Справа № 559/606/15-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження № 0000513 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мирогоща, Дубенського району Рівненської області, з вищою освітою, одруженого, українця, громадянина України, працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він з 27 березня 2014 року, будучи службовою особою, перебуваючи на посаді вткнуючого обов`язки директора державного підприємства «Мирогощанський державний іподром», до посадових обов`язків якого згідно статуту зазначеного підприємства віднесено розпорядження коштами та майном підприємства, будучи повідомленим у встановленим законодавством порядку про його обов`язок виконання рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 26 лютого 2014 рок, що набрало законної сили, умисно його не виконував.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 в період часу з 31 березня 2014 року по 25 грудня 2014 року, перебуваючи на посаді виконуючого обов`язків директора державного підприємства «Мирогощанський державний іподром», що в с.Мирогоща, вул.Шевченка,1, Дубенського району Рівненської області, будучи службовою особою, до посадових обов`язків якої входять організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські функції, достовірно знаючи про надходження грошових коштів у касу ДП «Мирогощанський державний іподром» ідентифікаційний код ЄДРПОУ, нехтуючи обов`язком щодо виконання рішення суду про виплату на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 81530 грн.19 коп. з моменту надходження на його адресу рішення суду 28 березня 2014 року умисно, шляхом бездіяльності, зазначену у ньому виплату грошових коштів по 25 грудня 2014 року на користь ОСОБА_7 не сплатив, а грошові кошти, що надходили у касу підприємства упродовж зазначеного періоду використовував на господарські потреби підприємства, таким чином ОСОБА_4 фактично не виконував рішення суду, що набрало законної сили.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.382КК України, а саме в умисному невиконанні службовою особою рішеня суду, що набрало законної сили.

У судовому засіданні захисник та обвинувачений заявили клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження в справі у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 не визнав.

Потерпілий подав суду письмову заяву в якій не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши думку прокурора, який не заперечив щодо задоволення клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності є закінчення строків давності. Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинилакримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Зокрема, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст.49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.382 КК України відноситься до нетяжкого злочину, відповідно до вимог ч.4 ст.12 КК України, згідно якої нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкція ч.2 ст.382 КК України передбачає покарання у виді штрафу від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Згідно обвинувального акту злочин було вчинено в період березень-грудень 2014 року.

Оскільки з часу вчинення вищевказаного кримінального правопорушення пройшло більше п`яти років та обвинувачений щодо закриття кримінального провадження не заперечує, тому клопотання підлягає задоволенню та обвинуваченого слід звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а справу закрити.

Щодо невизнання вини обвинуваченого суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 рок в справі №185/7934/13-к, від 19 лютого 2019 року в справі №285/2238/17, від 29 липня 2021 року в справі №552/5595/18.

Керуючись ст.ст.284-288, 342-345, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання обвинуваченого задоволити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000513 від 20 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382КК України відносно ОСОБА_4 закрити.

Документи кримінального провадження № 0000513 залишити у матеріалах кримінальної справи протягом усього часу їх зберігання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 /семи/ днів з дня її оголошення.

Суддя