Справа № 204/6173/22
Провадження № 1-кп/204/329/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальні провадження № 0000072 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 лютого 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, одруженого, на утриманні маючого двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , представників потерпілої: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілої: ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 12 січня 2004 року, є батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2010 року у справі № 2-4076/10 та виданого на підставі нього виконавчого листа, ОСОБА_3 зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до його повноліття, у розміру частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину, встановленого державою для дитини відповідного віку, на користь матері ОСОБА_9 , починаючи стягнення з 30 листопада 2009 року.

Однак, ОСОБА_3 , діючи умисно, порушуючи ч. 2 ст. 51, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно положень яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у період часу з 01 липня 2014 року по 16 грудня 2021 року злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї дитини (аліментів).

Так, ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на невиконання вказаного судового рішення, ігноруючи вимоги державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ОСОБА_12 , головного державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_13 , про необхідність виконання аліментних зобов`язань, відповідно до довідки-розрахунку у період часу з 01 липня 2014 року по 16 грудня 2021 року злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини, а саме: порушуючи вимоги п. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», маючи постійне місце працевлаштування з травня 2020 року по грудень 2021 року, де мав офіційний щомісячний дохід, без поважних причин не повідомляв державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про отримання доходів, не надав будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, з нею не спілкувався та фактично самоусунувся від її виховання, в результаті чого в останнього утворилася заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини на момент повноліття, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_5 , за 90 місяців та 16 днів, у сумі 188716 гривень 30 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 в період часу з 01 липня 2014 року по 16 грудня 2021 року, що загалом складає 90 місяців 16 днів, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, встановлених рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, чим допустив заборгованість у сумі 188716 гривень 30 копійок.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 провину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. Суду показав, що шлюб з потерпілою розірвали у квітні 2014 року. Йому відомо, що є рішення Індустріального районного суду. Він був присутній під час проголошення рішення і за його заявою було стягнуто 25 відсотків. До 2014 року він платив гроші. Якщо він платив аліменти, то йому відомо було, що знімали заробітну плату. Це було до 2014 року. Після цього він був офіційно працевлаштований. Він влаштувався на роботу через 2 роки. Йому було відомо, що відкрито кримінальне провадження. Під час переходу на іншу роботу він не повідомляв дирекцію підприємства про стягнення аліментів, оскільки його ніхто не турбував. Він сказав дирекції, що у нього є аліменти, однак заяву про відрахування аліментів не писав. Він вважав, що немає необхідності писати, доки його ніхто не турбує. Він не звертався до відділу виконавчої служби, він не міг з`явитися 07 квітня 2020 року, оскільки державний виконавець не працювала, ДВС не працювала, бо був коронавірус. І через тиждень не з`являвся, оскільки йому це було не потрібно, в нього були інші проблеми. До ДВС Красногвардійського району він жодного разу не ходив з 2014 року. Його це взагалі не стосується, йому не цікаво. Він не визнає цивільний позов, оскільки обмежуються інтереси його дітей. Забагато людей обмежують його інтереси, сума повинна бути менше. Він не звертався до апеляційної інстанції з апеляційними скаргами, оскільки його ніхто не чіпав. Він не ходив в ДВС, «йому що, наливають там». Йому потрібно забезпечити дитинство дітей. Він вважав, що можливо дружина і в цей раз відмовиться від сплати аліментів. Він не з`ясував це питання, оскільки «йому що, нема чого робити». У 2020 році він дізнався, що потрібно платити, він не платив, оскільки в нього не було можливості. Дружина в стаціонарі лежала, а в нього двоє дітей. Він зараз проживає з дружиною та двома дітьми. Поліція ВП № 6 викликала його до себе та попередила, що відкрито провадження, тому він й спробував піти до ДВС, а вона була закрита. Це було в листопаді 2019 чи 2020 року. Він не бачився з дитиною, якій не сплачував аліменти, відповідно до обвинувального акту. Він не давав кошти, оскільки не бачився з дитиною, «як кажуть: нема ніг - нема печива». Він не звертався до судової інстанції для зміни суми розміру аліментів, навіщо, оскільки його ніхто не чіпав. Йому відомо, що батьки повинні утримувати своїх дітей. Йому ніхто не давав сина, а він не звертався до суду з приводу цього, «йому нема чим зайнятися, чи що?». Йому не цікавий його старший син. Даніл, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 -діти. А ОСОБА_16 немає, йому його не давали, він його не виховував. Він визначив для себе розмір 1/8. Але не платив і в цьому розмірі аліменти. До 2014 року він сплачував аліменти, оскільки працював. В 2014 році він влаштувався на ОСОБА_17 , потім почалася війна, він не працював офіційно, лише підпрацьовував на будівництві, отримував епізодично заробітну плату, як заказ піде, так і будуть кошти. Рішення суду є обов`язковим для виконання, тільки якщо є можливість. Він влаштувався на Укртехпоставку, півроку підробив, але ніхто нічого не говорив. Державного виконавця не повідомляв, що він змінив місце роботи, він туди не ходив, не було часу на це. Він не перераховував кошти, це його принципова позиція. Зараз він платити не збирається.

