1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4395/21 1-кп/335/173/2023
24 травня 2023 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
процесуального прокурора ОСОБА_3
представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6
представника цивільного відповідача - Комунальне некомерційне підприємство «Обласна інфекційна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради авдвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м,Запоріжжя, громадянки України, освіта вища, не заміжньої, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;
за ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 відповідно до наказу головного лікаря КУ «Обласна інфекційна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради від 02.01.2007 р. № 5к, призначена на посаду завідуючої відділенням № 2 «Гострих вірусних гепатитів». З 2013 року виконувала обов`язки завідувача лікувального відділення № 2. Відповідно до посадової інструкції завідувача лікувального відділення № 2, затвердженої 10.01.2013 головним лікарем КУ «Обласної інфекційної клінічної лікарні» ОСОБА_12 , з якою ОСОБА_8 ознайомлена під підпис 10.01.2013, ОСОБА_8 зобов`язана: застосовувати сучасні методи профілактики , діагностики, диференційної діагностики, лікування у межах своєї спеціальності; здійснювати контроль за правильним веденням медичної документації працівниками відділення; здійснювати II рівень контролю за якістю лікарсько- діагностичного процесу.
Відповідно до вказаної посадової інструкції ОСОБА_8 , як завідувач відділення, несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання вимог внутрішніх нормативних документів установи та законних розпоряджень керівництва; несвоєчасну та неповну інформацію головному лікарю, заступнику головного лікаря з МЧ щодо надходження хворих з ОНІ, важко хворих, потребуючих втручання керівництва, виникнення негативних та надзвичайних ситуацій; несвоєчасне надання лікувально-діагностичної та консультативної допомоги.
06 квітня 2018 року ОСОБА_8 перебуваючи у лікуючому відділенні № 2 КУ «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР (Комунальне некомерційне підприємство «Обласна інфекційна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради, ЄДРПОУ: 05498849), яка розташована за адресою м. Запоріжжя, вул. м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 142, маючи достатній досвід та кваліфікацію, всі необхідні умови та засоби для надання медичної допомоги ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , допустила злочинну недбалість у реалізації ряду заходів, направлених на встановлення дослідження об`єктивного стану хворого, в порушення вимог: Наказу МОЗ України від 31.08.2004 № 437 «По затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги при невідкладних станах у дітей на шпитальному і до шпитальному етапах» Із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства охорони здоров`я: № 868 від 08.10.2013; № 276 від 17.04.2014; № 353 від 13.04.2016. Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я № 1269 від 05.06.2019 та Наказу МОЗ України від 19.07.2005 р. № 362 «Протоколу діагностики та лікування порушень серцевого ритму дітей», а також «Протоколу діагностики та лікування гнійних менінгітів у дітей» передбаченому Наказом МОЗ України № 354 «Про затвердження «Протоколів діагностики та лікування інфекційних хвороб у дітей» від 09.07.2004 року № 354, який згідно експертного висновку клініко-експертної комісії МОЗ України виконано без врахування тяжкості та наявної вираженої дихальної та серцево-судинної недостатності, що призвело до погіршення загального стану ОСОБА_13 . ОСОБА_8 , згідно експертного висновку МОЗ України, не проведено повний обсяг діагностичних процедур, недооцінено загальний стан пацієнта, рівень дихальної недостатності, наявність набряку мозку, неповний обсяг методів обстеження, неправильна обрана тактика лікування. Не проведено, згідно зазначених протоколів, нейросонографію, огляд очного дна, відсутній моніторинг діурезу та водного балансу (не проводився контроль введеної та виведеної рідини).
