У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001790 за апеляційною захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2013 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

-вироком Подільського районного суду м. Києва від 26.06.2014 за ч. 2 ст. 187 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць;

-вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2014 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць. Звільненого 13.11.2020.

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2023 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвалено строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з 12.01.2023.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення товарознавчих експертиз в сумі 6 418,52 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, та призначити ОСОБА_6 покарання з застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник зазначив, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 добровільно видав в ході обшуку викрадене майно, чим фактично відшкодував завдану шкоду, що підтверджується відсутністю цивільного позову та претензій з боку потерпілого. Судом також не врахована в достатній мірі обставина, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують. Вважає, що сама поведінка ОСОБА_6 після вчинення злочину, його щире каяття, свідчать, що він зробив належні висновки після вчинення злочину, бажає виправитися та готовий нести відповідне покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено введення в Україні воєнного стану з 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб.

Період дії воєнного стану у зв`язку з тривалою широкомасштабною збройною агресією російської федерації неодноразово продовжувався та триває на цей час.

Будучі достовірно обізнаним про це, близько 20:00 год. 06.12.2022 ОСОБА_6 перебував біля кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та в якому здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_8 . У ОСОБА_6 раптово виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 таємно, шляхом розбиття скла вхідних дверей, проник до приміщення кафе за вказаною адресою, звідки викрав майно на загальну суму 12 354,75 грн., чим заподіяв ФОП ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням до приміщення, в умовах воєнного стану та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу.

Потерпілий ОСОБА_8 повідомлений про апеляційний розгляд, однак до апеляційного суду не з'явився, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду. Представник потерпілого ОСОБА_9 надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просила апеляційну скаргу заджовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд дійшов до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Що стосується доводів апелянта про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 покарання, а саме незастосування ст. 75 КК України, то вони не є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції враховано те, що він вчинив умисний корисливий тяжкий злочин проти власності.

Окрім того, судом першої інстанції достатньо враховані і дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні корисливі злочини, за вчинення яких відбував покарання у місцях позбавлення волі, проте, після звільнення 13.11.2020, знову вчинив крадіжку, має постійне місце проживання, перебуває на профілактичному обліку у Миколаївському РУП як раніше судима особа, схильний до вчинення правопорушень майнового характеру та правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, утриманців не має, не працює, у 2013 звертався до лікаря-нарколога, діагноз - зловживання опіатів.

Судом першої інстанції враховано щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставини, які обтяжують покарання, не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд погоджується з цим висновком, та вважає, що при призначенні покарання судом першої інстанції дотримані вимоги ст. ст. 65-67 КК України, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просить захисник, зважаючи на вищевказані дані про особу обвинуваченого.

Суд першої дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, оскільки ОСОБА_6 звільнившись 13.11.2020 з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, маючи не погашену судимість, вчинив 06.12.2022 новий злочин, через короткий проміжок часу, в умовах воєнного стану.

За такого, суд вважає неможливим виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, та не знаходить підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Тому, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3