Справа № 385/1015/23
Провадження № 1-кс/385/190/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 слідчий суддя Гайворонського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Гайворонського відділу Голованівської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

начальника СВ відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5

та його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання сторони кримінального провадження старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 , погоджене з старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - заступником керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 від 15.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ,

встановив:

старший слідчий СВ відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - заступником керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000118 від 15.06.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15 червня 2023 року, близько 10.00 години, ОСОБА_5 разом із сином ОСОБА_9 перебували у приміщенні гаражу за адресою: АДРЕСА_2 . У цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 виникла суперечка на ґрунті тривалих неприязних відносин, зумовлених особистими образами. В ході зазначеного конфлікту у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на протиправне позбавлення життя свого сина ОСОБА_9 .

Невідкладно, приступивши до реалізації свого злочинного наміру, 15 червня 2023 року, близько 10.01 години, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні гаражу, взяв зі столу сокиру, довжиною рукоятки 40 см, довжиною леза 9 см, обравши знаряддям вчинення злочину.

Утримуючи сокиру правою рукою за рукоятку лезом від себе, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , який перебував у положенні стоячи та зі значною силою завдав лезом сокири близько п`яти послідовних ударів у життєво-важливий орган - голову потерпілого, заподіявши тілесні ушкодження. Продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на умисне позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_5 , перебуваючи на вулиці біля приміщення гаража, утримуючи в лівій руці сокиру, правою рукою почав душити за шию потерпілого.

Однак ОСОБА_5 не довів свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 , до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілий, діючи в умовах самозахисту, почав утримувати правою рукою рукоятку сокири, таким чином не даючи можливості наносити нею удари та вирвавшись забіг до житлової квартири АДРЕСА_3 , де повідомив про дану подію працівникам поліції та працівникам швидкої допомоги.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №75 від 15.06.2023 року на тілі ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: множинних рубаних ран волосяної частини голови, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я та могли утворитися від ударів гострим предметом «сокирою».

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, а саме: у вчиненні незакінченого замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Під час розгляду клопотання прокурор та слідчий просили задовольнити клопотання, вказавши на обгрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Заперечили проти задоволення клопотання сторони захисту щодо застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Під час розгляду клопотання підозрюваний ОСОБА_5 заперечив проти задоволення заявленного клопотання. Щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення повідомив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також проживає його син ОСОБА_9 , який є наркозалежним. Зазначив, що змушений був посилитися за вказаною адресою, щоб не допустити вчинення його сином якихось протиправних дій за місцем проживання. Ствердив, що не мав наміру убивати свого сина, а лише переслідував мету його покарати. Зазначив, що його дії були викликані протиправною поведінкою потерпілого ОСОБА_9 , яка мала місце перед тим. Повідомив, що продовжувати чи завершувати вчинення даного кримінального правопорушення наміру не має, між тим, зауважив, що побоюється за своє життя та життя своєї співмешканки, і при намаганнях потерпілого з ним розправитися, буде захищатися від нього. Вважає доцільним обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення даного клопотання, вказавши на необгрунтованість підозри. Підозрюваний ОСОБА_5 не мав наміру убивати свого сина, він дійсно визнає себе винним у нанесенні тілесного ушкодження потерпілому. Наголосив, що саме протиправна поведінка потерпілого спровокувала дану подію. Підозрюваний змушений був взяти сокиру в руки, щоб захистити себе від дій сина. ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання та праці, має постійне місце проживання, з огляду на це просить застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що підозрюваний доводиться їй колишнім чоловіком, а пітерпілий - сином, який є наркозалежним. Ствердила, що у власності чоловіка перебуває квартира АДРЕСА_4 , де він може проживати окремо від сина при обранні йому запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою. Запевнила, що підозрюваний не зможе продовжувати спілкування із потерпілим на період досудового розслідування, з огляду на те, що вона має намір відправити потерпілого на лікування в реабілітаційний центр для наркозалежних.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та долучені до такого копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.

Відповідно ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Також, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року у справі «Мамедов проти Росії», суд при перевірці законності та обґрунтованості запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має враховувати не тільки тяжкість обвинувачення, як на визначальний чинник при оцінці ймовірності ризиків, і хоча суворість покарання є визначальним, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року визначено, що підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 15.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

16.06.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. ч.1 ст. 115 КК України, а саме: у вчиненні незакінченого замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Слідчим у клопотанні з доданими документами з достатньою на даній стадії кримінального провадження повнотою підтверджується наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 даного кримінального правопорушення: даними рапорта чергового від 15.06.2023 про реєстрацію повідомлення ОСОБА_9 про те, що під час сварки із батьком ОСОБА_5 останній наніс йому декілька ударів сокирою в область голови; протоколом огляду місця події від 15.06.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено знаряддя вчинення кримінального правопорушення - сокиру зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, та змиви речовини бурого кольору в приміщенні гаража; протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення та притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення незакінченого замаху на умисне протиправне позбавлення життя людини; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 15.06.2023; протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; довідкою КНП «Центральна міська лікарня» Гайворонської міської ради від 15.06.2023 про наявність тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9 ; висновком судово-медичної експертизи № 75 від 15.06.2023, що є достатніми на даному етапі кримінального провадження для визнання підозри обґрунтованою. Будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

З наданих матеріалів вбачаю як обґрунтованість підозри, так і наявність ризиків у кримінальному провадженні. ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_5 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Щодо наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків щодо підозрюваного, вважаю необхідним зазначити, що на даний час існують наступні ризики, зокрема, які передбачені:

п.1 ч.1 ст. 177 КК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме у скоєнні незакінченого замаху на вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, за який законом передбачено покарання з урахуванням положень ч.3 ст. 68 КК України у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років;

п.2 ч.1 ст. 177 КК України, а саме: підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та які на даний час не встановлені органом досудового розслідування, оскільки проводяться слідчі дії, спрямовані на здобуття доказів, які мають значення для даного кримінального провадження та встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення;

п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим, значна частина яких проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим, з якими останній особисто знайомий, тому наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може здійснювати на них тиск та залякування з метою надання ними неправдивих показань чи відмови в подальшому від підтвердження наданих показань в суді або їх зміни;

п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто вводити слідство в оману, ухилятись від викликів слідчого, прокурора та суду.

п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, адже в судовому засіданні підозрюваний не заперечив той факт, що у разі продовження потерпілим вчинення стосовно нього будь-яких протиправних дій він змушений буде від нього захищатися, а, отже, не виключається продовження вчинення підозрюваним даного кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми Кримінального процесуального кодексу України, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого злочину (ст. 12 КК України), його вік, стан здоров`я, сімейний стан, його майновий стан, який працевлаштований, особу підозрюваного, який за місцем проживання та праці характеризується позитивно, раніше несудимий, та підозрюється у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, вагомість наведених доказів про вчинення такого.

Ураховуючи інтереси суспільства у відношенні суспільної небезпеки, слідчий суддя дійшов висновку про те, що в сукупності є всі підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає про таке.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04, § 175).

Поряд з тим, ЄСПЛ в п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, вказав, що «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

Відхиляючи доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, слідчий суддя звертає увагу, що на цьому етапі при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходи слідчий суддя не оцінює докази на предмет наявності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого діяння, а лише встановлює, що підозрюваний міг вчинити відповідне кримінальне правопорушення.

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя вважає за недоцільне досліджувати докази при розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу, на які покликається сторона захисту, оскільки наведене порушує принцип презумпції невинуватості та суперечить нормам кримінального процесуального закону та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно яких рішення суду повинно бути викладено у формулюваннях, які забезпечують принцип невинуватості особи. Слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання суд не вправі досліджувати докази і давати їм оцінку чи в інший спосіб перевіряти доведеність вини підозрюваного, розглядати і вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті обвинувачення.

Доводи захисника стосовно того, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, та зазначені в клопотанні слідчого не доведені, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ризики у даному кримінальному провадженні знайшли своє об`єктивне підтвердження в повному обсязі під час розгляду клопотання слідчого в суді.

Зокрема, щодо покликань сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику того, що підозрюваний зможе переховуватись від суду, слідчий суддя зазначає таке.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, за вчинення даного кримінального правопорушення передбачене покарання виключно у виді реального позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Однак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 20 червня 2019 року у справі № 166/313/17, від 13 серпня 2020 року у справі № 674/1202/19, від 27 лютого 2019 року у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Отже, у даній ситуації тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання ОСОБА_5 під вартою, проте зазначений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши строк тримання під вартою.

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ураховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, слідчий суддя дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

Окрім зазначеного, слідчий суддя також ураховує й те, що в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією Російської Федерації проти України, в ОСОБА_5 збільшуються можливості для ухилення від досудового розслідування та суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку підозрюваного та його місцезнаходження.

Отже, ураховуючи тяжкість можливого покарання, у сукупності із іншими обставинами, суд дійшов висновку щодо наявності такого ризику можливого переховування від суду.

Що стосується позиції захисника про відсутність доказів, які б обґрунтовували наявність інших ризиків, зокрема ризику впливу підозрюваного на свідків, оскільки такі вже допитані, то слідчий суддя зазначає наступне.

При оцінці існування ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та свідків слід врахувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України ), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто ризик впливу на свідків та потерпілого існує аж до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду ними показань й тому заборона спілкуватися з певними особами, як наслідок можливості ймовірного впливу на них, - це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

За таких обставин, ураховуючи викладені в клопотанні слідчого обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним те, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може здійснювати вплив на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не всі встановлені на досудовому розслідуванні та не допитані, з метою в подальшому зміни чи відмови від наданих ними показань, тобто є наявний ризик незаконного впливу підозрюваного на таких осіб. Доводи захисника вказаних висновків не спростовують.

Інших доказів того, що підстави та ризики, якими обґрунтовується обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не існують стороною захисту суду не надано.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, ураховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, аніж тримання під вартою.

Зважаючи на наявність обґрунтованої підозри та заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ураховуючи дані про особу підозрюваного, а також вищенаведені обставини, які у відповідності до ст. 178 КПК України враховуються при обранні запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню та слід застосувати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Доказів неможливості за станом здоров`я перебувати в місцях ув`язнення не надано.

На підставі вимог ч.1 ст. 197 КПК України, з урахуванням стадії досудового розслідування, строк тримання під вартою визначається до 60 днів.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Тому відсутні підстави для визначення розміру застави ОСОБА_5 , оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину із застосування насильства.

На думку суду обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме у вигляді особистого зобов`язання, за наявних ризиків не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування, тому в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183-184, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив :

клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити строк дії ухвали - шістдесят днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 19 год. 19 хв. 15 червня 2023 року до 19 год. 19 хв. 13 серпня 2023 року включно.

В задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про застосування стосовного підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - відмовити.

Дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1