Відповідно до висновків комісійної експертизи Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 08-303/18пп, а також Висновку КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» № 305/к визначається: що безпосередньою причиною смерті дитини є набряк головного мозку з дислокацією стовбурових структур та порушення функції розташованих в них вітальних центрів, зокрема центрів регуляції дихання і кровообігу. Виявлений після смерті ОСОБА_13 набряк головного мозку не був діагностований під час перебування ОСОБА_13 у лікувальному відділенні № 2. Відсутні цілеспрямовані медикаментозні заходи на виявлення, діагностування, боротьбу з набряком головного мозку у немовля. Недостатнє повне обстеження пацієнта не дозволило своєчасно діагностувати тяжкі прояви та ускладнення основного захворювання (набряк головного мозку та міокардит та відповідно скорегувати лікування). З огляду на це комісія визнає, що надання медичної допомоги відбулось не у повній відповідності до протоколу надання медичної допомоги регламентованого МОЗ України. У висновку ЗОБ СМЕ зазначається, що набряк головного мозку за життя не був визначений лікарями і заходи направлені на подолання його лікарями не проводились.
Відповідно призначення проведення люмбальної пункції відбулось без врахування даного стану, загального тяжкого стану пацієнта та наявність дихальної та серцевої недостатності, що призвело до вклинення стовбурових клітин головного мозку і не відповідає «Протоколу діагностики та лікування гнійних менінгітів у дітей» передбаченому Наказом МОЗ України № 354 «Про затвердження Протоколів діагностики та лікування інфекційних хвороб у дітей» від 09.07.2004 року № 354, а також Наказу МОЗ України від 19.07.2005 р. № 362, а саме «Протокол діагностики та лікування серцевого ритму у дітей», Наказу МОЗ України від 31.08.2004 № 437 «По затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги при невідкладних станах у дітей на шпитальному і до шпитальному етапах» Із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства охорони здоров`я: № 868 від 08.10.2013; № 276 від 17.04.2014; № 353 від 13.04.2016. Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я № 1269 від 05.06.2019. Абсолютних показань до проведення діагностичної люмбальної пункції у ОСОБА_13 не було.
Враховуючи тяжкість стану, при виключенні протипоказань для цього, було б доцільно після стабілізації стану, враховуючи те, що хворий вже отримував антибактеріальну терапію антибіотик широкого спектру дії (цефтріаксон), що зазначається відповідно у Висновку експертів ХОБ СМЕ. Одним із протипоказань для проведення люмбальної пункції є виражений набряк головного мозку. ОСОБА_8 всупереч своїх обов`язків не діагностувала набряк головного мозку і лікування даного захворювання не проводила. Згідно вимог «Протоколу діагностики та лікування гнійних менінгітів у дітей» передбаченому Наказом МОЗ України № 354 «Про затвердження «Протоколів діагностики та лікування інфекційних хвороб у дітей» від 09.07.2004 року № 354 люмбальну пункцію призначати і проводити було не можна наперед не впевнившись у відсутності набряку головного мозку. У висновку експертів ЗОБ СМЕ № 305/к зазначається, що будь - яка інвазійна процедура, у тому числі й проведення люмбальної пункції мають протипоказання та ускладнення. Медичні працівники в кожному конкретному випадку обов`язково оцінюють доцільність певної маніпуляції з точки зору небезпеки для пацієнтів. Медична документація ОСОБА_13 не містить інформації щодо призначених ОСОБА_8 додаткових обстежень, які б могли виявити проти покази для призначення люмбальної пункції, а саме огляд очного дна офтальмологом не проводився, стан пацієнта не був стабілізований.
Виявлений після смерті супутній діагноз токсичної енцефалапотії також не був діагностований на етапі надання медичної допомоги у лікувальному відділенню №2, а саме ОСОБА_8 .
Між наданням неадекватної медичної допомоги і смертю ОСОБА_13 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. За надання медичної допомоги несе відповідальність лікуючий лікар та завідувач відділенням. Згідно висновків МОЗ України, ЗОБ СМЕ №305/к, ХОБ СМЕ № 08-303/18/пп, встановлена неадекватна діагностика, відсутність додаткових методів дослідження, неадекватна тактика медичного лікування, недооцінка стану ОСОБА_13 , не були застосовані всі можливі засоби діагностики та лікування ОСОБА_8 , що призвели до смерті ОСОБА_13 і у виявлені експертами посмертно двох діагнозів, які не були встановлені при перебуванні пацієнта в лікарні. Саме це і є причинно-наслідковим зв`язком між неналежно наданою медичною допомогою і наслідками, які призвели до смерті ОСОБА_13 . Саме це і є причинно-наслідковим зв`язком між неналежно наданою медичною допомогою і наслідками, які призвели до смерті ОСОБА_13 . Відповідно до висновку експерта № 031-144-2020 від 11.03.2021 дефекти в наданні медичної допомоги призвели до неправильного встановлення діагнозу та відповідно неправильного лікування.
Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 140 КК України, а саме за ознаками неналежного виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.
ОСОБА_10 відповідно витягу до наказу головного лікаря ОСОБА_14 № 64 від 29.08.1985, зарахований на 1 ставку лікаря-реаніматолога з 29.08.1985 в КУ «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР. Згідно з посадовою інструкцією лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії КУ «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР, яка затверджена головним лікарем ОСОБА_12 10.01.2013, з якою ОСОБА_10 ознайомлений під підпис та виконував обов`язки лікаря - анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Крім того, з жовтня 2016 року ОСОБА_10 виконував обов`язки завідувача відділення анестезіології та інтенсивної терапії КУ «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР. Відповідно до посадової інструкції завідувача відділення анестезіології та інтенсивної терапії, затвердженої 05.10.2012 головним лікарем КУ «Обласної інфекційної клінічної лікарні» ОСОБА_12 , з якою ОСОБА_10 ознайомлений під підпис 03.10.2016, ОСОБА_10 зобов`язаний: організовувати і забезпечувати виконання комплексу лікувально-діагностичних заходів щодо хворих у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії; проводити щоденні обходи у ВАІТ, у тому числі з зам.гол. лікаря по МЧ та завідувачами профільних відділень, забезпечувати своєчасне встановлення і коригування клінічного діагнозу хворого шляхом розбору і відповідно до цього визначати обсяг лікувально-діагностичних заходів; забезпечувати проведення консиліумів із залученням заступником головного лікаря з МЧ, завідувачів профільних відділень, кураторів ВАІТ з числа співробітників відповідних кафедр ЗДМУ та ЗМАПо, зовнішніх консультантів; здійснювати контроль діяльності співробітників відділення, якості лікувально-діагностичного процесу, відповідно клінічним протоколам, стандартам якості і кінцевими результатами лікарні; проводити експертну оцінку якості лікувально-діагностичного процесу відділення та історій хвороби другого рівня, а також контроль експертизи історій хвороби першого рівня; підвищувати свою кваліфікацію за фахом «Анестезіологія» та «Анестезіологія дитяча»: раз у п`ять років проходити курси підвищення кваліфікації з метою присвоєння або підтвердження кваліфікаційної категорії.
Приблизно о 12 години 30 хвилин, 06 квітня 2018 ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді лікаря анестезіолога, у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КУ «Обласна інфекційна клінічна лікарня» ЗОР (Комунальне некомерційне підприємство «Обласна інфекційна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради, ЄДРПОУ: 05498849), яка розташована за адресою м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 142, маючи достатній досвід, умови надання медичної допомоги ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , допустив злочинну недбалість у реалізації ряду заходів, направлених на встановлення дослідження об`єктивного стану хворого, з порушенням вимог нижче зазначених нормативно-правових актів: - відповідно до наказу МОЗ України від 31.08.2004 № 437 «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги при невідкладних станах у дітей на шпитальному і до шпитальному етапах» (із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства охорони здоров`я: № 868 від 08.10.2013; № 276 від 17.04.2014; № 353 від 13.04.2016. Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я № 1269 від 05.06.2019 та Наказу МОЗ України від 19.07.2005 р. № 362), а саме протокол діагностики та лікування серцевого ритму у дітей, на етапі лікування у відділенні інтенсивної терапії ОСОБА_10 не скорегував гіпертермію, недооцінив ступінь дихальної недостатності, не розглянув необхідність переводу дитини на ШВЛ, необґрунтоване використання кордарону для лікування тахікардії, не провів ЕКГ та УЗД серця, що не дозволило діагностувати наявність міокардиту, та серцевої недостатності, не перевірено рівень К, Са, Мg, провів невідповідну інфузійну терапію. Згідно експертного висновку МОЗ України від 20.03.2019 не виконані аналізи на кислотно-лужний та газовий склад крові, не визначено лактат, С реактивний білок, прокальцитонін. Не виконано нейросонографію, огляд очного дна. Не розглянуто необхідність моніторингу центрального венозного тиску. На етапі надання допомоги в відділенні анестезіології та інтенсивної терапії не проводився моніторинг гемодинаміки за допомогою монітору, моніторинг діурезу та водного балансу (не проводився контроль введеної та виведеної рідини). Відповідно до висновків ЗОБ СМЕ № 305/к та ХОБСМЕ № 08-303/18пп експерти зазначають, що обсяг рідини, а саме призначена її кількість є більшою за фізіологічною потребою дитини та корекція рівня гіпертермії. Зважаючи на вміст білку у сироватці крові нижче 43.6 г/л. доцільно було б застосування альбуміну, але даний препарат не був введений, а лише запланований на застосування згідно медичної документації, що є порушенням відповідних протоколів.
