Дата документу 09.05.2023
Справа № 334/1952/18
Провадження № 1-в/334/124/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_5 про розшук боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_5 звернулася до суду із поданням про розшук боржника ОСОБА_1 .

В поданні зазначено, що на виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться зведене виконавче провадження 66028814 з виконання виконавчих листів № 334/1952/18 виданих 05.03.2020 та 10.03.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 20000,00 гри. та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., що разом складає: 30 000,00 грн.; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1392,07 грн.

За вказаними виконавчими документами боржником є - ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

У ході проведення виконавчих дій державному виконавцю не вдалося розшукати боржника за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 .

Заступник начальника відділу ОСОБА_5 в подані просила суд розглядати подання за її відсутності на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбаченим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засади обов`язковості виконання рішень.

Відповідно до п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Відповідно до статті 140 КПК України рішення про здійснення приводу приймається: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора або з власної ініціативи, а під час судового провадження - судом за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, або з власної ініціативи. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали. Привід може бути застосований до підозрюваного, обвинуваченого або свідка. Привід свідка не може бути застосований до неповнолітньої особи, вагітної жінки, осіб з інвалідністю першої або другої груп, особи, яка одноосібно виховує дітей віком до шести років або дітей з інвалідністю, а також осіб, які згідно із цим Кодексом не можуть бути допитані як свідки.

Відповідно до статті 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Частиною 5 ст. 128 КПК України визначено, що якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 438 ЦПК України, розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

За змістом положень ч.2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Згідно п. 4 розділу IХ Інструкції з організації примусового виконання рішень за неможливості з`ясування місцезнаходження боржника чи дитини державний виконавець звертається з поданням до суду про розшук дитини або боржника.

Перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, державний виконавець має вжити заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень.

Цивільний позов заявлений по справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , 1989 року народження - 1392,07 гривень відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на неодноразові запити з Державної Фіскальної Служби України та Пенсійного Фонду України боржник на обліку не перебуває. Згідно відповіді Державної Фіскальної Служби України боржник не працює, пенсійного віку не досягнуто. Стосовно розрахункових рахунків, відкритих в банках та інших фінансових установах відсутні.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборі відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником не зареєстровано прав власності і нерухоме майно.

З метою реального забезпечення виконання рішення суду винесено постанову про накладення арешту на всі можливі рахунки боржника.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 07.03.2023 року повідомлено про те, що ОСОБА_1 , перетнув державний кордон України 17.09.2022 року через пункт пропуску Мостиська (Т.2 а.с.27).

Матеріали подання містять копії викликів державного виконавця від 14.01.2022 року, 20.09.2022 року, 28.02.2023 року на ім`я ОСОБА_1 до відділу ДВС для надання пояснень та витребуваних у викликах документів.

В той же час, державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження того, що боржнику направлялися вказані виклики державного виконавця та що він отримував їх, а тому був обізнаним про необхідність з`явитися до відділу виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Державним виконавцем не надано суду доказів на підтвердження того, що винесені постанови про відкриття виконавчого провадження з приводу виконання виконавчих листів, щодо примусового виконання вироку суду від 23.09.2019 (справа №334/1952/18) направлялися боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на вказану у виконавчому документі адресу та що постанова про відкриття провадження отримана боржником, тобто, що він обізнаний про відкриття виконавчого провадження.

З ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2023 року про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Москаленко Лесі Петрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , вбачається, що на депозитний рахунок відділу у серпні 2022 року надійшли кошти у сумі 399,29 грн. в рамках ЗВП були перераховані на користь стягувача ОСОБА_2 . Також у лютому 2023 року на депозитний рахунок надійшли кошти у сумі 909,10 грн. були перераховані на користь стягувача ОСОБА_2 (Т.2 а.с.39).

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що в поданні державного виконавця лише зазначено про наявність невиконаних боргових зобов`язань ОСОБА_1 та на наявність заборгованості, однак не надано доказів факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, встановлених вироком суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виконавець не подав до суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника, хоча це є його обов`язком, що може призвести до безпідставного оголошення розшуку ОСОБА_1 , чим будуть порушені його права.

Між тим, слід зазначити, що відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить також з того, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висловлену у п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.18, 19, 28 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 140, 281, 535, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання заступника начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_5 про розшук боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_3