Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження №1000915 від 26 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне Рівненської області, громадянина України, українця, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 тазахисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, і призначено покарання сім років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2021 року, і остаточне покарання призначено сім років один місяць позбавлення волі, строк відбуття якого рахується з 26 травня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 1029,72 грн. процесуальних витрат на залучення експерта та вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 26 травня 2022 року близько 14 год. 00 хв, перебуваючи на перехресті вулиць Набережна та Сагайдачного в м. Рівне, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, який в подальшому продовжено, шляхом ривка вирвав з рук ОСОБА_8 сумку торгового бренду «KARLLAGERFELD» вартістю 2450 грн, в якій знаходилися 11204 грн, 1000 доларів США, що, згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.05.2022 року, становить 29250 грн. та мобільний телефон марки «Айфон 11» вартістю 23 047,73 грн, чим завдав потерпілій майнової шкоди на загальну суму 65 951,73 грн.

У поданих апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що будь-якого прямого умислу на відкрите викрадення майна потерпілої не мав, злочин вчинив внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, будучи в емоційному стані, викрадене майно повернуто, претензії до нього відсутні, він розкаявся у вчиненому, а тому вважає призначене покарання надто суворим, яке просить пом`якшити із застосуванням положень ст.69 КК України, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленої законом за скоєне.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, покликається на суворість призначеного покарання, яке вважає невідповідним принципам співмірності і достатності. Просить взяти до уваги психологічний стан ОСОБА_6 , його життєві обставини, щире розкаяння, повернення викраденого майна та бажання стати на шлях виправлення, що, на думку сторони захисту, є підставами для призначення більш м`якого покарання.

Просить оскаржуваний вирок змінити, застосувати щодо ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України і призначити йому більш м`яке покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належно повідомленою про день і час розгляду апеляційних скарг, в судове засідання не з`явилася. Заяв і клопотань не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, які просять пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора, який вважає вирок законним, обґрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні й розглянутих судом доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 про призначення обвинуваченому надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.

Вирішення судом даного питання ґрунтується на вимогах статей 50, 65 КК України.

При обранні покарання ОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого в умовах воєнного стану злочину, особу ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення корисливих злочинів та злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, ряд обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння розкриттю злочину, на що покликаються в апеляційній скарзі обвинувачений та захисник, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, яке з врахуванням обставин вчиненого та системної злочинної діяльності відповідає вимогам закону.

Правомірно, виходячи з вимог ст. 71 КК України та роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року (з послідуючими змінами), згідно якого призначене остаточне покарання має бути більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від не відбутої частини покарання за попереднім вироком, визначено ОСОБА_6 і остаточне покарання.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не мав умислу на відкрите викрадення майна потерпілої і вчинив злочин, будучи в емоційному стані, не є переконливими.

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_9 в ході судового слідства, 26 травня 2022 року вона на ринку придбала продукти харчування, обміняла гривні на 1000 доларів США і підійшла до свого автомобіля, а коли відкрила дверцята авто - відчула, як хтось намагається вирвати з її рук сумку. Розвернувшись, побачила незнайомого чоловіка, яким виявився ОСОБА_6 , котрий з усієї сили вирвав у неї сумку і почав втікати. Послідовні показання потерпілої свідчать про те, що вона намагалася наздогнати ОСОБА_6 , кричала і просила повернути сумку, однак він не реагував і втік, будучи в подальшому затриманим.

За висновком судово психіатричного експерта № 113/22 (т. 1 а.с. 206-211), ОСОБА_6 на час вчинення інкримінованого діяння перебував в стані алкогольного сп`яніння, його поведінка мала послідовний, цілеспрямований характер і не була зумовлена хворобливими мотивами. Правопорушення було скоєно з урахуванням зовнішніх обставин та ситуації, що дозволяє констатувати збережену можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В період вчинення даного злочину ОСОБА_6 будь-яким психічним захворюванням не страждав, в тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, відхилень психіки, які б позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними, не виявляє, за станом психічного здоров`я лікування не потребує.

Беручи до уваги, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, даний тяжкий злочин вчинив в короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про системність його неправомірної діяльності, колегія суддів підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст.69 КК України не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали, а ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3