№ 336/3730/23
н/п 1-кп/336/758/2023
У Х В А Л А

іменем України

20 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження тримання від вартою

ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2023 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06.05.2023 із одночасним визначенням застави в розмірі 53 680 гривень.

Під час судового розгляду кримінального провадження вказаний запобіжний захід продовжувався, останній раз - до 14.10.2023 включно.

Прокурор надав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, які були підставою для його обрання, продовжують існувати, а саме: продовження злочинної діяльності, переховування від суду, незаконний вплив на свідків.

Сторона захисту заперечила проти задоволення клопотання, пославшись на відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Також захист посилався на стан здоров`я ОСОБА_4 та неможливість забезпечення належного лікування в умовах тримання під вартою. Захисник надала копію відповіді Філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» від 21.07.2023 на адвокатський запит.

Заслухавши аргументи сторін, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є необхідним, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у вказаній статті.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його репутацію, наявність судимостей, постійного місця роботи тощо.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Відповідно до п.п. 5 ч. 2 вказаної статті запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається із змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2021, слідчий суддя визнав доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а також існування ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховування від слідства та суду, продовження злочинної діяльності, та неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на стадію кримінального провадження, суд не може давати власну оцінку обґрунтованості підозри чи вагомості доказів, а тому, оцінуючи клопотання прокурора, бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом, встановленим законом (слідчим суддею на стадії досудового розслідування) були зроблені відповідні висновки щодо наявності обґрунтованої підозри та вагомості доказів, достатніх для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

При вирішення питання про продовження строку тримання особи під вартою слідчий суддя, суд має пересвідчитися у тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч. 3, ч. 5 ст. 199 КПК України),

Оцінюючи доводи прокурора щодо наявності ризиків, суд враховує, що обвинувачений був раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення тяжких злочинів проти власності, відбував покарання у місцях позбавлення волі, легальних джерел доходів не має, згідно з наданою захисником інформації ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» ОСОБА_4 має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психо-активних речовин, синдром залежності, наразі обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину відразу після звільнення з-під варти, що в вказує на надзвичайно високий рівень ризику продовження вчинення кримінальних правопорушень.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченому, у сукупністю із інформацією про залежність від психічно-активних речовин та відсутністю відомостей про сталі соціальні зв`язки, свідчить про високу вірогідність переховування від суду.

Вказані ризики продовжують існувати, їх ступінь не знизився, і запобігти цим ризикам, з огляду на відомості про попередні судимості обвинуваченого, можливо лише шляхом тримання ОСОБА_4 під вартою.

За інформацією ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» обвинувачений може утримуватися в умовах та СІЗО.

За наведеного клопотання прокурора підлягає задоволенню.

При цьому суд роз`яснює обвинуваченому, що він або будь-яка інша особа можуть внести заставу в розмірі, зазначеному в ухвалі слідчого судді від 10.03.2023.

Щодо скарг сторони захисту щодо ненадання медичної допомоги обвинуваченому в умовах слідчого ізолятора, суд зазначає таке.

Статтею 49 Конституції України задекларовано, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення зорганізуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 2.3, 2.6, 2.7 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104, зареєстрованим в Мінюсті 10.02.2012 за № 212/20525, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Отже, з огляду на гарантоване Конституцією та законами України право обвинуваченого, незалежно від місця його перебування, на належні медичне обслуговування та надання медичної допомоги, на вільний вибір лікаря-фахівця, а також враховуючи скарги сторони захисту на неналежне надання медичної допомоги обвинуваченому в умовах слідчого ізолятора, суд уважає за необхідне звернути увагу керівництва слідчого ізолятора на необхідність виконання вимог вищевказаних законів та нормативно-правових актів щодо медичного обслуговування та надання належної якості медичної допомоги обвинуваченому та доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_4 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», у разі необхідності надати належне лікування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 395, главою 18 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто по 18 листопада 2023 року включно.

Доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_4 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», у разі необхідності надати належне лікування.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1