Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 24.12.2021,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої службової особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, а своїм рішенням її скаргу задовольнити та зобов`язати уповноважену особу НАБУ внести відомості до ЄРДР. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що органом досудового розслідування порушенні норми ст.214 КІІК України, а слідчий суддя Солом`янського районного суду м.Києва одноособово вийшов за межі розгляду скарги та здійснив оцінювання обставин, викладених в її заяві з метою зробити висновки чи є це кримінальним правопорушенням чи ні, що не входить до повноважень суду та також є порушенням.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_6 , будучи повідомленою про час та місце розгляду судового провадження, не з`явилася, клопотання про відкладення не надсилала, про будь-які причини неявки до суду з поважних причин до відому апеляційний суд не ставила. Розгляд провадження неодноразово відкладався з причин витребування апеляційним судом з Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві інформації про наслідки розгляду заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення. В попередні судові засідання апеляційного суду ОСОБА_6 також не з`являлася, хоча повідомлялася про час та місце розгляду судового провадження за її апеляційною скаргою. Зазначені обставин підтверджуються відправленнями на електронну адресу скаржника (а.п.191, 200, 211), рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.п.201), довідками про телефонограму (а.п.193, 196, 198, 212). Крім того, про час та місце розгляду провадження повідомлялися Офіс Генерального прокурора, Житомирська обласна прокуратура, Територіальне управління Державного бюро розслідувань у місті Києві, Національне антикорупційне бюро України. За таких обставин, оскільки вище зазначені ОСОБА_6 та правоохоронні органи не виявили бажання прийняти участь в судовому засіданні апеляційного суду, в порядку ч.4 ст.405 КПК України судовий розгляд апеляційної скарги здійснено без їх участі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вважає апеляційний суд, зазначених вимог кримінального процесуального законодавства слідчим суддею при розгляді скарги ОСОБА_6 було дотримано.

Так, відповідно до п.18 ч.1 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Приписами ч.2 ст.214 КПК України зазначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно з ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Внесення відомостей до ЄРДР урегульовано «Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженим Наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року №298.

Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

В свою чергу, в межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, прокурор або інша службова особа, дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

При цьому, зміст ч.1 ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати, що в заяві (повідомленні) містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як вбачається з матеріалів провадження №760/33973/21, 06.12.2021 ОСОБА_6 поштовим відправленням надіслала до Національного антикорупційного бюро України заяву про вчинення суддею Деснянського районного суду м.Києва ОСОБА_7 , а також суддями Київського апеляційного суду м.Києва ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, з зобов`язанням внести відповідні відомості до ЄРДР. Зазначена заява 08.12.2021 була отримана уповноваженою службовою особою НАБ України за вх. № В-15981 від 08.12.2021р. (а.п.3-5, 17).

В подальшому, заяву ОСОБА_6 від 06.12.2021, листом Національного антикорупційного бюро України за вих.№111-202/39621 від 23.12.2021, за належністю відповідно до вимог ст.216 КПК України було скеровано до ТУ ДБР, розташованого у м.Києві, яке уповноважено вирішувати питання в порядку ст.214 КПК України щодо обставин, викладених в заяві ОСОБА_6 .

Згідно витребуваної Житомирським апеляційним судом інформації з Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві від 16.06.2023 встановлено, що до ТУ ДБР у м.Києві, надходила заява ОСОБА_6 від 06.12.2021 (копію додано). Згідно відповіді ТУ ДБР, розташованого у м.Києві, за №4581зкп/11-02-4049/21 від 13.12.2021, направленої на адресу ОСОБА_6 , ТУ ДБР розташованого у м.Києві розглянуло заву про вчинення неправомірних дій працівниками судової гілки влади, підстав для внесення відповідних відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 - не встановлено (а.п.17).

У зв`язку із невнесенням керівником НАБ України відомостей до ЄРДР у встановленому ст.214 КПК України порядку, ОСОБА_6 17.12.2021 звернулась зі скаргою на бездіяльність до слідчого судді в порядку ст.303 КПК України (а.п.1-2).

За результатами судового розгляду зазначеної заяви слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

Слідчим суддею встановлено, що фактично заява ОСОБА_6 від 06.12.2021 (а.п.3-5) про вчинення кримінального правопорушення за своїм змістом та суттю є незгодою останньої із процесуальними рішеннями у конкретній цивільній справі та не є повідомленням про злочини, які підслідні НАБУ і ДБР, оскільки містить інформацію, пов`язану із здійсненням судового провадження і не містить конкретних даних про вчинення вказаними особами корупційних кримінальних правопорушень.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки дійсно із змісту ОСОБА_6 від 06.12.2021 (а.п.3-5) вбачається, що, на суб`єктивне переконання заявника, суддями Деснянського районного суду м.Києва ОСОБА_7 , а також суддями Київського апеляційного суду м.Києва ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинено кримінально карані діяння при розгляді цивільної справи та прийнятими у цій справі відповідними процесуальними рішеннями. Тобто, в даному випадку, вище зазначена заява ОСОБА_6 фактично не є повідомленням про злочини, які підслідні ДБР (НАБУ), а містить виключно інформацію, пов`язану із здійсненням судового провадження та прийняття рішення у відповідній цивільній справі, за відсутності встановлених конкретних даних про вчинення вказаними особами кримінальних правопорушень.

Крім того, в ході судового розгляду скарги слідчим суддею не встановлено обставин, які б свідчили, що повідомлення заявника ОСОБА_6 від 06.12.2021 про кримінальне правопорушення містить передбачені ч.5 ст. 214 КПК України відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених чинним Кримінальним кодексом України.

Погоджується з таким висновком слідчого судді і суд апеляційної інстанції, оскільки, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення, вона не містить жодних фактичних даних та обставин, які могли б свідчити про вчинення зазначеними в повідомленні особами кримінально-караного діяння, як і не містить жодних доказів на підтвердження такого, а тому наведене не може бути підставою для скасування рішення слідчого судді.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції бере до уваги і положення статей 126,129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у відповідності до яких - суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року).

При цьому, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права під час здійснення правосуддя не може виключно кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до кримінальної відповідальності. У разі їх наявності, відповідні порушення усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями, зокрема, в апеляційному та касаційному порядку, а також бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, оцінка судових рішень, прийнятих суддею може бути надана виключно у межах встановленого законодавством процесуального контролю.

При цьому, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 від 2008 року до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 від 2002 року згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

В даному випадку, саме з метою уникнення протиправного втручання в діяльність суддів, слідчий суддя, вмотивувавши своє рішення, обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи НАБУ щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 від 06.12.2021.

На переконання суду апеляційної інстанції, слідчий суддя під час розгляду скарги ОСОБА_6 перевірив дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального законодавства та дійшов правильного висновку про законність невнесення відповідними посадовими особами Національного антикорупційного бюро України відомостей до ЄРДР.

Апеляційний суд звертає увагу, що заява ОСОБА_6 від 06.12.2021 не містить достатніх об`єктивних даних, та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ, оскільки детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо злочини вчинено суб`єктами, визначеними ч.5 ст.216 КПК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про те, що уповноваженими посадовими особами Національного антикорупційного бюро України не було допущено бездіяльності щодо розгляду заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень від 06.12.2021, а тому вважає, що слідчим суддею обґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги останньої.

В зв`язку з викладеним апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання ОСОБА_6 на те, що в заяві нею послідовно зазначені обставини вчинення кримінальних правопорушень та наведено докази на підтвердження даного факту.

Істотних порушень вимог положень КПК України, які були б безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 24.12.2021, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої службової особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :