів вважає за можливе, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності потерпілої, проти чого не заперечував представник потерпілої.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілої, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними з огляду на таке.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема:

- показами потерпілої ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні повідомила, що 04.06.2022 року під час суперечки із ОСОБА_8 , обвинувачений вдарив її кулаком в ліву частину обличчя, від чого вона впала і вдарилася коліном. Коли ОСОБА_9 почав зі свого телефону дзвонити в поліцію, ОСОБА_8 підійшов до нього, вихопив з рук телефон та розбив його об свій трактор;

- показами свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив, що 04.06.2022 року він намагався зупинити ОСОБА_8 від оброблення земельної ділянки гербіцидом, перегородивши дорогу своїм трактором. ОСОБА_8 , вибігши зі свого трактора, кинувся на нього, тримаючи в руках монтировку, яку в подальшому вихопив син обвинуваченого. ОСОБА_14 почала фотографувати дії ОСОБА_8 . В цей момент ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_14 та вдарив кулаком правої руки в ліву частину обличчя. Від вказаного удару ОСОБА_14 впала на землю. Він почав телефонувати в поліцію, а ОСОБА_8 підбіг до нього, вихопив з рук телефон та розбив його об свій трактор;

- показами свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні повідомила, що в кінці травня - на початку червня, вона бачила, що ОСОБА_8 , який приїхав обробляти гербіцидами свою земельну ділянку, розташовану біля будинку ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , тримав в руках монтировку, яку в подальшому забрав його син. Оскільки на тракторі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були ввімкнені фари, всі дії обвинуваченого вона бачила чітко. Після чого, ОСОБА_14 хотіла зняти дії ОСОБА_8 на телефон, а ОСОБА_8 в цей момент підбіг до ОСОБА_14 та наніс їй удар рукою в ліву частину обличчя, від якого остання впала на землю;

- показами свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні надав аналогічні пояснення, які були надані свідком ОСОБА_11 , окрім того повідомив, що після нанесення ОСОБА_14 удару обвинувачений ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 , вихопив з рук телефон і розбив його об трактор.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.06.2022 року з фототаблицею до нього (а.п. 131-132, 133-134), відповідно до якого ОСОБА_14 вказала на механізм спричинення їй ОСОБА_8 одного удару кулаком правої руки в область її лівої щоки, від якого вона впала на землю (а.п.43-45);

- висновком експерта № 48-Е від 15.06.2022 року, згідно із яким у ОСОБА_14 виявлені ушкодження у вигляді синців на шкірі лівої щоки з переходом на шкіру нижньої повіки лівого ока; на шкірі в ділянці лівого колінного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли бути утворені від дії тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею з ймовірним подальшим падінням на тверду підлеглу поверхню з висоти власного зросту або з висоти, близької до неї, давність їх утворення може відповідати терміну, вказаному в описовій частині постанови слідчого, що підтверджується відповідними даними огляду потерпілої (а.п. 46-47);

- висновком експерта № 49-Е-Д від 15.06.2022 року, згідно із яким, враховуючи характер та локалізацію виявлених при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_14 тілесних ушкоджень можна вважати, що за вказаним нею механізмом, який відображений у протоколі проведення слідчого експерименту за її участі, можливість утворення виявлених у потерпілої ушкоджень не виключається (а.п. 48-49);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.06.2022 року з фототаблицею до нього (а.п. 50-52), відповідно до якого свідок ОСОБА_11 за показала як ОСОБА_8 стоячи перед ОСОБА_14 наніс їй один удар в ліву сторону обличчя кулаком своєї правої руки, в результаті якого ОСОБА_14 впала на землю.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Окрім того, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілої, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано віднісся критично до показів свідка ОСОБА_12 , наданих ним в судовому засіданні, з посиланням на спробу допомогти обвинуваченому уникнути покарання за вчинене кримінальне правопорушення, на підставі того, що вказаний свідок є сином обвинуваченого, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_12 , які свідчили про відсутність нанесення ним будь-яких ударів потерпілій, є безпідставними.

