Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3966/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422-1 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 01.09.2023,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та обрано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 31 жовтня 2023 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою проживання до затримання: АДРЕСА_1 , з носінням електронного засобу контролю. При цьому, зазначає, що висновки суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, офіційно не працює, змінив місце проживання, будучи належно повідомленим про час і дати судових засідань, до суду не прибував, у зв`язку із чим двічі оголошувався в розшук, обвинувачується у вчинені ряду злочинів, зокрема і тяжкого злочину, протягом трьох років ухилявся від суду, а також з огляду на наявність ризиків ухилення обвинуваченого від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, не в повній мірі відповідають обставинам кримінального провадження та поведінці обвинуваченого. Вважає, що належну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема домашній арешт з носінням електронного засобу контролю. Крім того, суд залишив поза увагою, не зазначив і не проаналізував встановлені в судовому засіданні 01.09.2023 обставини, які позитивно характеризують обвинуваченого та дозволяють застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, ОСОБА_8 до затримання неофіційно працював, виконуючи будівельні роботи, більше чотирьох років перебуває у фактичних шлюбних відносинах із гр. ОСОБА_9 , з якою останні два роки постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 , бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки співмешканки - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також допомагає фінансово своїй матері ОСОБА_11 , яка є пенсіонеркою та особою з інвалідністю 2-ї групи. Також, судом в ухвалі зазначено про пояснення ОСОБА_8 щодо причин неприбуття в останнє судове засідання 08.08.2023 через відсутність паспорта, однак така інформація є неповною та не відображає справжньої повідомленої обвинуваченим суду причини, по якій він не зміг прибути в зазначене судове засідання. Так, у судовому засіданні 01.09.2023 ОСОБА_8 пояснив, що нещодавно у квартирі, де він проживає ( АДРЕСА_1 ), відбулася пожежа, в результаті якої згорів паспорт обвинуваченого, та на даний час він здійснює в зазначеній квартирі ремонт. Після цієї події ОСОБА_8 прибув до суду 08.08.2023 для участі в розгляді кримінального провадження, чекав біля посту судової охорони близько 40 хвилин, однак працівники судової охорони у судове засідання його не пропустили у зв`язку з відсутністю паспорта та не доповіли головуючому судді про його прибуття до суду, внаслідок чого судом в той же день безпідставно була постановлена ухвала від 08.08.2023 про оголошення ОСОБА_8 в розшук.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при розгляді клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №278/347/23, в провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження №0005285 від 18.12.2019 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.1 ст.361 КК України.

01.09.2023 в судовому засіданні Богунським районним судом м.Житомира було розглянуто клопотання прокурора ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 (а.п.16-18).

Вирішуючи зазначене клопотання прокурора, після відповідного обговорення в судовому засіданні між всіма учасниками провадження (обвинувачений та його захисник заперечували щодо доводів клопотання прокурора, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту), суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів у своїй ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне судове рішення, зазначивши мотиви в існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є, на думку апеляційного суду, непереконливими.

Апеляційний суд звертає увагу, що кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, а тому з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання обрання запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості підозри, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В даному випадку, апеляційні посилання обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є, на думку апеляційного суду, непереконливими.

Перевіряючи доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого з огляду на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.1 ст.361 КК України, одне з яких згідно ст.12 КК України відносяться до тяжкого правопорушення (ч.2 ст.186 КК України), міра покарання, у разі визнання його винуватим, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Крім того, слід врахувати і той факт, що в межах зазначеного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово перебував у розшуку (а.п.8, 10), належно не виконував свої процесуальні зобов`язання (а.п.9), в попередньому притягувався до кримінальної відповідальності. Жодних відповідних доказів на спростування вище наведених фактів стороною захисту суду апеляційної інстанції - не надано.

Апеляційні посилання захисника на те, що його підзахисний не ухилявся від суду (пожар в орендованій квартирі, відсутність паспорта, неможливість попасти до залу суду, тощо), є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження та оскаржуваного рішення, обвинувачений систематично належно не з`являвся до суду, ігнорував відповідні повістки та повідомлення, був відсутній за місцем проживання, як зазначалось вище перебував у розшуку. Переконливих доказів на спростування цих фактів апеляційному суду також не надано. Версія подій висунута стороною захисту щодо належної процесуальної поведінки є, в даному випадку, сумнівною.

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність (фактично доведеність) ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, який на момент розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції та апеляційним судом не зменшився та продовжує існувати.

Крім того, на думку апеляційного суду, за наведених обставин є доведеним і процесуальний ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, з огляду на неодноразове притягнення в попередньому останнього до кримінальної відповідальності, та кількості інкримінованих епізодів злочинної діяльності та їх системності.

Одночасно, слід врахувати і ті факти, що у відповідності до матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_8 є офіційно неодруженим (проживає з співмешканкою), не має утриманців, не працевлаштований (відсутнє джерело доходу).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, вирішуючи питання застосування запобіжного заходу, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував згідно обвинувального акту фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушення, їх характер, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про його особу, який обвинувачується у вчиненні, у тому числі, і тяжкого кримінального правопорушення, взяв також до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

В свою чергу, посилання захисника на те, що ОСОБА_8 має позитивні характеристики (не підтверджено доказами), проживає в цивільному шлюбі де є дитина, утримає матір інваліда (не надано переконливих доказів), як і гарантії обвинуваченого (в суді апеляційної інстанції) дотримуватись належної процесуальної поведінки при зміні запобіжного заходу, не доводять по-за розумним сумнівом дотримання останнім відповідної сталої процесуальної поведінки, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при обрані запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 01.09.2023, якою застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 31.10.2023, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :