Провадження №: 1-кс/755/2489/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" серпня 2023 р. м. Київ Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого 1 відділу СУ ГУ СБУ та АР Крим ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 12.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

за участю: слідчого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий 1 відділу СУ ГУ СБУ та АР Крим ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 , звернувся до суду в рамках кримінального провадження № 0000169 від 12.07.2023 року з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що внаслідок загострення політико-соціальної напруженості в Україні в період 19-22 лютого 2014 року проросійські політичні та інші організації і об`єднання, підтримувані російською федерацією (далі - рф), активізували свою антиукраїнську діяльність, спрямовану на ескалацію ситуації, що склалася, особливо у південно-східних областях України, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

З 20.02.2014 року рф здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень. При цьому, сам факт окупації Автономної Республіки Крим був засуджений як міжнародною спільнотою, так і Україною, та набув широкого висвітлення в офіційних виданнях та медійному просторі.

16.03.2014 року проведено незаконний референдум із заздалегідь відомим та підконтрольним рф результатом, який в подальшому став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу рф території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

Конституційний суд України своїм рішенням № 2-рп/2014 у справі № 1 13/2014 від 16.03.2014 року визнав постанову ВР АР Крим № 1702 6/14 від 06.03.2014 неконституційною.

У подальшому, 17.03.2014 року депутатами Верховної Ради АР Крим, у порушення ч. 2 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132, Конституції України, прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі Декларації про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя, прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 року та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014 року, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Рішенням Конституційного суду України № 3-рп/2014 у справі № 1 15/2014 від 20.03.2014 року згадану вище «Декларацію про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя» визнано неконституційною.

Також, 18.03.2014 року між рф та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу рф.

Збройна агресія рф розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності.

Відповідно до статей 1-3 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою. Людина, її життя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, зокрема ст.ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії рф з 20.02.2014 року.

Вказані обставини також підтверджуються Звітом офісу прокурора міжнародного кримінального суду від 04.12.2017 року, згідно з яким на тимчасово окупованій території України розпочався та триває збройний конфлікт між Україною та рф, Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН про територіальну цілісність України № 68/262, згідно якої територія України є цілісною та недоторканою, Резолюцією Парламентської асамблеї ради Європи № 2168, відповідно до якої рф визнається державою-агресором.

Крім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на Україну, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан з 05:30 24.02.2022 року строком на 0 діб, який у подальшому продовжувався, востаннє до 18.08.2023 року.

З метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу рф, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництво рф було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», як незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.

Разом з вказаним, досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч чинному законодавству України, 24.01.2015 року, перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці на території України, зареєструвався відповідно до законодавства рф як приватний підприємець (юридична адреса: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_1 ; ОГРНИН 10930, ИНН 56, ОКПО , ОКТМО 1).

У подальшому, в період часу з 01.06.2022 року по 13.06.2022 року, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про необхідність реєстрації на порталі рф щодо державних закупівель відповідно до федерального закону рф від 05.04.2013 № 44-Ф3 «О контрактной системе в сфере закупок товаров, работ, услуг для обеспечения государственных и муниципальных нужд» здійснив свою реєстрацію як приватного підприємця рф, на «Официальном сайте единой информационной системы в сфере закупок в информационной-телекоммуникационной сети интернет» http://zakupki.gov.ru.

Так, ОСОБА_5 , знаючи, що контрагентами у таких договорах будуть бюджетні підприємства, установи та організації країни-агресора російської федерації, будучи приватним підприємцем зареєстрованим відповідно до законодавства рф, усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт окупації АР Крим збройними силами рф та заборону здійснення будь-якої господарської діяльності у співпраці з державою-агресором, а також розуміючи те, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, здійснив провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, уклав контракт № 222000025_312346 від 24.06.2022 року з т.зв. «Главним управлением Министерства Российской Федерации по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий по Республике Крым» (юридична адреса і поштова адреси: 295022, Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Кечкеметська, буд. 103, ОГРН 959, ИНН , КПП 910201001, ОКПО 08947472) щодо постачання поршневого пневматичного об`ємного компресора продуктивністю 950 л/хв для потреб ремонтно-технічого центру т.зв. «Главного управления Министерства Российской Федерации по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий по Республике Крым») на загальну суму 105 476,56 рос. руб.