Потерпіла ОСОБА_9 від надання показань під час судового розгляду відмовилася на підставі ст. 63 Конституції України.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_3 , суд вважає, що його вина у вчиненні кримінального проступку за обставин, викладених у вироку, підтверджується й доказами:

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду надала показання, що 06 листопада на виконання до відділу юстиції надійшло провадження з виконання виконавчого листа від 15 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_18 на користь потерпілої аліментів. Заборгованість становила 11367 грн. 48 коп. Довідка розрахунок надійшла з матеріалами. 10 листопада 2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам разом з викликом. Боржника неодноразово викликали. У неї на виконанні перебувало провадження з 18 квітня 2018 року. Обвинувачений з`явився у 2020 році, від підпису відмовився, вів себе агресивно. Заборгованість на момент повноліття дитини становила понад 128000 грн. Обвинувачений відмовився від підписання акту та пояснень. В кабінеті була присутня державний виконавець ОСОБА_19 , однак на сьогоднішній день вона вже не працює. Обвинувачений більше не з`являвся до них. До автоматизованої системи виконавчого провадження вносяться всі запити, якщо боржник працює і в кінці місяця або в середник він звільняється, і звіти про нього не надаються, тому вона не може отримати інформацію про його працевлаштування. Обвинувачений викликався поштовою кореспонденцією. Однак, вказані виклики повертались за закінченням терміну зберігання. ОСОБА_3 викликався тільки поштовим відправленням і одного разу виходили на адресу за дільницею та складався акт, що двері не відчинили. Коли обвинувачений прийшов до них, то він їм грубив. Боржник викликався неодноразово та був ознайомлений з сумою боргу, протягом 2019-2021 року викликали. Акт був складений 07 квітня 2020 року про те, що боржник з`явився 07 квітня 2020 року та відмовився від пояснень. Арешт був накладений по ІНН боржника на все майно. Під час виконання проведення виконавчих дій спілкувалася з обвинуваченим один раз. Обвинувачений не намагався повернути борг. Станом на сьогоднішній день заборгованість не погашена. Жодних платежів не надходило.

Від допиту свідка ОСОБА_13 сторони по справі відмовилися.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 03 лютого 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_9 заявила, що її колишній чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2014 року ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) (а.к.п. 6);

- розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Чечелівського відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_20 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно в/л № 2-4076/2010 від 15 квітня 2011 року в розмірі ч.д. щомісячно. Заборгованість станом на 01 березня 2018 року становить 52549,77 грн., нарахування проведено у відповідності до ст. 195 СК України, за показниками середньомісячної заробітної плати по регіону м. Дніпра, оскільки згідно отриманих довідок з реєструючи органів боржник ОСОБА_3 станом на 30 травня 2021 року в трудових відносинах не перебуває, дохід не отримує, АТЗ за боржником ОСОБА_3 не зареєстровані. Заборгованість на момент повноліття дитини, а саме на 16 грудня 2021 року становить 172365,93 грн. (а.к.п. 43-44);

- виконавчим листом, виданим Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 06 жовтня 2010 року № 2-4076/2010, відповідно до якого судом було вирішено стягувати щомісяця аліменти з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до його повноліття, у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину, встановленого державою для дитини відповідного віку, на користь матері ОСОБА_9 , починаючи стягнення з 30 листопада 2009 року (а.к.п. 45-47);

