Дата документу 03.05.2023 Справа № 335/6584/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/6584/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/851/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 3 травня 2023року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України.

В ході досудового розслідування відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків та вчинити новий злочин - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 19 травня 2023 року включно задоволено. Приймаючи таке рішення, суд послався на тяжкість інкримінованого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що під час досудового розслідування не було проведено слідчих дій, які спростували б обвинувачення, до матеріалів справи не долучено відповідні процесуальні документи та не надано відповідні докази, обвинувальний акт складено з порушенням права обвинуваченого на захист. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не врахував обставини, зазначені ним вище, та прийняв незаконне й необґрунтоване рішення. Просить скасувати ухвалу суду від 21.03.2023 та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала доводи апеляційної скарги. Пояснила, що на даний час по кримінальному провадженню проведено допит учасників, досліджені всі матеріали справи. Просить врахувати, що ОСОБА_7 раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив через незначний проміжок часу після звільнення з місця позбавлення волі, є внутрішньо переміщеною особою, не має стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, а правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України є особливо тяжким злочином, за як передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 15 років у разі визнання останнього винним, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Судова колегія враховує, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Між тим, суд підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

В даному провадженні судова колегія бере до уваги відсутність уОСОБА_7 постійного джерела доходів, стійких соціальних зв`язків та постійного місця проживання, обвинувачений зловживає алкогольними напоями, що поряд із очікуваним покаранням засвідчує існування ризику переховування обвинуваченого від правосуддя.

Також, колегія враховує, що ОСОБА_7 обізнаний про місце мешкання потерпілої та свідків, з метою уникнення відповідальності, у випадку перебування на волі, зможе незаконно на них впливати шляхом вмовлянь або залякування, що підтверджує наявність ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також знайшов своє підтвердження, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що характеризує його як особу, схильну до злочинної діяльності, та свідчить про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на більш м`який.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наведених підстав є неспроможними.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог законодавства та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування, виклавши мотиви власного висновку, підстав піддавати сумніву який апеляційна інстанція не має.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також апеляційна інстанція на даний час зауважує, що для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів, виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 19 травня 2023 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4