Дата документу 13.06.2023 Справа № 317/3030/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/625/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/3030/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання щодо засудженого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, який проживає у АДРЕСА_1 , наразі відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)»,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні подання ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив ухвалу змінити, задовольнити подання колонії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що засуджений не має стягнень, натомість має 15 заохочень, більшість строку відбування покарання працював на виробництвах колонії. Крім того, засуджений за час відбування покарання отримав 2 робочі професії, виконує обов`язки днювального, сумлінно ставиться до виконання своїх обов`язків, приймає участь в реалізації програм диференційно-виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, ввічливо ставиться до персоналу колонії та інших засуджених. Також засуджений має адресу для майбутнього проживання після звільнення з місць позбавлення волі, за останньою характеристикою установи позитивно характеризується та адміністрація установи клопотала про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 . Проте суд всім цим обставинам не надав належної оцінки та незаконно відмовив в задоволенні подання. Натомість суд зробив наголос на таких обставинах, як невизнання засудженим своєї вини під час розгляду справи у 2015 році та на окремих неточностях в матеріалах справи. Між тим, кримінальний закон взагалі не містить такої вимоги для застосування умовно-дострокового звільнення як абсолютне визнання своєї вини на всіх стадіях кримінального провадження. Головне те, що засуджений шкодує про скоєне і зробив для себе належні висновки. Мотиви правомірної поведінки, в тому числі і щоб отримати поблажливість, це особиста справа засудженого і це не може ставитись йому в провину. Вирішальним є факт правомірної поведінки засудженого, який підтверджується багатьма обставинами. Відсутність дати в заяві засудженого на участь в одній із програм диференційно-виховного впливу не може заперечувати позитивних факторів, що стосуються засудженого та його виправлення.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просив ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою подання колонії задовольнити та звільнити засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково. Свої вимоги мотивував тим, що висновок суду про те, що додана до подання характеристика суперечить документам, які містяться в матеріалах особової справи, не відповідає фактичним обставинам. Адже в матеріалах особової справи міститься характеристика від 25.05.2022 року, відповідно до якої засуджений характеризується виключно з позитивної сторони, але суд повністю проігнорував її. Також суд взагалі не зазначив в ухвалі про наявність у засудженого великої кількості заохочень. Посилання суду на те, що засуджений не визнає себе винним, не відповідає дійсності, адже засуджений неодноразово зазначав про те, що він визнає себе винним та кається. Крім того, в своєму рішенні суд зазначив про те, що матеріали особової справи на ОСОБА_9 містять документи на прізвище ОСОБА_10 , що ставить під сумнів належність та допустимість інших документів. Проте зазначені протиріччя могли бути усунені в судовому засіданні, зокрема співробітники установи могли пояснити походження зазначених документів, однак суд цьому не посприяв. Крім того, засуджений повністю визнав свою вину у скоєному та розкаявся. Також в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» засуджений ОСОБА_9 відбуває покарання з 05.11.2015 року. За цей час засуджений характеризується позитивно, порушень режиму відбування покарання не допускав та за цей час не має жодного стягнення. При цьому ОСОБА_9 отримав три заохочення за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки. Також встановлено, що засуджений був працевлаштований різноробочим на виробництві установи та до праці ставиться позитивно.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію засудженого та його захисників, начальника відділення СПС ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_11 , які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_9 засуджено вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.03.2017 року за ч.1 ст.115 КК України до 14 років позбавлення волі.

24.11.2022 року ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» звернулася до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного подання, виходив з того, що засуджений не довів свого виправлення, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особи засудженого в цілому.

Також слід зазначити, що згідно з положеннями ст.81 КК України, застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду.

Це рішення має прийматися за наладками повного і всебічного з`ясування обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

При цьому висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Вказане судом першої інстанції враховано належним чином під час розгляду подання.

Так, з матеріалів провадження убачається, що засуджений ОСОБА_9 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

За весь час відбування покарання засуджений дійсно мав 15 заохочень за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, стягнень не мав.