Посилання обвинуваченого на те, що тілесні ушкодження, при спричиненні їх у спосіб, зазначений потерпілою та свідками, а саме в ліву частину обличчя з лівого боку від потерпілої, можуть локалізуватися з протилежної від удару сторони, однак за висновком експерта тілесні ушкодження у потерпілої розташовані на лівій частині тіла колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з висновку експерта № 49-Е-Д вбачається, що за вказаним ОСОБА_14 механізмом спричинення їй тілесних ушкоджень при проведенні слідчого експерименту за її участі, можливість утворення виявлених у потерпілої ушкоджень не виключається, тобто виявлені у потерпілої тілесні ушкодження, які зазначені у висновку експерта № 48-Е, можуть бути спричинені за вказаним потерпілою механізмом.

Відповідно до ч.2 ст.101 КПК України кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Згідно із ч.1 ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Таким чином, якщо обвинувачений вважав, що механізм та локалізація спричинених потерпілій ударів не відповідає показам потерпілої, свідків та висновку експерта, то сторона захисту мала змогу заявити клопотання про призначення повторної експертизи, однак такого клопотання заявлено не було.

Твердження обвинуваченого, що судом було відмовлено в задоволенні заявленого ним клопотання про долучення до матеріалів провадження відеозапису, також не розглянуто клопотання про допит свідка ОСОБА_13 є безпідставним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що прокурор в судовому засіданні 02.02.2023 року відмовився від допиту свідка обвинувачення - ОСОБА_13 , оскільки за станом здоров`я він не може з`явитися до суду (а.п.70), разом з цим, обвинувачений ОСОБА_8 клопотань про допит вказаного свідка та долучення до матеріалів провадження вказаного ним відеозапису під час судового розгляду не заявляв, що також було підтверджено обвинуваченим ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції.

Під час апеляційного перегляду обвинуваченим заявлено клопотання про перегляд відеозапису, однак у задоволенні цього клопотання йому було відмовлено на підставі ч.3 ст.404 КПК України, відповідно до якої за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Посилання обвинуваченого на те, що захисником не було заявлено відповідних клопотань не заслуговує на увагу, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що відвід захиснику не заявлявся та будь-яких заяв щодо неналежного захисту відносно захисника обвинувачений в суді першої інстанції не мав.

Посилання обвинуваченого на те, що під час словесної перепалки між ним та потерпілою свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не було, - спростовується показами вказаних свідків, наданих ними в суді першої інстанції, які повідомили, що вони бачили як ОСОБА_8 наніс ОСОБА_14 удар рукою в ліву частину обличчя, від якого остання впала на землю, що узгоджується із показами потерпілої, свідка ОСОБА_9 та підтверджується висновками експерта № 48-Е, № 49-Е-Д, протоколами слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_11 , при цьому свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомили, що оскільки на тракторі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були ввімкнені фари, то вони все добре бачили.

При цьому, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перед їх допитом було попереджено про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань та приведено до присяги, а тому у суду відсутні підстави вважати, що вони надавали неправдиві покази, при цьому відсутнє підтвердження їх зацікавленості у цьому провадженні, окрім того, самим обвинуваченим таких підстав не зазначено.

Таким чином, докази винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч.1 ст.125 КК України, а саме: умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, а тому апеляційна скарга обвинуваченого в цій частині задоволенню не підлягає.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, є інвалідом ІІІ групи, характеризується посередньо; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 у межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо порушень допущених судом при вирішенні цивільного позову потерпілої, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З матеріалів провадження вбачається, що представником потерпілої було заявлено цивільний позов про відшкодування на користь ОСОБА_14 матеріальної шкоди у розмірі 8310,09 грн та моральної шкоди в розмірі - 30 000 грн.

Як правильно встановив суд першої інстанції, що відшкодуванню підлягає спричинена майнова шкода, а саме, витрати на лікування в розмірі 1975,10 грн, що підтверджується наданими до цивільного позову квитанціями, та що не оскаржується обвинуваченим.

Згідно із вимогами ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов щодо вирішення моральної шкоди всебічно з`ясував усі обставини при його вирішенні, оскільки врахував характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_14 , характер та локалізацію заподіяних їй тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим суд обгрунтовано стягнув на користь потерпілої 25 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди відповідає характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, що понесла потерпіла, а також вимушених змін, що сталися у її житті, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищеним, колегія суддів вважає безпідставними.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року залишити без задоволення.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4