Дата документу 22.08.2023 Справа № 335/8850/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/766/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/8850/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.366 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в її діях складу кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИЛА

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_11 обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Наказом ректора №320/к від 29.10.2018 року ОСОБА_11 було призначено на посаду директора педагогічного фахового коледжу комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія» Запорізької обласної ради.

30.11.2018 року між КЗ вищої освіти «Хортицька національна навчально - реабілітаційна академія» ЗОР в особі ректора ОСОБА_12 та ОСОБА_11 укладено контракт.

Таким чином, ОСОБА_11 обіймала посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто є службовою особою.

Викладач фізичного виховання педагогічного фахового коледжу ОСОБА_13 в період відсутності на роботі з 11.12.2019 року до 16.12.2019 року перебувала на лікарняному, про що надала за місцем своєї роботи листок непрацездатності серії АДУ №602846, виданий лікарем Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради ОСОБА_14 . Відповідно до зазначеного листка непрацездатності ОСОБА_13 з 11.12.2019 року по 16.12.2019 року перебувала на амбулаторному лікуванні.

Відповідно до листка непрацездатності серії АДУ №602846 вказаний листок непрацездатності був продовжений 14.12.2019 року, про що у графі «Звільнення від роботи» міститься відповідний запис. Таким чином, ОСОБА_13 повинна була бути особисто присутня 14.12.2019 року у КНП «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради на огляді у лікуючого лікаря.

Разом з тим, у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 сама перебуваючи у відпустці, 11.12.2019 року разом зі своєю подругою та у той же час підлеглою - викладачем фізичного виховання педагогічного фахового коледжу ОСОБА_13 одним рейсом вилетіли літаком з аеропорту «Жуляни» (м.Київ) до м.Копенгаген (Данія) з особистою (приватною) метою, де перебували до 16.12.2019 року, після чого разом повернулися до аеропорту «Жуляни» (м.Київ).

Таким чином, ОСОБА_11 було достовірно відомо, що ОСОБА_13 14.12.2019 року перебувала за межами України та не могла бути особисто присутньою 14.12.2019 року у КНП «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради на огляді у лікуючого лікаря.

В подальшому ОСОБА_11 17.12.2019 року у невстановлений в ході слідства час, перебуваючи у приміщенні педагогічного коледжу комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія» ЗОР за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізького козацтва, 6, будучи службовою особою, з використанням свого службового становища, маючи умисел на видачу службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_13 перебувала у період з 11.12.2019 року по 16.12.2019 року не на лікарняному, а за кордоном, та не могла 14.12.2019 року бути присутня на огляді у лікаря, тобто розуміючи те, що до листка непрацездатності серії АДУ № 602846 у графі «Звільнення від роботи» міститься відповідний завідомо неправдивий запис, тобто у нього внесені завідомо неправдиві відомості, підписала до виплати наданий ОСОБА_13 листок непрацездатності серії АДУ №602846, таким чином посвідчила офіційний документ, який містить завідомо неправдиві відомості.

На підставі підписаного директором ОСОБА_11 листка непрацездатності серії АДУ №602846 складеного на ім`я ОСОБА_13 , останній була незаконно виплачена грошова допомога по тимчасовій непрацездатності.

Таким чином, директор педагогічного фахового коледжу комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія» ЗОР ОСОБА_11 , діючи умисно, здійснила видачу службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу шляхом його посвідчення.

Вказані дії обвинуваченої ОСОБА_11 прокурором були кваліфіковані за ч.1 ст.366 КК, як видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу.

Вироком суду ОСОБА_11 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в її діях складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що висновки суду, на підставі яких було виправдано обвинувачену, суперечать доказам, дослідженим під час судового розгляду. При цьому суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. В основу вироку судом покладені покази самої обвинуваченої про невизнання нею своєї вини. Проте покази обвинуваченої спростовуються показами допитаних свідків. При цьому суд надав невірну оцінку показам свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Висновки суду про те, що свідок ОСОБА_16 умисно перекручує обставини вчинення кримінального правопорушення, є упередженими та необ`єктивними, а тому суд надав невірну оцінку показам вказаного свідка. Крім того, допитані представник потерпілого - ОСОБА_17 та свідок ОСОБА_12 зазначили, що єдиною підставою для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності є листок непрацездатності. Проте суд у вироку вказані покази свідків не навів, не проаналізував їх у сукупності з дослідженими письмовими доказами та не врахував їх під час ухвалення вироку. Таким чином, вина ОСОБА_11 підтверджується в повному обсязі, а висновок суду про виправдання обвинуваченої зроблено без належної оцінки та аналізу всіх зібраних у справі доказів. Крім того, прокурор зазначила, що запис судового засідання від 22.06.2022 року є неякісним, у зв`язку з чим прослуховування показів свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 є неможливим.

Також прокурор просила допитати під час апеляційного розгляду свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 .

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник просив залишити скаргу без задоволення через необґрунтованість наведених в ній доводів, а вирок суду залишити без змін як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурорів, представників потерпілих, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; обвинувачену та її захисника, які заперечили проти скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.373 КПК, якщо у кримінальному провадженні не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 1 ч.3 ст.374 КПК передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, виходячи з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення і захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону під час розгляду справи щодо ОСОБА_11 , при цьому виходив із закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст.17 КПК про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на користь цієї особи.

З матеріалів провадження вбачається, що суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_11 відповідно до положень ч.1 ст.337 КПК у межах висунутого обвинувачення згідно з обвинувальним актом, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Дотримався суд також норм, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Ретельно перевіривши всі зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_11 було пред`явлено обвинувачення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, у цьому кримінальному провадженні орган досудового розслідування встановив, що ОСОБА_11 , будучи службовою особою, видала завідомо неправдивий офіційний документ, на підставі чого пред`явив їй обвинувачення за ч.1 ст.366 КК.

Разом з тим, згідно зі ст.2 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визначають вчинене суспільно небезпечне діяння, як кримінальне правопорушення. Елементами складу кримінального правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з диспозицією ч.1 ст.366 КК кримінальна відповідальність настає в разі складання, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, інше їх підроблення.

При цьому із суб`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто винний діє завідомо, усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, що вносяться ним до офіційних документів, або усвідомлює, що документ, який він видає, повністю чи частково не відповідає дійсності (є неправдивим).

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала його настання (ст.24 КК).

Спростовуючи пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення.

Зокрема на підставі ретельного дослідження і оцінки сукупності зібраних у справі доказів, суд першої інстанції встановив, що сторона обвинувачення жодним доказом не довела того, що на ОСОБА_11 , як на директора педагогічного коледжу, було покладено обов`язок перевірки правильності та обґрунтованості видачі, продовження листка непрацездатності, який подається працівником до коледжу.

При цьому суд першої інстанції також детально проаналізував нормативні акти та норми діючого законодавства, якими визначено коло суб`єктів контролю за обґрунтованістю видачі та продовження листка непрацездатності, зокрема Інструкцію про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, Інструкцію про порядок заповнення листка непрацездатності і інші та встановив, що ОСОБА_11 до кола цих суб`єктів не входить.

Відтак, при підписанні листка непрацездатності, виданого ОСОБА_13 , ОСОБА_11 в жодному разі не зобов`язана була і не мала права перевіряти обґрунтованість видачі та продовження цього листка непрацездатності, а протилежного прокурором жодним доказом не доведено.

Більш того, встановлено, що до підписання ОСОБА_11 листка непрацездатності, виданого ОСОБА_13 , зазначений листок непрацездатності перевірявся спочатку посадовими особами, потім комісією із соціального страхування, а в подальшому керівником установи і за результатами цих перевірок була подана заява-розрахунок разом із лікарняним, після чого Фондом соціального страхування проведено його фінансування без жодних заперечень.

