Дата документу 27.06.2023Справа № 554/5607/23
Провадження № 1-кс/554/7893/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Полтаві клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202 від 25.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И В:

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000202 від 25.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2023 року № 44, молодшого сержанта ОСОБА_5 , командира відділення зв`язку мінометної батареї 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24 лютого 2023 року № 27-РС на посаду командира відділення управління командира мінометної батареї 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 25 лютого 2023 року справи та посаду здав, нову посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «молодший сержант».

Згідно вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно дотримуватись Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Однак, молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях.

Так, молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

08.04.2023, приблизно о 20 год. 00 хв., під час шикування особовому складу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася поблизу АДРЕСА_1 , було доведено наказ командування щодо здійснення переміщення з метою виконання завдань за призначенням до Миколаївської області. Переміщення мало було відбутися о 04:00 годині 09.04.2023. Про вказаний наказ також було відомо командиру відділення управління командира мінометної батареї 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_5 .

Однак, молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді командира відділення управління командира мінометної батареї 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася поблизу АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, о 04 год. 00 хв. 09.04.2023 не прибувши на ранкове шикування самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалася поблизу АДРЕСА_1 , після чого попрямував додому за місцем мешкання в

смт. Тиврів Вінницької області, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

В подальшому, 27.06.2023 молодший сержант ОСОБА_5 , усвідомивши протиправність та помилковість своїх дій щодо ухилення від військової служби, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до ТУ ДБР у м. Полтаві, за адресою: м. Полтава, вул. Гоголя, буд. 25, де заявив про себе як військовослужбовця та скоєний ним злочин.

Враховуючи те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України є триваючим, воно вважається припиненим, зокрема, з моменту з`явлення особи із зізнанням до органів досудового розслідування або військового управління, таким чином злочинне діяння ОСОБА_5 припинено, а злочин завершено в м. Полтаві.

Отже, молодший сержант ОСОБА_5 був незаконно відсутній на місці служби у підрозділі військової частини НОМЕР_1 у період з 09 квітня 2023 року по 27 червня 2023 року..

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Тиврів Вінницької області, українець, громадянин України, неодружений, на утриманні дітей не має, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимий, військовослужбовець, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді командира відділення управління командира мінометної батареї

2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

В діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 407 КК України, тобто кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

27.06.2023 органом досудового розслідування складено письмове повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України вручено останньому.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

1.Повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2023;

2.Актом проведення службового розслідування від 27.04.2023;

3.Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 09.06.2023;

4.Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 09.06.2023;

5.Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 10.06.2023;

6.Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 10.06.2023;

7.Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 10.06.2023;

8.Іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав, просив задовольнити .

Слідчий в судовому засіданні просив клопотання задовольнити, з підстав у ньому наведених.

Підозрюваний в судовому засіданні вказав, що вину визнає, але просить відмовитиу задоволенні клопотання слідчого та застосувати до нього інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою з огляду на стан здоров`я його матері. Надав суду заяву, в якій вказав, що бажає представляти свої інтереси при розгляді клопотання слідчого самостійно, допомоги захисника не потребує.

Заслухавши прокурора, підозрюваного, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, які визначені цією статтею.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочинів є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Аналізуючи поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та матеріали кримінального провадження, сторона обвинувачення приходить до наступних висновків:

Так, ОСОБА_5 через тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування, у зв`язку чим у сторони обвинувачення достатньо підстав вважати, що у разі не застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду на території України та/або покинути її межі, так як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховування від органів досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_5 може тиснути та впливати на свідків, деякі з яких до теперішнього часу ще не допитані, у цьому ж кримінальному провадженні.

Підґрунтям такого ризику є те, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати як особисто, так і через третіх осіб з числа діючих військовослужбовців, на учасників кримінального провадження, з метою запобігання надання ними правдивих показань, зокрема, на вже допитаних свідків, в тому числі з мотивів помсти їм за надані в ході досудового розслідування показання, чи з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, існує ризик здійснення реального тиску на вказаних осіб з боку ОСОБА_5 .

Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1

ст. 177 КПК України, незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи його нехтування положеннями чинного законодавства, а саме порушенням вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, шляхом уникнення від явок до органу досудового розслідування та суду, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Вказане також свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відтак у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_5 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. З метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження доцільно застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, у зв`язку з тим, що лише повна ізоляція від суспільства може запобігти вказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також гарантувати виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом з цим, на думку сторони обвинувачення на даний час існує наявність ризику, який обґрунтовується запровадженням відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» правового режиму воєнного стану в Україні, який неодноразово продовжувався у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Востаннє Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Так, відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в пункті 8 листа Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22 як відповідний ризик має ураховуватися запровадження воєнного стану та збройна агресія в Україні.

Фактичні обставини злочинів, інкримінованих підозрюваному свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжних захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України тримання під вартою.

Крім того, згідно листа Верховного суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

ОСОБА_5 фізично здоровий, спеціального лікування або особливих умов тримання, не потребує. Підозрюваний може утримуватись в установах виконання покарань.

У відповідності до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом із цим, згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-408, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладено клопотання слідчого підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, з 27.06.2023 року 15 год. 00 хв. до 25.08.2023 року 15 год. 00 хв.

Строк дії ухвали суду до 25.08.2023 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Зобовязати слідчого, який вніс клопотання про обрання міри запобіжного заходу утримання під вартою, повідомити родичам заарештованого про взяття під варту.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1