Справа № 357/6315/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

учасників кримінального провадження:

потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000821 від 17.02.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Рокитне Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на посаді заступника директора з адміністративно-господарської роботи в Білоцерківському опорному ліцеї-гімназії №20, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

16.02.2023, близько 20 год. 00 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись в середній смузі руху по вул. Леваневського зі сторони автодороги Київ - Одеса в напрямку проспекту Князя Володимира в м. Біла Церква Київської області, де напроти будинку № 55, порушив вимоги п.1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебував пішохід, перед яким в лівій смузі зупинявся автомобіль порушуючи вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, де вказано «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом лівої плечової кістки в середній третині, закритий перелом правої великої гомілкової кітки в середній третині, перелом голівки правої малогомілкової кістки, закритий багато уламковий перелом обох кісток лівої гомілки на межі середньої та дистальної третини, перелом основи потиличної кістки зліва з переходом на склепіння, перелом соскоподібного паростка праворуч з переходом на склепіння тім`яної кістки, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, субдуральний крововилив, рана на голові.

Дані ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.5, 2.3(б), 18.1, 18.4 ПДР України перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 .

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, щиро покаявся, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, попросив вибачення у потерпілого та додатково пояснив, що частково відшкодував завдані збитки, в подальшому планує відшкодовувати збитки в повному обсязі, також зазначив, що має на утриманні жінку, яка має 1 групу інвалідності та неповнолітнього сина.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо процесуальних витрат та речових доказів.

До матеріалів судового провадження надано документи, зокрема, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 25.05.2023, постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.02.2023, копію ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2023, постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.02.2023, квитанцію про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 306, довідку про витрати на проведення інженерно-технічної експертизи від 10.04.2023 № СЕ-19/111-23/8903-ІТ у сумі 1510,24 грн, копію паспорта ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, витяг з реєстру територіальної громади на підтвердження місця проживання обвинуваченого, вимогу про судимості ОСОБА_4 , копії посвідчення водія ОСОБА_4 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, характеристику обвинуваченого Білоцерківського опорного ліцею-гімназії № 20 Білоцерківської міської ради Київської області, витяг з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади, довідку КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» від 22.02.2023 №266, характеристику ОСОБА_4 за місцем проживання, копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 0403604 на ім`я ОСОБА_8 .

Згідно зі складеною уповноваженою особою Білоцерківського районного відділу № 1 Філії Державної установи «Центр пробації» у м.Києві та Київській області досудовою доповіддю щодо ОСОБА_4 від 25.07.2023 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб низький. Ймовірності насильницьких дій, спрямованих на завдання фізичного болю або фізичного чи морального страждання, приниження людської гідності (у тому числі вчинення корисливих злочинів із застосуванням або погрозою застосування насильницьких дій) не виявлено. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів та процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, а тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням терміном 1 (один) рік, поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_6 підтримали думку прокурора та просили призначити обвинуваченому покарання без позбавлення волі та права керування транспортними засобами.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України та характеризується необережною формою вини, фактичні обставини кримінального правопорушення, тяжкість заподіяних злочином наслідків, особу винного, який має постійне місце проживання, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доглядає за дружиною ОСОБА_8 , яка є інвалідом 1 «б» групи з 01.04.2014 та потребує постійної сторонньої допомоги, медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує, що вказує на його осудність, раніше не судимий, його ставлення до вчиненого, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання наближене до мінімального розміру у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки зі звільненням його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, а також покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд приходить до наступного висновку.

Аналіз характеру та обсягу допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, з огляду на обставини кримінального провадження, а також на той факт, що обвинувачений проживає в м. Біла Церква Київської області, та працює заступником директора в Білоцерківському опорному ліцеї-гімназії №20 у місті Біла Церква, до місця роботи добирається за допомогою транспортного засобу, при цьому зважуючи на думку прокурора та потерпілого, законного представника, котрі, кожен окремо, просили не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання, оскільки це полегшить виплату обвинуваченим завданих збитків матеріального та морального характеру, суд приходить до висновку про можливість не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжний захід не обирався.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід стягнути з обвинувачених на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз: висновок експерта № СЕ-19/111-23/8903-ІТ від 10.04.2023 у сумі 1510,24 грн (одна тисяча п`ятсот десять гривень двадцять чотири копійки).

Керуючись приписами частини четвертої статті 174 КПК України щодо вирішення одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, питання про скасування арешту майна, зокрема, у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, суд вбачає наявними підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2023.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.286 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

У силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені пп.1,2 ч. 1 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

Згідно з ч. 1 ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 03 серпня 2023 року.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.02.2023 зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., м.Біла Церква, вул.Матросова, 48А повернути користувачу ОСОБА_4 ;

- три картонні коробки, до яких поміщено кросівки, куртку, штани, футболку, труси та реглан, які відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.02.2023, квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 306 зберігаються у кімнаті речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області повернути власнику ОСОБА_5 ;

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 витрати за проведення експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-23/8903-ІТ від 10.04.2023 у сумі 1510,24 грн (одна тисяча п`ятсот десять гривень двадцять чотири копійки на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2023 по справі № 357/1812/23 (провадження 1-кс/357/455/23) на автомобіль марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого ОСОБА_9 із забороною використовувати вказане майно за призначенням, а також забороною розпоряджатися будь-яким чином арештованим майном до прийняття рішення у даному кримінальному провадженні.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: Олег ГРЕБІНЬ