ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2474/23 Провадження 1-кп/636/876/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2023 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000075 від 27.03.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за №0000075 від 27.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Стосовно обвинувачених ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 застосовано, та в подальшому - ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 12.07.2023, - продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань (№27), який спливає 09.09.2023.

Прокурором 25.08.2023 до суду подано письмові клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , із посиланням на ті обставини, що на теперішній час повідомлена обвинуваченим підозра є обґрунтованою, крім того ризики, наведені в п.1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи не дозволять забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в судовому засіданні клопотання прокурора повністю підтримали.

Захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, наполягав на тому, що факт існування наведених у вказаних клопотаннях ризиків, передбачених п.1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурором жодним чином не доведено, а забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисних можливо й шляхом обрання стосовно них іншого, менш обтяжливого запобіжного заходу.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно них заперечували.

Обвинувачений ОСОБА_10 наполягав на тому, що повідомлена йому підозра є необґрунтованою, вказував, що впродовж майже року, що тривало досудове слідство, він не впливав на жодного свідка, не вчиняв спроб переховуватись, має позитивну характеристику за місцем роботи, добровільно мобілізувався до ЗСУ та має намір і в подальшому продовжувати службу, в зв`язку із чим просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Тобто, наведена норма закону містить посилання саме на обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, саме до спливу визначеного строку тримання під вартою.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд, розглядаючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, в зв`язку із чим суд погоджується із твердженням сторони обвинувачення про те, що з урахуванням міри покарання, що може бути призначена обвинуваченим у разі визнання їх винними, останні, перебуваючи на волі, дійсно можуть спробувати переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у провадженні, оскільки мають інформацію про їх місце проживання, або перешкоджати кримінальному провадженню у іншій спосіб, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та попередити вчинення ними злочинів в подальшому. Але, на думку суду, навіть обґрунтоване звинувачення у вчиненні злочину в даному випадку не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинувачених. Тому при вирішенні вказаного клопотання, крім наявності ризиків, встановлених при обранні запобіжного заходу, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України які продовжують існувати та не зменшились на теперішній час, колегія суддів на підставі наданих матеріалів кримінального провадження оцінила в сукупності всі обставини, в тому числі і: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у злочині, у вчиненні якого вони обвинувачуються; вік та стан здоров`я обвинувачених; наявність у них певних соціальних зв`язків.

Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно практики Суду, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки під час попередніх судових засідань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Разом з цим, у справі «І.А. проти Франції» ЄСПЛ вказує, що національний суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у справі «Лабіта проти Італії» ЄСПЛ також нагадує, що існування розумної підозри, що заарештована особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non (те, без чого неможливо) для тривалого тримання під вартою, але через деякий час ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках суд повинен встановити, ті чи інші підстави, наведені судовими органами, які виправдовують подальше позбавлення свободи. У разі «відповідності» і «достатності» таких підстав суд має також з`ясувати, чи компетентні національні органи виявили «особливу ретельність» у здійсненні провадження.

Посилання захисника на наявність у обвинувачених стійких соціальних зав`язків, постійного місця проживання, самі по собі не спростовують тверджень сторони обвинувачення щодо доцільності продовження тримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, не зменшують вірогідність існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в клопотанні прокурора, а тому, доводи захисника суд не вважає визначальними. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину, проте не стали стримуючим фактором для них від противоправних дій.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту щодо належної процесуальної поведінки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впродовж року, що тривало досудове слідство, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, процесуальний статус підозрюваних останні отримали в березні 2023 року, відтак до цього моменту стосовно них не діяли жодні обмеження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання прокурора всі ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинувачених та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду, та якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

За таких обставин, суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням наведених обставин, а також того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, суд вважає, що на момент розгляду клопотань прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, та те, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків і їх належну поведінку, а також запобігти спробам переховування від суду, незаконного впливу на свідків у провадженні, перешкоджання судовому провадженні іншим чином, знищення, приховування чи спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, та продовжує обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 183, 184, 193-199, 314,315, 331, 350, 369-372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, а саме до 23.10.2023.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, а саме до 23.10.2023.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - у той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали суду, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3