Справа № 305/2022/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/492/22 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ділове, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із повною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, військовозобов`язаного,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі вимог ст.76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_9 процесуальні витрати: 1372 (одну тисячу триста сімдесят дві) гривні 96 копійок, за проведення інженерно-транспортної експертизи за №5185-ІТ; 1029 (одну тисячу двадцять дев`ять) гривень 72 копійки; за проведення інженерно-транспортної експертизи за №5177-ІТ; 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок, за проведення інженерно-транспортної експертизи за №6193-ІТ; 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок, за проведення інженерно-транспортної експертизи за №9115-ІТ; всього на загальну суму 4118, 88 (чотири тисячі сто вісімнадцять) гривень 88 копійок, в користь держави.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду.

Арешт, накладений відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 18.06.2021 на: автомобіль марки «Фольцваген Пасат В5», реєстрації номер НОМЕР_1 Польської Республіки, який згідно свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_2 , нележить громадянину Польщі, але перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_9 , а також змиви з керма, коробки передач та подушок безпеки вище вказаного транспортного засобу, які поміщено в паперові пакети "НПУ ГСУ", по кримінальному провадженню №0000175 від 12.06.2021 розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України по вступу вироку в законну силу, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України - скасовано.

Речові докази: автомобіль марки «Фольцваген Пасат В5», реєстрації номер RLS 01235 Польської Республіки, що знаходиться на майданчику тимчасового утримання Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області по вступу вироку в законну силу, повернути ОСОБА_9 ; змиви з керма, коробки передач та подушок безпеки вище вказаного транспортного засобу, які поміщено в паперові пакети "НПУ ГСУ", що знаходяться на зберіганні у кімнаті речових доказів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, по вступу вироку в законну силу знищено.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

12 червня 2021 року, біля 00 годин 02 хвилини, в нічний час доби, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 Польської Республіки, разом з пасажирами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та неповнолітнім ОСОБА_13 , рухаючись по автомобільній дорозі Н-9 сполученням «Мукачево-Рогатин-Львів» з м. Рахів у напрямку с.Ділове, а саме по вулиці 16 Липня в с. Костилівка, Рахівського району, Закарпатської області, напроти будинку №50, діючи всупереч вимогам п.п. 2.3, 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та не забезпечив безпеку руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину дороги зліва на право по ходу руху вказаного автомобіля.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди смерть ОСОБА_14 настала через поєднану тупу травму голови, грудної клітки та нижніх кінцівок у вигляді перелому кісток правої гомілки, множинних переломів ребер, двобічного гемоторакса, забою легень, субарахноїдального крововиливу в ділянці мозочка, що ускладнилось травматичним шоком, який і став безпосередньою причиною його смерті.

Причина смерті підтверджується даними судово-медичного дослідження: перелому 3-8 ребер зліва, 4-8 ребер справа по передньопідпаховій лінії; двобічного гемоторакса, крововиливу в паренхіму легень; крововиливів в м`які тканини грудної клітки; відкритого перелому кісток правої гомілки; множинні садна голови, тулуба та кінцівок; ран правої гомілки; двобічного гемоторакса, забою легень, субарахноїдального крововиливу в ділянці мозочка. Набряк речовини головного мозку. Вогнищевий субплевральний інфільтративно-деструктивний крововилив у препараті легень, поєднаний з фокальною емфіземою. Повнокров`я мозкової речовини нирок на фоні часткової анемізації капілярів клубочків. Дистрофічні зміни нефротелію. У досліджуваних органах ознаки гострого порушення реології крові.

Вищевказані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого і по відношенню до живих осіб, згідно наказу №6 п.п.2.1.1. МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_15 порушив вимоги п..п. 2.3, 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, якими визначено:

- п.2.3. ПДР - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом;

- п.12.3 ПДР - У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п.12.4 ПДР - У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

- п.12.9 «б» ПДР - водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7».

Невиконання водієм ОСОБА_15 вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, а саме, смертю ОСОБА_14 .

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, а також доведеність його вини, вважає, що вирок у частині призначеного покарання підлягає до зміни через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок скасувати. Вказує, що покарання є занадто м`яким. Просить ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_15 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, без застосування ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_9 покарання підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно за місцем проживання, щиро розкаявся, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, добровільно відшкодував шкоду, позицію потерпілого, який претензій, в тому числі матеріального характеру до обвинуваченого немає. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Та призначив покарання в межах санкції інкримінованих йому статей кримінальних правопорушень. На підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, а отже, судом залишено поза увагою вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Також, судом першої інстанції не враховано, що вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху. Тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання та відсутність претензій матеріального та морального характеру хоча і може враховуватися судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні. Вказане твердження кореспондується із висновками Верховного Суду, викладених у непоодиноких постановах, у тому числі, й по справах №439/548/19 від 11.03.2020 та №497/1643/17 від 18.03.2021.

За правилами ст. 75 КК застосування звільнення від покарання з випробуванням є можливим лише тоді, коли з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст.75 КК України та звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає скасуванню у частині призначеного покарання за ч.2 ст.286 КК України у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого із ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому за ч.2 ст.286 КК України колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини вчинення злочинів та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений скоїв злочини, які відноситься до категорії тяжких, вину визнав, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, потерпілий до нього матеріальних та моральних претензій не має.

При цьому, обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, не встановлено, що свідчить про можливість призначення ОСОБА_9 покарання за правилами ст. 69 КК України, оскільки наявні ряд пом`якшуючих обставин, встановлених судом, як от - визнання вини, щире каяття, відшкодування збитків тощо.

Згідно п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За вимогами ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку і з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подав прокурор.

Згідно ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404,405,407,409,413,418,420,615 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня його проголошення.

Судді