- супровідним листом начальника Красногвардійського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_22 від 10 листопада 2015 року № 22834/05 про направлення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10 листопада 2015 року для виконання та відома на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.к.п. 48);

- постановою державного виконавця Красногвардійського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_23 від 10 листопада 2015 року ВП № 49304738, про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа 2-4076/2010, виданого 15 квітня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до його повноліття, у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь матері ОСОБА_9 (а.к.п. 49);

- викликом Красногвардійського ВДВС ДМУЮ Дніпропетровської області по виконавчому провадженню 792/5, відповідно до якого Красногвардійський ВДВС ДМУЮ ДО викликає ОСОБА_3 до відділу на 26 листопада 2015 року (а.к.п. 50-51);

- актом державного виконавця від 07 квітня 2020 року, відповідно до якого було встановлено, що з сумою боргу за ВП/ВД ОСОБА_24 ознайомлений, від пояснень відмовився, з сумою боргу не згоден, довести будь-який факт сплати в період до 2019 року ОСОБА_3 не погодився. Надати письмові пояснення боржник відмовився (а.к.п. 52);

- листом-пропозицією державного виконавця Чечелівського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 19 квітня 2018 року № ВП 49304738, адресованого на адресу ОСОБА_9 , відповідно до якого пропонує ОСОБА_9 звернутись до відділу задля ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (а.к.п. 54);

- листом-викликом державного виконавця Чечелівського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 20 квітня 2018 року № ВП 49304738, адресованого ОСОБА_3 , відповідно до якого державний виконавець просить прибути до нього 10 травня 2018 року або в інші дні прийому громадян, а саме вівторок з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин та четвер з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, також роз`яснює ОСОБА_3 можливі для нього правові наслідки неприбуття та несплати аліментів (а.к.п. 55);

- супровідним листом державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ОСОБА_12 від 14 серпня 2019 року, відповідно до якого на адресу сторін виконавчого провадження, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ТСЦ-1242, направляє постанову від 14 серпня 2019 року (а.к.п. 56);

- постановою державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ОСОБА_12 від 14 серпня 2019 року про арешт майна боржника, відповідно до якої було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . РОНКПП (а.к.п. 57-58);

- рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2010 року, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_9 було задоволено частково. Стягувати щомісяця аліменти з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до його повноліття, у розмірі частини всіх видів заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину, встановленого державою для дитини його віку, на користь матері ОСОБА_9 , починаючи стягнення з 30 листопада 2009 року (а.к.п. 83);

- протоколом огляду від 15 червня 2022 року, проведеного у проміжок часу з 10 години 00 хвилин по 10 годину 30 хвилин, відповідно до якого предметом огляду є диск CD-R сріблястого кольору з написом «Копія справа № 2-4076/10 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 стягнення аліментів». При відтворенні запису на екран виводиться вікно з написом цивільна справа № 2-4076/10. У вікні вказано дату та час засідання: 06 жовтня 2010 року 14:13:29, номер залу № 3, за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 стягнення аліментів, серійний номер носія та дата останньої зміни. За допомогою версії для друку, роздруковано журнал судового засідання. В зв`язку з відсутністю відповідної програми, запис не відтворювався (а.к.п. 92-93);

- розрахунком заборгованості ВП № 49304738, відповідно до якого заборгованість станом на 16 грудня 2021 року складає 188716 гривень 30 копійок (а.к.п. 115-116);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 11 липня 2022 року (а.к.п. 101-103);

- відповіддю на запит щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2014 року по 4 квартал 2018 року ОСОБА_3 (а.к.п. 106-107);

- відповіддю на запит щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2019 року по 1 квартал 2022 року ОСОБА_3 (а.к.п. 107-110);

- постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_25 від 06 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4076/2010, виданого 15 квітня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів у розмірі частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, закінчити (а.к.п. 111);

- довідкою-розрахунком наданої державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби ДРУЮ ГУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_25 , відповідно до якої згідно виконавчого листа № 2-4076/2010 виданого 15 квітня 2011 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_9 , на утримання дитини у розмірі частини заробітку: за 2014 рік, а саме з 01 вересня 2014 року було нараховано 4389 грн., сплачено 0 грн.; за 2015 рік було нараховано 11357, 48 грн., сплачено 0 грн. Борг зі сплати аліментів станом на 01 листопада 2015 року складає 11357,48 грн. (а.к.п. 112).