Відповідно до висновків комісійної експертизи Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 08-303/18пп, а також Висновку КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» № 305/к визначається: що безпосередньою причиною смерті дитини є набряк головного мозку з дислокацією стовбурових структур та порушення функції розташованих в них вітальних центрів, зокрема центрів регуляції дихання і кровообігу. Виявлений після смерті ОСОБА_13 набряк головного мозку не був діагностований під час перебування ОСОБА_13 у відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Відсутні цілеспрямовані медикаментозні заходи на боротьбу з набряком головного мозку у немовля. Недостатнє повне обстеження пацієнта не дозволило своєчасно діагностувати тяжкі прояви та ускладнення основного захворювання (набряк головного мозку та міокардит та відповідно скорегувати лікування). З огляду на це комісія визнає, що надання медичної допомоги відбулось не у повній відповідності до протоколу надання медичної допомоги регламентованого МОЗ України. У висновку ЗОБ СМЕ 305/к зазначається, що набряк головного мозку зажиттєво не був визначений лікарями і заходи направлені на подолання його лікарями не проводились. Відповідно до проведення люмбальної пункції ОСОБА_10 відбулось без врахування даного стану, загального тяжкого стану пацієнта та наявність дихальної та серцевої недостатності, що призвело до вклинення стовбурових клітин головного мозку, що не відповідає «Протоколу діагностики та лікування гнійних менінгітів у дітей», передбаченому Наказом МОЗ України № 354 «Про затвердження Протоколів діагностики та лікування інфекційних хвороб у дітей» від 09.07.2004 року № 354, а також Наказу МОЗ України від 19.07.2005 р. № 362, а саме «Протокол діагностики та лікування серцевого ритму у дітей», Наказу МОЗ України від 31.08.2004 № 437 «По затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги при невідкладних станах у дітей на шпитальному і до шпитальному етапах» Із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства охорони здоров`я: № 868 від 08.10.2013; № 276 від 17.04.2014; № 353 від 13.04.2016. Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я № 1269 від 05.06.2019. Абсолютних показань до проведення діагностичної люмбальної пункції у ОСОБА_13 не було.
Враховуючи тяжкість стану, при виключенні протипоказань для цього, було б доцільно після стабілізації стану, враховуючи те, що хворий вже отримував антибактеріальну терапію антибіотик широкого спектру дії (цефтріаксон), що зазначається відповідно у Висновку експертів ХОБСМЕ№ 08-303/18пп. Одним із протипоказань для проведення люмбальної пункції є виражений набряк головного мозку. ОСОБА_10 , нехтуючи своїми обов`язками, не діагностував набряк головного мозку і лікування даного захворювання не проводив. Згідно з вимогами «Протоколу діагностики та лікування гнійних менінгітів у дітей», передбаченому Наказом МОЗ України № 354 «Про затвердження Протоколів діагностики та лікування інфекційних хвороб у дітей» від 09.07.2004 року № 354, люмбальну пункцію проводити було не можна наперед не впевнившись у відсутності набряку головного мозку. Згідно з висновком ЗОБ СМЕ № 305/к зазначається, що будь - яка інвазійна процедура, у тому числі й проведення люмбальної пункції, мають протипоказання та ускладнення. Медичні працівники в кожному конкретному випадку обов`язково оцінюють доцільність певної маніпуляції з точки зору небезпеки для пацієнтів.
