Справа № 466/2697/23
Провадження № 1-в/466/125/23
У Х В А Л А

29 червня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконференції спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Вапнярка, Томашівського району, Вінницької області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із базовою середньою освітою, одруженого, до засудження не працював, має на утримані трьох неповнолітніх дітей, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , не одноразово судимого,

з участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника ДУ «ЛВК №30» ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий:

29.12.2003 Тульчинським районним судом Вінницької обл. за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

25.11.2005 Замостянським районним судом м.Вінниці за ч.2 ст.185, ч.4 ст.185, ст.70, ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 04.12.2007 по відбутті терміну покарання.

30.05.2008 Жмеринським міським судом Вінницької обл. за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців обмеження волі.

15.09.2008 Тульчинським районним судом Вінницької обл. за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців обмеження волі.

12.01.2009 Тульчинським районним судом Вінницької обл. за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців обмеження волі.

19.08.2009 Крижопільським районним судом Вінницької обл. за ч.1 ст.390, ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 06.06.2012 по відбутті терміну покарання.

25.04.2013 Тульчинським районним судом Вінницької обл. за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70, ч.5 ст.72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 25.01.2016 по відбутті терміну покарання.

05.03.2018 Личаківським районним судом м.Львова за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим терміном 1 рік.

03.07.2019 Галицьким районним судом м.Львова за ч.2 ст.186, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим терміном 3 роки.

В даній справі ОСОБА_3 засуджений:

09.10.2019 Галицьким районним судом м.Львова за ч.2 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі.

14.11.2019 Галицьким районним судом м.Львова за ч.2 ст.186, ч.1 ст.71 КК України 5 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.01.2020 вирок від 14.11.2019 в частині призначеного покарання змінено, виключено ч.1 ст.71 ККУ, призначено остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 ККУ у виді 5років 3 місяців позбавлення волі.

Початок терміну покарання: 27.08.2019 року, кінець терміну покарання: 27.11.2024 року.

21.03.2023 начальник арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулися до суду з спільним клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_3 відбув 2/3 строку покарання, заохочувався 4 (чотири) рази, до дисциплінарної відповідальності притягувався 3 (три) рази, однак згідно ст.130 КВК України та ст.134 КВК України, вважається таким, що стягнень немає.

Вважають, що засуджений довів своє виправлення, а тому на підставі ст.81 КК України має право на умовно-дострокове звільнення.

Представник державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 підтримала спільне клопотання та зазначила, що засуджений відбув 3 роки 10 міс. 02 дні, залишилося до відбуття 1 рік 04 міс. 28 днів.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 та захисник адвокат ОСОБА_6 підтримав спільне клопотання та просили таке задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, вважаючи таке не обгрунтованим, оскільки засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз вчинив тяжкий злочин, перебуваючи під іспитовим сроком.

Перевіривши подані матеріали, дослідивши відомості про поведінку засудженого, заслухавши представника державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 , пояснення засудженого ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_6 щодо підтримання клопотання, висновок прокурора ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п.17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності девять разів за умисні у т.ч. і тяжкі злочини. У даній справі ОСОБА_3 засуджений за умисний тяжкий злочин проти власності та здоровя особи до позбавлення волі, до того ж перебуваючи під іспитовим строком.

З характеристики від 10.03.2023 року щодо засудженого ОСОБА_3 вбачається, що перебуваючи з 28.08.2019 в Львівській УВП (№19), до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався. У державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_3 прибув 26.02.2020, був працевлаштований в майстерні установи з 01.12.2021 по 31.12.2021. За час відбування покарання в установі допустив три порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи заохочувався чотири рази.

У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний. На профілактичному обліку установи не перебуває.

Згідно вироку суду не передбачено стягнення коштів.

14.04.2022 рішенням адміністративної комісії установи відмовлено в застосуванні заохочувальної норми ст.82 КК України, згідно заяви засудженого.

ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних насильницьких злочинів у т.ч. тяжких, у даній справі засуджений за злочин (грабіж), який вчинив 07.07.2019 року через 4 дні після ухвалення вироку 03.07.2019 року Галицьким районним судом м.Львова за ст.186 ч.2, ст.75 КК України до покарання 5 років позбавлення волі з іспитовим терміном 3 роки.

Суд враховує при розгляді спільного клопотання, що ОСОБА_3 неодноразово був засуджений за умисні у т.ч. і тяжкі злочини, до закінчення відбування покарання залишилося 1 рік 04 міс. 28 днів, що є значним.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що адміністрація виправної установи та спостережна комісія не надали переконливих доказів того, що під час відбуття покарання ОСОБА_3 довів своє виправлення.

Керуючись ст.81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні спільного клопотання від 10.03.2023 начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб з дня її оголошення прокурор, засуджений, захисник можуть подати апеляцію до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова.

Повний текст ухвали складений 03.07.2023 року.

Суддя ОСОБА_1