Справа № 131/807/21
УХВАЛА

01 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000228 від 13.04.2021 року відносно ОСОБА_5 в вчиненні злочину , передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З 02.08.2021 у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки такий строк стікає, а ризики, які стали підставою для його застосування та продовження, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час не змінилися та не відпали. Так суду зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, який потягнув за собою смерть людини, тому вважає, що перебуваючи на волі обвинувачений може ухилятися від явки до суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків, експертів та спеціалістів, які ще не допитані в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечили проти клопотання прокурора та просили застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник ОСОБА_4 заперечила проти клопотання прокурора, просила врахувати, що обвинувачений є раніш не судимим, має сім`ю, утримує крім того пристарілу матір, має постійне місце проживання, а отже має стійкі соціальні зв`язки та не має наміру ухилятися від явки до суду та вчиняти тиск на свідків. Просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого, оскільки вважає, що стороною захисту не спростовані наведені ним ризики.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року установлено з 12.03.2020 року до 31.12.2020 року на усій території України карантин. В зв`язку з встановленням карантинних заходів заборонені залізничні, авіа-та автобусні міжміських та міжобласні пасажирські перевезення, а також робота метрополітенів, запроваджено обмеження щодо звичайного режиму руху міського електричного (трамвай, тролейбус) та автомобільного транспорту. Згідно з рекомендаціями МОЗ громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку.

Законом України «Про внесення зміни до пункту 20-5розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набув чинності 23.04.2020 року, пункт 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України викладено у редакції, яка передбачає, що під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Враховуючи вказані нормативні положення, беручи до уваги, що до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого неможливо колегіально розглянути клопотання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд доходить висновку про необхідність вирішення питання щодо строків тримання обвинуваченого під вартою головуючим по справі одноособово.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

З положень, викладених у ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Таким чином, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, суд враховує, що хоча обвинувачений ОСОБА_5 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання на території Іллінецької ОТГ Вінницької області та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, однак, ОСОБА_5 обвинувачується в вчиненні особливо тяжкого злочину, на час події злочину не був працевлаштований, проживає зі свідками в одній місцевості, що не виключає ризику чинення тиску на свідків. Крім того, суд враховує, що дане провадження перебуває на стадії судового розгляду, на теперішній час судом не є заслухані пояснення свідків, експертів, обвинуваченого, не досліджені письмові докази, а тому суд вважає, що на даний час ризики вказані прокурором не відпали та не зменшилися, а обвинувачений будучи на волі може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків даного провадження задля зміни їх показів в суді на його користь, з метою уникнення відповідальності, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тому, суд вважає, що більш м`який запобіжний засіб, а саме цілодобовий домашній арешт не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, не захистить свідків від можливого тиску зі сторони обвинуваченого, не відповідатиме тяжкості скоєного кримінального правопорушення, в зв`язку з чим в задоволенні клопотання обвинуваченого слід відмовити.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд прийшов до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, ОСОБА_5 доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 2 місяці, а саме по 31.07.2023 включно, без визначення застави, задовільнивши клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331, 615, пунктом 20-5 розділу XI "Перехідних положень" Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання сторони обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора задовільнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України строком на 2 місяців тобто до 31 липня 2023 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а обвинуваченим- з дня отримання її копії.

Головуючий суддя ОСОБА_1