Справа № 488/2381/23
Номер провадження № 1-кс/488/457/23
У Х В А Л А

14.07.2023 року

Слідчий суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джанкой, АР Крим, громадянина України, українця, працює електромонтером охоронно-пожежної сигналізації ФОП ОСОБА_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за погодженням із прокурором в рамках проведення досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000632 від 12.07.2023 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що 2.07.2023 о 17:24 год. ОСОБА_5 знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де разом із своєю дружиною ОСОБА_8 та сусідом ОСОБА_9 вживали алкогольні напої, коли з приводу ревнощів, між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в ході якого останній вийшов на вулицю.

В цей час, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, маючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, взяв з території свого домоволодіння предмет вибухового призначення, який в ході досудового розслідуванні ідентифікувати не виявилось можливим та вийшовши на проїзну частину, підійшов до будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 .

Перебуваючи біля даного будинку, ОСОБА_5 , поводячись агресивно, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів явної неповаги до суспільства, усвідомлено та зневажливо ставлячись до громадського порядку, ігноруючи існуючи в суспільстві правила поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпідставно кинув зазначений предмет вибухового призначення до вікон житлового будинку по АДРЕСА_3 , де в цей час перебували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , внаслідок вибуху якого спричинив пошкодження у вигляді розбиття склопакету та множинних отворів у фасаді зазначеної будівлі.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що є підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

ОСОБА_5 проти задоволення вимог клопотання заперечував, просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, посилаючись на те, що не має наміру ухилятися від слідства і суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення та незаконно впливати на потерпілого та свідків, має сталі соціальні зв`язки та постійне місце роботи, у вчиненому злочині винним себе визнає частково, вибуховий пристрій - шашку, яку йому залишив товариш військовий, він дійсно кинув з метою помститися та залякати свідка ОСОБА_12 , з яким у нього виник конфлікт в цей день.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 позицію свого довірителя підтримала, пославшись на необгрунтованість підозри ОСОБА_5 та недоведеність ризиків, зазначених прокурором у клопотанні, а також сталі соціальні зв`язки підозрюваного.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання із долученими до нього додатками, суд приходить до наступних висновків.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує таке.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин.

У справах «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Чеботарь проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні хуліганських дій за ознаками грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, на цій стадії кримінального провадження підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: рапортом оперуповноваженого СКП ВП№3 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_13 ; рапортом інспектора УПП в Миколаївській області ОСОБА_14 ; протоколом прийняття заяви від ОСОБА_10 від 12.07.2023; протоколом огляду місця події за адресою: м. Миколаїв, вул. Братська, 29/А, від 12.07.2023; протоколом огляду місця події - земельної ділянки на перехресті вул. Братській та пров. Братського у м. Миколаєві від 12.07.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 12.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 12.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 12.07.2023; протоколом огляду предмету від 12.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 12.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 12.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 12.07.2023; протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_16 від 12.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 12.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 12.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 13.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 13.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 13.07.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 13.07.2023.

Разом із тим, вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 , кримінального правопорушення за ознакою вчинення хуліганства із застосуванням іншого предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а відтак обгрунтованість підозри за ч.4 ст.296 КК України, у суду викликає сумнів, оскільки з з представлених суду доказів не встановлено, що ОСОБА_5 , кинувши невстановлений вибуховий предмет в бік житлового будинку по АДРЕСА_3 , мав на меті заподіяти будь-кому тілесні ушкодження. Натомість, з показань ОСОБА_5 слідує, що такі дії ним були вчинені з метою залякати ОСОБА_12 , вибуховий пристрій він кинув в інший бік від свідка, при цьому, впевнився, що біля будинку по АДРЕСА_3 були відсутні люди, яким він міг би заподіяти шкоду.

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, приходжу до наступних висновків:

встановлено, що ОСОБА_5 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має постійне офіційне місце роботи - працює електромонтером охоронно-пожежної сигналізації ФОП ОСОБА_7 , де характеризується виключно з позитивного боку, має постійне місце мешкання та реєстрації, одружений, що свідчить про міцність соціальних зв`язків за місцем його проживання.

Як обставину, що впливає на репутацію підозрюваного, суд враховує, що 14.07.2023 року дружиною ОСОБА_5 було відшкодовано матеріальну шкоду потерпілим у сумі 4 000 грн. - згідно письмової розписки ОСОБА_11 , яка зазначила, що претензій до ОСОБА_5 не має.

Ризик здійснення підозрюваним тиску на потерпілого та свідків з метою зміни ними показів на його користь, з огляду на те, що вказані особи з кола його сусідів та знайомих, на переконання суду буде нівельований шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з потеріплим та свідками по справі.

Оцінивши на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів всі обставини в сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що передбачені п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України й наведені в клопотанні ризики об`єктивно існують, з огляду на те, що усвідомлюючи скоєне та побоюючись суворого покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі доведеності вини, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що реальність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, зазначеного стороною обвинувачення у клопотанні, не доведена, про нього лише формально зазначено, натомість, стороною захисту спростовано антисоціальну поведінку ОСОБА_5 - який має постійне місце роботи, позитивну характеристику, відшкодував шкоду потерпілій стороні, суд вважає існування такого ризику ілюзорним.

Поміж іншого, суд вважає недоречним посилання прокурора, як на підставу наявності названого ризику - притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.115 КК України, оскільки судимість за вчинення вказаного злочину є погашеною, внаслідок чого підозрюваний в подальшому не може зазнавати правообмежень кримінально-правового і загальноправового характеру.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин.

Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком. При цьому сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину - сумнівну причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого злочину за ознакою вчинення хуліганства із застосуванням іншого предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, його наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, а саме: його вік, сімейний стан, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу, неможливо.

Положеннями ст. 181 КПК України передбачено, що до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Таким чином, з урахуванням даних про особу підозрюваного, (відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду), слідчий суддя вважає, що, не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме - домашній арешт у певний період доби з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки. Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.

При цьому слідчий суддя зважає на практику ЄСПЛ, що за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії»).

Вважаю, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту найбільш відповідатиме охороні прав та інтересів суспільства.

Керуючись ст. 176, 177, 181, 183, 194, 196 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, заборонивши підозрюваному у період часу з 20 години вечора поточної доби до 7 години ранку наступної доби залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду. Не відлучатися з м. Миколаїва без дозволу слідчого, прокурора або суду. Повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання. Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з потеріплим та свідками по справі.

Встановити строк дії ухвали до 13.09.2023 року включно.

ОСОБА_5 звільнити з під варти в залі суду негайно.

Виконання ухвали доручити начальнику ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1