Справа №1-5/2006 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/353/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2021 року, якою ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про застосування строків давності виконання обвинувального вироку чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк -,

ВСТАНОВИЛА:

До Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування строків давності виконання обвинувального вироку чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, яке обґрунтовував тим, що він як засуджений за особливо тяжкий злочин, на час звернення до виконання, ухваленого відносно нього вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.04.2020 року, відбув приблизно 19 років позбавлення волі, не перешкоджав процедурі його виконання, не ухилявся від його виконання, не вчиняв інших злочинів, юридично і фактично втратив свою «суспільну небезпечність», а тому має право на застосування положень ст. 80 КК України.

Вказував на те, що враховуючи положення ст. 152 КВК України та п.5 ч.1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом 15 років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2021 року засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні його клопотання про застосування строку давності виконання обвинувального вироку щодо довічного позбавлення волі чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Своє рішення суд першої інстанції обгрунтував тим, що обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 набрав законної сили, своєчасно звернутий до виконання та фактично виконується, а отже ОСОБА_7 є особою, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, згідно з вироком суду, тому відсутні правові підстави для застосування строків давності виконання обвинувального вироку.

Не погодившись з таким рішення суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою в повній мірі задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 .

При цьому зазначав, що подане ним клопотання про застосування до нього положень ст. 80 КК України містило в собі всі правові позиції на задоволення викладених вимог, однак, як зазначає засуджений, суд першої інстанції вийшов за межі судового провадження, мотивуючи свою відмову у задоволенні вказаного клопотання посиланням на рішення Великої Палати Верховного Суду від 08.07.2020 року, стосовно прогалини в законодавстві щодо механізму звільнення засуджених до довічного позбавлення волі по умовно-достроковому звільненню або пом`якшуючих підстав відповідно до ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 82 КК України.

Засуджений наголошував на тому, що інститут строків давності та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання регулюються законодавством самостійно.

В обгрунтування своїх вимог засуджений ОСОБА_7 вказує на те, оскаржувана ухвала є незаконною, необгрунтованою, невмотивованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог процесуального законодавства, що в свою чергу вплинуло на з`ясування обставин та прийняття рішення, а тому, на думку засудженого, через неповноту судового розгляду, підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої ним апеляційної скарги, думку його захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу засудженого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Закону.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2020 року ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 6 п. 13 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 липня 2020 року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2020 року, яким ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 6 п. 13 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі залишено без змін, та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-УIII від 26.11.2015 року ОСОБА_7 зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 17.08.2005 року по 17.08.2006 року, з 23.10.2017 року по 24.05.2019 року, з 03.06.2019 по 09.07.2020 року із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2020 року та ухвала Полтавського апеляційного суду від 09 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 - залишені без змін.

Вирок набрав законної сили 09 липня 2020 року, у зв`язку з чим суд, який постановив вирок, своєчасно звернув його до виконання і направив до відповідного органу, на який покладений обов`язок щодо виконання вироку (а.п. 5).

При постановленні вироку відносно ОСОБА_7 , суд призначив покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного Кримінального Кодексу України. На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_7 не усунута.

Відповідно до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Що ж стосується доводів засудженого про те, що його клопотання про застосування до нього положень ст. 80 КК України містило в собі всі правові підстави для його застосування, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки-у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років затяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

У даному випадку, апеляційним судом встановлено, що вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.04.2020 року виконується, оскільки саме на його виконання ОСОБА_7 відбуває покарання.

Оскільки стаття 80 КК України застосовується, якщо обвинувальний вирок не виконується, а судом з`ясовано, що вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.04.2020 року відносно ОСОБА_7 , набув законної сили 09 липня 2020 року та почав виконуватись з моменту набрання ним законної сили, а тому суд не вбачає підстав для застосування строку давності.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали судового провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Отже, підстав для застосування положень ст. 80 КК України до засудженого ОСОБА_7 та задоволення апеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.

Що стосується тверджень апелянта про істотні порушення судом першої інстанції кримінального процесуального законодавства з підстав не повноти судового розгляду, викладених у судовому рішенні, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, як слідує зі змісту ухвали суду першої інстанції, суд належним чином перевірив підстави клопотання засудженого, дослідив матеріали особової справи засудженого, проаналізував нормативну базу законодавства України, в результаті чого дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання засудженого.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування ухвали суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі, оскаржене судове рішення є належним чином обгрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Що стосується доводів апелянта, стосовно того, що суд першої інстанції вийшов за межі судового провадження, мотивуючи свою відмову у задоволенні вказаного клопотання посилаючись на рішення Великої Палати Верховного Суду від 08.07.2020 року, стосовно прогалини в законодавстві щодо механізму звільнення засуджених до довічного позбавлення волі, то колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції в судовому рішенні зробив посилання на рішення Великої Палати Верховного Суду, а саме на постанову від 08.07.2020 року у справі «1-42/2004 за заявою ОСОБА_9 (справа «Петухов проти України»), в частині наявної суттєвої законодавчої прогалини в національному законодавстві України, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених довічного позбавлення волі, однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, оскільки, заповнення прогалини прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на сьогоднішній день відповідно до вимог ст. 82 КК України (зі змінами та доповненнями) засуджені до довічного позбавлення волі не позбавлений можливості звертатися з клопотанням про заміну довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від 15 до 20 років, у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування ухвали суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим, вмотивованим, внаслідок чого, воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2021 року, якою засудженому ОСОБА_7 , 1977 року народження відмовлено у задоволенні клопотання про застосування строку давності виконання обвинувального вироку чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4