Справа № 509/3513/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

перекладачів ОСОБА_7 , До Ни Дієн

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування № 0000282 від 10.04.2023 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України разом із реєстром матеріалів досудового розслідування, затверджених Чорноморською окружною прокуратурою Одеської області, надійшли до суду 26.06.2023 р. та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями були розподілені в провадження судді ОСОБА_1 .

Ухвалами слідчого судді Біляївського райсуду Одеської області від 06.06.2023 р. на стадії досудового розслідування відносно підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_10 були продовжені строки дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою, терміном до 05.07.2023 р.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Прокурор у судовому засіданні, просив суд обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном 60 календарних днів без альтернативи внесення застави, враховуючи, що останній обвинувачується у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме, у нападі з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_4 , поєднаним із насильством, небезпечним для її життя чи здоров?я, як особи, яка зазнала нападу, спрямованим на заволодіння майном потерпілої в особливо великих розмірах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 в умовах воєнного стану, санкція за який передбачає позбавлення волі від 8-ми до 15-ти років з конфіскацією майна, а тому, передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує у випадку визнання його винним у скоєнні вказаного вище злочину, може переховуватися від суду, так як є громадянином Киргизстану, без реєстрації на території України та постійного місця проживання та роботи, доходів, а тому може у будь-який час покинути межі України задля уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілу або свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, з чим погодилась потерпіла і проти чого заперечували обвинувачений та його захисник з підстав недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про які наголосив прокурор.

Суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі обвинуваченого, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме : характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Вищенаведені обставини, на думку суду, в достатній мірі підтверджують існування ризиків можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом встановлено, що ОСОБА_11 , згідно ст. 12 КПК України, обвинувачується у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме, у нападі з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_4 , поєднаним із насильством, небезпечним для її життя чи здоров?я, як особи, яка зазнала нападу, спрямованим на заволодіння майном потерпілої в особливо великих розмірах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 в умовах воєнного стану, санкція за який передбачає позбавлення волі від 8-ми до 15-ти років з конфіскацією майна, а тому, передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує у випадку визнання його винним у скоєнні вказаного вище злочину, може переховуватися від суду, будучи громадянином Киргизстану, без реєстрації на території України та постійного місця проживання, міцних соціальних зв?язків, офіційної роботи та засобів (джерел) доходів та існування, а тому може у будь-який час покинути межі України задля уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання у випадку визнання його винним, з метою зміни показань у суді незаконно впливати (вчинити фізичний або психічний тиск) на потерпілу, про місце роботи якої вони обізнані або свідків, з метою спонукання їх до надання неправдивих показань, тим самим перешкоджаючи суду встановленню істини у даному кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а тому, на думку суду, враховуючи тяжкість наслідків вчиненого ним злочину, існує ризик вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

У зв?язку з чим, з урахуванням наявності ризиків, зазначених ст. 177 КПК України і у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178,183 КПК України, враховуючи суспільний інтерес, суд вважає необхідним обрати у відношенні обвинуваченого міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки скасування або зміна цього запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на більш м`який запобіжний захід, з урахуванням особи обвинуваченого та скоєного ним особливо тяжкого злочину, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що підстави обрання виключного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 є цілком обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням особливої тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187 КК України, а саме а саме, у нападі з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_4 , поєднаним із насильством, небезпечним для її життя чи здоров?я, як особи, яка зазнала нападу, спрямованим на заволодіння майном потерпілої в особливо великих розмірах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 в умовах воєнного стану, за яке Законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7-ми до 15-ти років з конфіскацією майна, суд вважає необхідним в даному випадку не визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст. 177,178,183,315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

1. Клопотання прокурора задовольнити ;

2. Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор № 21» на строк до 1 вересня 2023 року без визначення розміру застави.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1