Зокрема, відповідно до федерального закону від 05.04.2013 року «Про контрактну систему в сфері закупок товарів, робіт, послуг для забезпечення державних і муніципальних потреб» № 44-ФЗ, федерального закону від 29.12.2012 року «Про державне оборонне замовлення» № 275-ФЗ, постанови уряду рф від 24.11.2021 року № 2024 «Про правила казначейського супроводження», а також інших законів і нормативних правових актів рф, спільно підписаний з службовими особами т.зв. «Главного управления Министерства Российской Федерации по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий по Республике Крым» контракт, передбачав постачання поршневого пневматичного об`ємного компресора продуктивністю 950 л/хв з Специфікацією та Описом об`єкта закупки (Додатки №№1 та 2), в строк не пізніше 12.08.2022 року.

Згідно рахунку-фактури № 14 від 28.06.2022 року, ОСОБА_5 , будучи приватним підприємцем, зареєстрованим відповідно до законодавства рф, 28.06.2028 року поставив т.зв. «Главному управлению Министерства Российской Федерации по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий по Республике Крым» поршневий пневматичний об`ємний компресор продуктивністю 950 л/хв на суму 105 476,56 рос. руб.

Отже, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території України, у м. Сімферополь, здійснив провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та незаконними органами влади, в рамках державного оборонного замовлення у 2022 році на загальну суму 105 476,56 рос. руб., що підтверджується наявністю інформації викладеної «официальным сайтом единой информационной системы в сфере закупок в информационной-телекоммуникационной сети интернет предназначен для обеспечения свободного доступа к полной и достоверной информации о контрактной системе закупок и закупках товаров, работ, услуг отдельными видами юридических лиц, а так же для формирования, обработки и хранения такой информации. Порядок размещения информации на Официальном ЕИС и ее содержание регламентируется Федеральным законом от 05.04.2013 № 44-Ф3 «О контрактной системе в сфере закупок товаров, работ, услуг для обеспечения государственных и муниципальных нужд» и федеральним законом рф від 18.07.2011 року № 223-Ф3 «О закупках товаров, работ, услуг отдельными видами юридических лиц», а так же существующими подзаконными актами (http://zakupki.gov.ru)», чим довів свій злочинний умисел, направлений на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, до кінця.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України колабораційна діяльність, тобто, у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

На підставі цього, 27.06.2023 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Згідно з ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

29.06.2023 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та повістку про виклик останнього до СУ ГУ СБУ в АР Крим на 04.07.2023 року, 05.07.2023 та 06.07.2023 року в період часу з 09:00 по 18:00 вручення письмового повідомлення про підозру та проведення інших слідчих (процесуальних) дій.

Однак, останній на виклик не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, та жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав. У зв`язку із викладеним у органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що останній переховується від органу досудового розслідування та суду.

У зв`язку з цим, вказане повідомлення про підозру ОСОБА_5 особисто не вручено, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Відповідно до відомостей ДПС України щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України, у період з 08.11.2017 року по 28.06.2023 рік відомостей стосовно ОСОБА_5 в базі даних не виявлено.

Слідчий у клопотанні зазначає, що санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , передбачає можливість конфіскації майна, як виду покарання

Згідно даного реєстру громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , є власником: автомобіля марки RENAULT TRAFIC 1995, 2011 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_2 , дата реєстрації 14.01.2014, номер кузова: НОМЕР_3 ; автомобіля марки RENAULT KANGOO 1.5D 1461, 2011 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_4 , дата реєстрації 11.04.2013, номер кузова: НОМЕР_5 ; автомобіля марки FIAT DOBLO CARGO 1910, 2009 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_6 , дата реєстрації 22.02.2012, номер кузова: НОМЕР_7 ; автомобіля марки ПР БЗП-5, 2005 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_8 , дата реєстрації 22.07.2009, номер шасі: НОМЕР_9 ; автомобіля марки ЗАЗ , 2006 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_10 , дата реєстрації 19.08.2006, номер кузова: НОМЕР_11 .

Застосування зазначених обмежень надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити конфіскацію майна як виду покарання.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочинів.

Таким чином, з метою запобігання можливості приховування та відчуження цього майна, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України власник майна не повідомлявся про розгляд клопотання, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд клопотання, власник майна здійснить відчуження або інше розпорядження належним йому майном, що унеможливить накладення на нього арешту, а отже, створить перешкоди у забезпеченні конфіскації майна.

