Номер провадження: 11-сс/813/1323/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

скаржника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2023 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 30.07.2020 року,

установив:

В провадженні Одеського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2022 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 30.07.2020 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 року, визначено колегію суддів у складі: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , для розгляду вказаної апеляційної скарги єдиний унікальний номер судової справи: 522/15827/21; номер провадження: 11-сс/813/1323/23.

Суддями Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у судовому засіданні було заявлено самовідвід, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, який обґрунтовуваний тим, що предметом розгляду даного провадження є питання про внесення відомостей до ЄРДР щодо суддів Одеського апеляційного суду, а тому здійснення розгляду справи колегією суддів цього ж суду може викликати обґрунтовані сумніви у стороннього спостерігача в їх неупередженості.

Апеляційний суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Частиною другою статті 32 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення не може здійснюватися тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді.

Відповідно до ч.2 ст.42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Набуття статусу обвинуваченого є результатом здійснення досудового розслідування, яке відповідно до ст.214 КПК України починається з внесення відомостей про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Предметом розгляду даного кримінального провадження є вирішення питання щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочинів суддями Одеського апеляційного суду, зокрема суддею ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Системне тлумачення ч.2 ст.32, ч.2 ст.42 та ст.214 КПК України дозволяє дійти висновку, що рішення апеляційного суду за результатами розгляду даного питання буде слугувати підставою для внесення або не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочинів суддями Одеського апеляційного суду та, відповідно, набуття чи не набуття ними певного процесуального статусу, що у відповідності до вимог ч.2 ст.32 КПК України виключає розгляд Одеським апеляційним судом даного кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 21 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у упередженість суду, заяви суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про самовідвід підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2.5. застосування цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об'єктивний у рішенні у справі «Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011 р., заява № 23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

Відповідно до Другого принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року та усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності) (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011 року; «Білуха проти України» від 09.11.2006 року), - заявлений суддею самовідвід не може бути предметом перевірки складом колегії суддів з точки зору обґрунтованості, з огляду на те, що ніхто не може змусити суддю здійснювати судовий розгляд, у разі його (судді) внутрішнього переконання з посиланням на конкретні обставини щодо можливості виникнення сумнівів в його неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених с.ст. 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

За наведених вище обставин, апеляційний суд приходить до висновку про існування обставин, які унеможливлюють подальшу участь суддів - учасників колегії у даному апеляційному провадженні, у зв`язку з чим заявлені суддями самовідвід підлягає задоволенню, а матеріали кримінального провадження підлягають передачі до апарату Одеського апеляційного суду для визначення інших суддів в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Керуючись ст. ст. 75,76, 80, 370-372, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Заяви суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про самовідвід - задовольнити.

Відвести суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2023 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 30.07.2020 року.

Передати матеріали провадження 11-сс/813/1323/23 до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому ст.35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3