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, та його умисні дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Так, суспільна небезпечність кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України, полягає в тому, що винна особа грубо порушує обов`язки, які покладаються на батьків міжнародним та національним законодавством, і посягає на нормальний розвиток і здоров`я дітей.

Безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є суспільні відносини, що забезпечують захист майнових інтересів неповнолітніх або непрацездатних дітей. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення полягає в бездіяльності, а саме злісному ухиленні від виконання батьками своїх обов`язків, у тому числі, ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.

Зокрема, злісне ухилення це тривале і наполегливе ухилення від виконання відповідного обов`язку шляхом приховування свого місця проживання, роботи, фактичного заробітку або інших грошових надходжень, незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність.

Разом з тим для встановлення ознаки злісності немає значення, чи такі дії винної особи виражались у прямій відмові від виконання покладених на неї обов`язків, чи мали форму пасивного ігнорування, уявної неспроможності або необізнаності про необхідність їх виконання, оскільки всі ці обставини у будь-якому випадку призводять до ухилення від сплати коштів на утримання дітей.

Об`єктом даного кримінального правопорушення є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України ( ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст.180) та гарантується Державою. В свою чергу, статтею 15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України, є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Як було встановлено під час судового розгляду та підтверджено самим обвинуваченим, ОСОБА_3 був обізнаним про необхідність сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини, оскільки був безпосередньо присутнім під час розгляду в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська 06 жовтня 2010 року цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, що в свою чергу підтверджується і вказаним рішенням.

Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_3 , наданими в судовому засіданні, останній знав, що мається кримінальне провадження за фактом його ухилення від сплати аліментів, але продовжував ухилятися від виконання свого обов`язку, діючи умисно. Державного виконавця не повідомляв, що він змінив місце роботи. Він не перераховував кошти, виходячи зі своєї «принципової позиції». Зараз він платити також не збирається. Йому не цікавий його старший син.

Про факт злісного ухилення свідчить й той факт, що під час працевлаштування обвинувачений не повідомляв дирекцію підприємства про стягнення аліментів, «оскільки його ніхто не турбував».

Крім того, обвинувачений мав дохід, з якого міг сплачувати аліменти.

В період відсутності офіційного працевлаштування, працював неофіційно, отримуючи дохід, та приховуючи цей факт від виконавчої служби.

На облік в службу зайнятості не ставав.

При цьому, суд критично ставиться до показань обвинуваченого в частині того, що він з`являвся до виконавчої служби але остання не працювала, оскільки зазначені відомості спростовуються показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , згідно яких обвинувачений з`явився до виконавчої служби у 2020 році, від підпису відмовився, вів себе агресивно. Заборгованість на момент повноліття дитини становила понад 128000 грн. Обвинувачений відмовився від підписання акту та надання пояснень. Акт був складений 07 квітня 2020 року про те, що боржник з`явився 07 квітня 2020 року та відмовився від пояснень та актом, складеним 07 квітня 2020 року про те, що боржник з`явився 07 квітня 2020 року та відмовився від пояснень в їх сукупності та узгоджується з показаннями обвинуваченого, що у 2020 році він дізнався про необхідність сплати аліментів.

Таким чином, сукупність досліджених доказів свідчить, що ОСОБА_3 , будучи обізнаним про аліментні зобов`язання, розуміючи наслідки несплати аліментів, у тому числі й кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, ігноруючи рішення суду, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 на відсутність роботи, наявність на утриманні двох дітей, дружини, суд вважає неспроможним з огляду на те, що вказані обставини не перешкоджали життєдіяльності самого обвинуваченого, а тому ні в якому разі не звільняють ОСОБА_3 від обов`язку утримання сина, і відсутність доходу обвинуваченого не спростовує висновків суду щодо його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, суд зазначає, що в судовому засіданні навіть сам обвинувачений ОСОБА_3 повідомляв, що він мав тимчасові підробітки та отримував періодично грошові кошти, однак жодних дій щодо сплати аліментів останній не здійснював, діючи умисно, оскільки, як висловився в судовому засіданні обвинувачений: «Це його принципова позиція!» .