Між наданням неадекватної медичної допомоги і смертю ОСОБА_13 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. За надання медичної допомоги несе відповідальність лікуючий лікар та завідувач відділенням. Згідно з висновками МОЗ України, ЗОБ СМЕ 305/к, ХОБ СМЕ № 08-303/18пп, встановлена неадекватна діагностика, відсутність додаткових методів дослідження, неадекватна тактика медичного лікування, всі можливі засоби діагностики та лікування не були застосовані ОСОБА_10 , що призвели у результаті до смерті ОСОБА_13 , і у виявленні експертами посмертно двох діагнозів, які не були встановлені при перебуванні пацієнта в лікарні. Саме це і є причинно-наслідковим зв`язком між неналежно наданою медичною допомогою і наслідками, які призвели до смерті ОСОБА_13 . Відповідно до висновку експерта № 031-144-2020 від 11.03.2021 дефекти в наданні медичної допомоги призвели до неправильного встановлення діагнозу та відповідно неправильного лікування.
Вказані дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 140 КК України, а саме за ознаками неналежного виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.
В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_15 заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності.
Обвинувачена ОСОБА_8 просить клопотання задовольнити.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності.
Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.
Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання та звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності.
Представник потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання обвинувачених.
Представник цивільного відповідача - Комунального некомерційного підприємства «Обласна інфекційна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради авдвокат ОСОБА_7 при розгляді клопотання поклалась на розсуд суду.
Розглядаючи вказане питання, суд виходить із положень ст. 286 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься у п. 1 Постанови „Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 12 від 23 грудня 2005 року, згідно з якими, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України ( в редакції Закону, що діяв на час вчинення діяння), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки : 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням давності є обов`язковим для суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.
Як вбачається з обвинувального акту, за даними органу досудового розслідування злочин, в якому обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_10 був вчинений 06 квітня 2018 року.
При цьому слід зазначити, що в силу ст.12 КК України ( в редакції Закону, діючого на час вчинення діяння) злочин за ч. 2 ст. 140 КК України є нетяжким злочином.
Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 цілком розуміють свої права та підставу звільнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, враховуючи, що з дня вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_10 минуло більше ніж п`ять років (тобто минув передбачений законом про кримінальну відповідальність строк притягнення особи до кримінальної відповідальності), суд за наявності згоди ОСОБА_8 , ОСОБА_10 приходить до висновку про необхідність звільнення їх від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
При цьому положення ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом.
Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
Отже, обвинувачений, щодо якого передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, має як право на таке звільнення, так і право на проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку.
В даному випадку обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 скористалися свої правом щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та мають право на таке звільнення, суд в свою чергу роз`яснив обвинуваченим їх право на звільнення від кримінальної відповідальності та юридичні наслідки щодо реалізації цього права, в тому числі, і те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру.
При вирішенні заявлених потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 цивільного позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року №3 (зі змінами), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Верховний Суд у Постанові від 24.05.2018 року (справа № 531/2332/14-к) також зазначив, що відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.
З огляду на вищевказане, цивільний позов у кримінальному провадженні слід залишити без розгляду та роз`яснити цивільним позивачам право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, арешт, накладений у даному кримінальному провадженні підлягає скасуванню.
Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.
Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Стягнення процесуальних витрат, при звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності, КПК України не передбачено.
Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 129, 284, 286, 369 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України, - задовольнити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України, задовольнити.
Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 Кримінального кодексу України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 31 травня 2018 року на медичну карту стаціонарного хворого № 2240 КУ «Запорізька обласна інфекційна клінічна лікарня», заповнену на ім`я ОСОБА_16 , та всі документи що входять до неї та/або будь-яким чином долучені до вказаної медичної карти, - скасувати.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1