КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4102/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 червня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 червня 2023 року клопотання прокурора задоволено, продовжено стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів.

Захисник обвинуваченого, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що при обранні запобіжного заходу стороною обвинувачення не наведено доказів про існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України.

Обвинувачений не вчиняв спроб втечі, не переховувався від слідства та суду, не може вчиняти вплив на свідків та потерпілого, ризик знищення або спотворення речових доказів також відсутній.

Апелянт звертає увагу, що оскаржувана ухвала невмотивована, не наведено будь-яких реальних підстав та ризиків, які б свідчили про необхідність продовження запобіжного заходу.

Зазначає, що ОСОБА_6 раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем мешкання, має постійне місце проживання, на його утриманні матір пенсійного віку.

Вважає, що застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою (домашнього арешту) буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов'язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Клопотання про розгляд апеляційної скарги саме за участі сторін, як це визначено ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не заявлено, у зв`язку із чим колегія суддів здійснює апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України тапрактики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1, що є особливо тяжким.

Зі змісту клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у добровільній участі в збройних формуваннях держави-агресора. Прокурором встановлено наявність ризиків, а саме, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Так, ОСОБА_6 під час окупації м. Буча Київської області у березні 2022 року неодноразово здійснював погрози місцевим жителям, які переховувалися від обстрілів у підвальному приміщенні та які і надалі побоюються давати покази щодо обставин вчинення злочину. Є підстави вважати, що ОСОБА_6 , підтримуючи російську агресію в Україні, може виїхати до російської федерації, на тимчасово окуповану територію та переховуватися від суду. Може вчинити тиск на свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про місце проживання яких обвинувачений обізнаний, та які наразі не допитані судом у кримінальному провадженні, у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на них. Водночас злочинна діяльність ОСОБА_6 була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України, а тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, продовжить вчиняти кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 обвинувачується в добровільній участі громадянина України в збройних формуваннях держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, яке є особливо тяжким, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від суду. Зазначена обставина може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.Крім того, суд першої інстанції врахував відсутність доказів міцних соціальних зв`язків у місці проживання або будь-якому іншому місці, оскільки до затримання обвинувачений ніде не працював та не навчався, він не одружений, не має малолітніх та неповнолітніх дітей або інших осіб, які б перебували під його наглядом або на його утриманні.

Щодо доводів апелянта про відсутність доказів про існування ризиків, то вони є безпідставними, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано врахував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні, а також ризик переховування обвинуваченого від суду, з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

Доводи апелянта про несудимість ОСОБА_6 , позитивної характеристики за місцем мешкання, наявності постійного місця проживання та матері пенсійного віку на утриманні не є достатньою гарантією дотримання обвинуваченою його процесуальних обов`язків, враховуючи вчинення особливо тяжкого злочину та наявність ризиків переховування від суду на території держави-агресора або на тимчасово окупованій території.

Продовження тримання під вартою зумовлене тим, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. В даному випадку існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованихзлочинівможе вдатися до відповідних дій, тому потреба у продовженні такого виняткового заходу не відпала.

Ізоляція обвинуваченого від суспільства дозволяє найбільш продуктивно забезпечити мету, яка досягається запобіжними заходами, зокрема для запобігання спробам ухилитися від суду, враховуючи, що на даний час триває судовий розгляд справи, не проведено всі необхідні процесуальні дії.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились. Виключно продовження строку дії застосованого раніше запобіжного заходу щодо обвинуваченого зможе запобігти ризикам переховування від суду та впливу на свідків, про місце проживання яких обізнаний ОСОБА_6 та котрі наразі не допитані судом першої інстанції. При цьому, доводи апелянта відсутні спроби втечі, переховування від слідства та суду, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому.

Суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов вмотивованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 червня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4