За змістом ст. 27 Конвенції ООН та вимог ст. 8 Закону України «про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення фінансових можливостей та умов життя, необхідних для розвитку дитини, яка потребує піклування кожного дня, а тому, навіть у випадку тимчасової втрати доходу, батьки зобов`язані невідкладно вжити всіх необхідних заходів для її належного забезпечення, зокрема шляхом працевлаштування на іншу роботу чи звернення до центру зайнятості.

Слід звернути увагу, що своїм правом на звернення до центру зайнятості обвинувачений ОСОБА_3 не скористався, об`єктивних та обґрунтованих доводів щодо неможливості пошуку роботи та отримання доходу з метою виконання покладеного на нього рішенням суду обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини не надав.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_10 , що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки ОСОБА_3 не був попереджений про кримінальну відповідальність за несплату аліментів, то суд зазначає, що вимоги закону, як й об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення, не містять такої обов`язкової умови (ознаки), як попередження особи про кримінальну відповідальність, а така відповідальність настає в силу Закону.

Більш того, сам обвинувачений показав суду в судовому засіданні, що він розумів та знав про обов`язковість рішення суду про сплату аліментів та про свій обов`язок їх сплачувати.

Таким чином, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що обвинувачений, безумовно розуміючи, що має обов`язок забезпечувати повноцінне життя своєї дитини та незважаючи на це, жодних дієвих кроків, направлених на її належне забезпечення не вжив, а навпаки навіть під час розгляду справи у суді, розуміючи необхідність сплати аліментів на утримання дитини, відмовлявся від цього обов`язку, посилаючись на свою принципову позицію.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, особу обвинуваченого, раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи обізнаним про необхідність сплати аліментів на утримання дитини з 2014 року ухилявся від покладеного на нього обов`язку, не вживав жодних заходів задля погашення заборгованості по сплаті аліментів, не перебуваючого на обліку лікарів нарколога та психіатра, а також відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, позицію потерпілої.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у виді арешту.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді арешту, суд виходить з того, що саме таке покарання зможе досягти мети його призначення, з урахуванням особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, а саме виправлення обвинуваченого.

Призначене покарання, з урахуванням його терміну, на думку суду не буде надмірним тягарем для обвинуваченого ОСОБА_3 , з урахуванням наявності на його утриманні двох дітей та не погіршить їх становище.

Призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт та обмеження волі не відповідатимуть ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У справі заявлений цивільний позов цивільного позивача потерпілої ОСОБА_9 до цивільного відповідача ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 188716 гривень 30 копійок. В обґрунтування майнової шкоди ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_3 , будучи обізнаним про необхідність виконання аліментних зобов`язань, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини, без поважних причин не повідомляв державного виконавця про отримання доходів, не надавав будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, з нею не спілкувався та фактично самоусунувся від її виховання, в результаті чого в останнього утворилася заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини на момент повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як було встановлено в судовому засіданні, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

06 жовтня 2010 року з ОСОБА_3 було стягнуто щомісяця аліменти на утримання сина ОСОБА_11 до його повноліття, у розмірі частини всіх видів заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину, встановленого державою для дитини його віку, на користь матері ОСОБА_9 , починаючи стягнення з 30 листопада 2009 року.

Згідно довідки Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), розмір заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на 15 вересня 2021 року склав 162977 гривень 76 копійок, зазначений розмір заборгованості учасниками кримінального провадження під час судового розгляду не оспорювався.

У відповідності до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, у тому числі, й обов`язковість судового рішення.

Зазначена цивільним позивачем ОСОБА_9 майнова шкода, яка була завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 , є сумою заборгованості останнього зі сплати аліментів на користь ОСОБА_9 , яка вже стягнута, а тому повторному стягнення не підлягає, оскільки вже була стягнута на користь цивільного позивача за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2010 року, яке підлягає виконанню.

Тому правових підстав для застосування статті 194 СК України і додаткового стягнення з відповідача заборгованості за аліментами, що виникла під час примусового виконання рішення суду, не має.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_9 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_3 майнової шкоди у сумі 188716 гривень 30 копійок не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 слід відмовити.

Судові витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 100, 124, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 02 (два) місяці.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

В задоволенні цивільного позову цивільного позивача потерпілої ОСОБА_9 до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_3 відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1