Справа № 346/4415/22
Провадження № 11-кп/4808/391/23
Категорія ч.2 ст. 125КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Шигірт
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами: прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Коломийського міськрайонного суду від 19.05.2023 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк три місяці.

Згідно вироку, ОСОБА_7 08.09.2022 року близько 18:00 годин перебуваючи в АДРЕСА_1 , на території дачного будинку, де на ґрунті неприязних відносин вчинив словесний конфлікт із колишньою дружиною ОСОБА_9 , в ході якого діючи умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання наніс останній один удар правою долонею та один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілої. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вирок надто суворим, а покарання таким, що не відповідає принципам необхідності та достатності для виправлення винного. Зазначає, що злочин, у якому його визнано винним, відноситься до нетяжких злочинів, вказує що він активно сприяв слідству , визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому. Крім того зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що кримінальне правопорушення вчинено під впливом душевного страждання та при наявності принижень його честі та гідності з боку потерпілої з якою у нього спільна дитина. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги його характеристику з місця проживання та наявність на утриманні дітей.

Просить змінити вирок в частині покарання та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Також з вироком суду, не погодився прокурор та подав апеляційну скаргу.

Перед судовими дебатами прокурор відмовився від апеляційної скарги. Учасники апеляційного розгляду просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та наполягали на її задоволенні.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заяву про відмову від апеляційної скарги прокурора слід задовольнити та закрити апеляційне провадження в цій частині.

Згідно ст.403 КПК України у разі відмови особи, яка подала апеляційну скаргу, від своїх вимог та вразі якщо немає заперечень учасників апеляційного розгляду проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Що стосується апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Вирок суду щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.125 КК України, учасниками судового провадження не оскаржено.

Що стосується доводів обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції даних про його особу та призначення надто суворого покарання, вони не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вказаних вимог закону та призначив покарання достатнє та необхідне задля досягнення мети покарання передбаченої ст.50 КК України.

При цьому суд належним чином врахував, що обвинувачений раніше не судимий в силу ст.89 КК України, проте притягався до кримінальної відповідальності за заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень. Крім того, він не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, правопорушення вчинив відносно колишньої дружини, що суд визнав обставиною, яка обтяжує покарання.

Також суд першої інстанції врахував, конкретні обставин кримінального провадження, характер вчиненого злочину, а також часткове визнання винуватості.

За таких обставин висновки суду щодо виду та розміру призначеного покарання є законними та обґрунтованими.

Що стосується доводів про неврахуванням судом першої інстанції позитивної характеристики обвинуваченого за місцем його проживання, надану головою ОСББ «Лисенка 36, 38», вони не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Зазначена характеристика правильно оцінена судом першої інстанції, оскільки голова зазначеного ОСББ ОСОБА_10 та обвинувачений проживають разом.

Проаналізувавши зазначені обставини та наведені норми права, апеляційний суд дійшов висновків, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду від 19.05.2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_11

ОСОБА_3