Слідчий суддя, вислухавши слідчого, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої вказаної статті КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. Тобто, накладення арешту на майно фізичної особи, з метою його конфіскації як виду покарання, можливе у випадку здійснення провадження щодо такої фізичної особи та за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може застосувати до фізичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Судом було встановлено, що 12.03.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 були внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

27.06.2023 року слідчим 1 відділу СУ ГУ СБУ та АР Крим ОСОБА_3 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за ч. 4 ст. 111-1 КК України.

У зв`язку з тривалою відсутністю ОСОБА_5 за місцем проживання, повідомлення про підозру опубліковано в редакції газети «Урядовий Кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора в розділі «Повістки», у спосіб, передбачений ч. 2 ст. 135 та ч. 1 ст. 278 КПК України.

Постановою прокурора прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 від 12.07.2023 року з матеріалів кримінального провадження № 0000024 від 12.03.2020 року виділено матеріали стосовно підозрюваного ОСОБА_5 в окреме провадження за № 0000169. Постановою слідчого 1 відділу СУ ГУ СБУ та АР Крим ОСОБА_3 від 18.07.2023 року ОСОБА_5 оголошено у розшук.

У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Як вбачається з тексту поданого клопотання, слідчий просить накласти арешт на майно із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів підозрюваний ОСОБА_5 , є власником: автомобіля марки RENAULT TRAFIC 1995, 2011 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_2 , дата реєстрації 14.01.2014, номер кузова: НОМЕР_3 ; автомобіля марки RENAULT KANGOO 1.5D 1461, 2011 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_4 , дата реєстрації 11.04.2013, номер кузова: НОМЕР_5 ; автомобіля марки FIAT DOBLO CARGO 1910, 2009 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_6 , дата реєстрації 22.02.2012, номер кузова: НОМЕР_7 ; автомобіля марки ПР БЗП-5, 2005 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_8 , дата реєстрації 22.07.2009, номер шасі: НОМЕР_9 ;автомобіля марки ЗАЗ , 2006 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_10 , дата реєстрації 19.08.2006, номер кузова: НОМЕР_11 .

Враховуючи вищенаведене, та те, що вказане у клопотанні майно може підлягати конфіскації, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про накладення арешту на це майно є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175,309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого 1 відділу СУ ГУ СБУ та АР Крим ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 12.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України задовольнити. Накласти арешт на майно, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, а саме на:

- автомобіль марки RENAULT TRAFIC 1995, 2011 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_2 , дата реєстрації 14.01.2014, номер кузова: НОМЕР_3 ;

- автомобіль марки RENAULT KANGOO 1.5D 1461, 2011 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_4 , дата реєстрації 11.04.2013, номер кузова: НОМЕР_5 ;

- автомобіль марки FIAT DOBLO CARGO 1910, 2009 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_6 , дата реєстрації 22.02.2012, номер кузова: НОМЕР_7 ;

- автомобіль марки ПР БЗП-5, 2005 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_8 , дата реєстрації 22.07.2009, номер шасі: НОМЕР_9 ;

- автомобіль марки ЗАЗ , 2006 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_10 , дата реєстрації 19.08.2006, номер кузова: НОМЕР_11 .

Заборонити територіальним органам з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України (сервісним центрам МВС) та центрам надання адміністративних послуг, вчиняти реєстраційні дії стосовно:

- автомобіля марки RENAULT TRAFIC 1995, 2011 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_2 , дата реєстрації 14.01.2014, номер кузова: НОМЕР_3 ;

- автомобіля марки RENAULT KANGOO 1.5D 1461, 2011 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_4 , дата реєстрації 11.04.2013, номер кузова: НОМЕР_5 ;

- автомобіля марки FIAT DOBLO CARGO 1910, 2009 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_6 , дата реєстрації 22.02.2012, номер кузова: НОМЕР_7 ;

- автомобіля марки ПР БЗП-5, 2005 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_8 , дата реєстрації 22.07.2009, номер шасі: НОМЕР_9 ;

- автомобіля марки ЗАЗ , 2006 року випуску, номер та серія знаку НОМЕР_10 , дата реєстрації 19.08.2006, номер кузова: НОМЕР_11 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокуратуру АР Крим та м. Севастополя.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1