Крім того, адміністрацією виправної колонії було надано характеристику, відповідно до якої за час тримання в колонії засуджений ОСОБА_9 порушень режиму відбування покарання не допускав. За наявності сировини та при виробничій необхідності залучається до робіт на виробництві установи, працював на дільниці з переробки поліетилену. На теперішній час виконує обов`язки днювального відділення на добровільній основі, до виконання своїх обов`язків ставиться відповідально, якісно та в строк виконує поставлені задачі. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. За характером спокійний, врівноважений. Серед засуджених не конфліктує, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться позитивно, вбачає в них суспільно-корисну необхідність, приймає активну участь в цих роботах. Приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу, а саме: «Професія», «Підготовка до звільнення». Приймає участь в роботі самодіяльних організацій, а саме: «Виробнича секція», «Санітарно- побутова секція». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня. В 2019 році закінчив «Жовтоводський навчальний центр №26» за фахом муляр-штукатур. В 2022 році закінчив «Біленьківський навчальний центр № 99» за фахом елекрозварювальник 2-го розряду.

Разом з тим, із матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_9 судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до постанови про переведення засудженого з дільниці КДіР до дільниці ресоціалізації від 22 грудня 2020 року, ОСОБА_9 за період перебування в дільниці КДіР зарекомендував себе посередньо, вимоги режиму відбування покарання дотримується під контролем.

Крім того, із характеристики на засудженого від 23 серпня 2021 року судом було встановлено, що засуджений ОСОБА_9 підтримує стосунки із засудженими як негативної, так і позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить це з метою отримати поблажливість. Виконує роботи із самообслуговування посередньо, хоча має достатній рівень необхідних навичок. Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі. У скоєному злочині вину визнає, але не щиро.

Також судом було проаналізовано характеристику на засудженого від 25 травня 2022 року, відповідно до якої засуджений ОСОБА_9 під час тримання в УВП №4 характеризувався посередньо. На виробництві установи не працевлаштований. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо.

Ретельно перевіривши та проаналізувавши дані, які містяться в матеріалах особової справи, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що характеристика, яка була надана адміністрацією установи разом із поданням, суперечить даним, які наявні в особовій справі засудженого.

Крім того, зі змісту вказаних характеристик, які містяться в особовій справі засудженого, убачається, що останній вину у вчиненому злочині фактично не визнає.

Більш того, під час розгляду подання установи виконання покарання, засуджений зазначив, що вважає себе невинно засудженим, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції, вказавши на те, що суд не може прийняти, що особа щиро розкаялась в скоєному та виправилась.

Твердження сторони захисту про протилежне спростовується матеріалами судового провадження та матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_9 .

В свою чергу, у відповідності з п.17 Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_9 навіть на час розгляду подання свою вину у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який він засуджений, не визнав, що поряд з іншими обставинами, на які послався суд, не свідчить про те, що останній довів своє виправлення, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.

На переконання колегії суддів, досліджені судом першої інстанції матеріали, які характеризують поведінку засудженого за увесь період відбування покарання, об`єктивно свідчать про те, що поведінка засудженого ОСОБА_9 протягом усього часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

Суд також обґрунтовано звернув увагу на те, що із наявної в матеріалах провадження довідки встановлено, що в період з березня 2021 року по серпень 2022 року засуджений працював лише 4 місяці, між тим, як сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого на протязі усього періоду відбуття покарання, а не лише у певний період часу.

В матеріалах особової справи відсутні дані про те, що викладені обставини обумовлені об`єктивними причинами, які не залежали від засудженого.

Також суд звернув увагу на те, що деякі заяви від імені засудженого, що містяться в матеріалах справи, не містять дату їх заповнення, зокрема зави про зарахування засудженого до програми диференційованого виховного впливу та про надання дозволу приймати участь у роботі самодіяльної організації засуджених.

На запит апеляційного суду надійшли матеріали особової справи засудженого, які до цього були повернуті судом першої інстанції після розгляду подання до установи виконання покарань. З цих матеріалів убачається, що вказані недоліки були усунені та у відповідних заявах проставлені дати пастою іншого кольору. Проте в цілому висновків суду це не спростовує, оскільки, за змістом оскаржуваної ухвали, викладені обставини не були вирішальними при прийняті рішення по суті подання.

Отже суд першої інстанції, розглядаючи подання адміністрації виправної колонії, з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_9 не довів своє безумовне виправлення та перевиховання і потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що обставини даної справи свідчать про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_9 .

Переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційні скарги не містять, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Отже, на переконання колегії суддів, ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2022 року про відмову в задоволенні подання ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4