Справа №591/1174/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1223/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відео конференції, у залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2023 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15-ч.2 ст.190, ч.ч.2,3 ст.190, ч.3 ст.187 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3,4 ст.190 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотаннями:

- про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з визначенням застави у розмірі п`ятсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на останнього, у разі її внесення, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

- та про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Вимоги зазначених клопотань прокурор обґрунтував тим, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували при застосуванні до обвинувачених вказаних запобіжних заходів, на даний час не зменшились та існують, і запобігти цим ризикам, застосувавши до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інших, більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2023 року, на задоволення клопотань прокурора, обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 серпня 2023 року, включно та визначено заставу, у розмірі п`ятсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1051000 грн., з покладенням на останнього, у разі її внесення, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 серпня 2023 року, включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисники обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , звернулись до апеляційного суду з апеляційними скаргами.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та змінити останньому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисника ОСОБА_10 , також, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або змінити чи обрати останньому інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог, захисник ОСОБА_9 посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що будь-яких обставин, які б вказували на зменшення раніше існуючих ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та що до останнього можливо було б застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Разом з тим, судом не було враховано, що ризики, на які вказував у клопотанні прокурор, жодним чином не доведені, що свідчить про необґрунтованість даного клопотання.

Так, ризик впливу на свідків та потерпілих має бути підтверджений належними доказами, а саме, показами зазначених осіб щодо незаконного з боку ОСОБА_7 чи довірених його осіб, що у даному випадку відсутнє. Крім того, про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, на думку прокурора, свідчить негативна репутація ОСОБА_7 , однак не підтверджено, що останній має такі наміри. Що стосується ризику переховування від суду, то він, також, жодним чином не доведений оскільки не підтверджено, наприклад, те, що ОСОБА_7 отримав інше громадянство, або подав відповідні заяви і документи для активізації цього процесу, чи терміново купив квитки для виїзду до іншої країни або вчиняє інші дії, які б свідчили про його спроби переховуватись від суду.

Таким чином, апелянт вважає, що неврахування судом усіх вищезазначених обставин призвело до прийняття рішення, визнати яке законним та обґрунтованим підстави відсутні і у даному випадку запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту цілком би запобіг тим ризикам, про які зазначав прокурор.

Вимоги своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 обґрунтовує тим, що подане прокурором клопотання щодо продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, містить ряд обставин, які жодним чином не підтверджені і судом досліджені не були, при тому, що їх з`ясування мало істотне значення для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Апелянт вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, судом було порушено норми закону, якими визначено порядок вирішення питання застосування та продовження запобіжного заходу, що є підставою для скасування вказаного судового рішення.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, обвинувачених та їх захисників підтримку вимог поданих апеляційних скарг, прокурора, яка просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі, врахував усталену практику ЄСПЛ та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що у провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15-ч.2 ст.190, ч.ч.2,3 ст.190, ч.3 ст.187 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3,4 ст.190 КК України.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з визначенням застави у розмірі п`ятсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на останнього, у разі її внесення, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, прокурор посилався на те, що останні обґрунтовано обвинувачується у вчиненні вказаних злочинів та що ризики, передбачені п.п. п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання таких запобіжних заходів, не зменшили та існують. При цьому, прокурор вказував, що запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, неможливо, а тому, просив клопотання задовольнити.

Перевіряючи доводи поданих прокурором клопотань на предмет існування заявлених ризиків, суд дійшов вірного висновку про їх наявність, та що вони жодним чином не зменшились.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом було встановлено з врахуванням того, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів, а ОСОБА_8 , в тому числі, і особливо тяжкого злочину, за які передбачено суворе покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими та свідчить про те, що з метою уникнення відповідальності, вони можуть переховуватись від суду. Крім того, судом було враховано що розгляд даного провадження по суті на даний час триває, а тому, перебуваючи на волі, обвинувачені зможуть незаконного впливати на свідків та потерпілих, з метою зміни їх показань на свою користь, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, з врахуванням того, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є раніше судимим особами, ніде не працюють, не мають постійного джерела прибутку, вчинили злочини з корисливих мотивів, відносно осіб похилого віку, суд вірно встановив існування ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, на спростування доводів апеляційних скарги захисників, суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора, оскільки продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним і спрямованим саме на запобігання спробам обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, відсутність доказів того, що ОСОБА_7 отримав інше громадянство, або подав відповідні заяви і документи для активізації цього процесу, чи терміново купив квитки для виїзду до іншої країни, на що вказує захисник ОСОБА_9 , не свідчать про відсутність ризику того, що обвинувачений не може вчинити спроб щодо переховування від суду з метою уникнення відповідальності, в той час, як відповідно до практики ЄСПЛ, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, на спростування доводів захисника ОСОБА_9 щодо недоведеності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів зауважує, що саме негативна репутація ОСОБА_7 та відсутність у нього бажання чи намагання стати на шлях виправлення, з врахуванням вчинення ним нових злочинів, і є підставою для встановлення існування вказаного ризику.

Також, за наявності того, що обвинувачений ОСОБА_7 обізнаний про місце проживання потерпілих та свідків, можливість того, що він буде здійснювати на них незаконний тиск, не виключено, при цьому, захисником ОСОБА_9 не надано доказів на підтвердження того, що останній таких дій відносно вказаних осіб вчиняти не буде.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що своїм рішенням суд визначив обвинуваченому ОСОБА_7 заставу, у разі сплати якої останній буде звільнений з під-варти негайно та перебуватиме на волі.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , то посилаючись на порушення судом при продовженні останньому строку дії запобіжного заходу відповідних норм закону, апелянт лише вказує на те, що при вирішенні цього питання залишились недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для прийняття законного рішення, при цьому, конкретно не зазначає, що саме не було враховано та за яких підстав у задоволенні клопотання прокурора слід було б відмовити.

Враховуючи вищезазначене, на спростування доводів апелянтів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена необхідність саме продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування до останніх більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження відносно останніх строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена у відповідності до вимог національного законодавства та з врахуванням Європейської практики, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2023 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4