Відтак, ОСОБА_11 , не будучи наділеною повноваженнями перевірки обґрунтованості видачі та продовження листка непрацездатності, не мала жодних підстав не підписувати листок непрацездатності, виданий ОСОБА_13 . Адже зазначений листок був попередньо перевірений в декілька етапів та належним чином оформлений. З огляду на що, суд першої інстанції цілком законно поставив під сумнів ту обставину, що ОСОБА_11 достовірно знала про неправдивість запису в листку непрацездатності про його продовження.

Жодних переконливих аргументів на спростування зазначених висновків суду першої інстанції прокурор в апеляційній скарзі не навела.

Сторона обвинувачення також стверджувала про те, що ОСОБА_11 достовірно знала про те, що ОСОБА_13 14.12.2019 року перебувала за межами України та не могла бути присутньою 14.12.2019 року на огляді лікуючого лікаря.

Проте зазначені обставини можуть лише свідчити про порушення вимог Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян. Втім ОСОБА_11 і не інкримінувалося порушення порядку продовження листка тимчасової непрацездатності.

Більш того, ОСОБА_11 в силу своїх повноважень та обов`язків взагалі не зобов`язана була бути обізнаною з порядком продовження листка тимчасової непрацездатності, а тим більше перевіряти законність його продовження лікарем.

Під час судового розгляду обвинувачена зазначала, що вона не мала повноважень на перевірку змісту лікарняного листка. Лікарняний листок був підписаний нею як засвідчення правильності заповнення інших граф, які заповнюють працівники коледжу, і підстав не підписати листок непрацездатності у неї не було. При цьому нею не перевірялося чиї саме листки непрацездатності вона підписує. Під час поїздки за кордон у зв`язку із тим, що вона сама перебувала у відпустці, вона не цікавилася у ОСОБА_13 підставами звільнення її від роботи.

Зазначені покази обвинуваченої ОСОБА_11 жодним чином не були спростовані стороною обвинувачення.

Крім того, обґрунтовано суд визначився і з тим, що стороною обвинувачення не було надано доказів, які би свідчили про те, що ОСОБА_11 усвідомлювала неправдивий характер зазначених у листку непрацездатності відомостей, а відтак, що вона діяла умисно. Адже у обвинуваченої взагалі були відсутні підстави вважати, що до листка непрацездатності, виданого ОСОБА_13 , внесено завідомо неправдивий запис, з огляду на те, що зазначений листок непрацездатності був виданий і посвідчений лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я та був перевірений до підписання обвинуваченою рядом осіб. При цьому, як встановлено, обвинувачена не вправі була перевіряти законність продовження не лише листка непрацездатності, виданого ОСОБА_13 , а й взагалі будь-якого листка непрацездатності. Стороною обвинувачення не інкримінувалось ОСОБА_11 , що нею підписано листок непрацездатності особі, яка взагалі не перебувала в хворобливому стані, про що обвинуваченій було достеменно відомо. Факт хворобливого стану ОСОБА_13 в період відсутності її на роботі з 11.12.2019 року до 16.12.2019 року взагалі обвинуваченням не заперечувався і не спростовувався. Обвинувачення не зазначало, що в період з 14.12.2019 року по 16.12.2019 року ОСОБА_13 не хворіла. А відтак не заперечено й факту обґрунтованості продовження дії лікарняного листа, можливо й з окремими порушеннями, відповідальність за які ОСОБА_11 нести не повинна, тим більше, будучи особою, яка необізнана про порядок продовження лікарем дії такого лікарняного листа. Обізнаність ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_13 під час дії лікарняного листа перебувала не у ліжку, а за кордоном, складу злочину в діях обвинуваченої не утворює.

Суд першої інстанції в оскаржуваному вироку більш ніж ретельно і детально навів з цього приводу свої аргументи і доводи, жоден з яких в апеляційній скарзі прокурором не спростовано.

Зазначене свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні стороною обвинувачення не було доведено наявність в діях ОСОБА_11 як суб`єктивної, так і об`єктивної сторони передбаченого ч.1 ст.366 КК кримінального правопорушення.

Отже за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, районний суд обґрунтовано встановив, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях обвинуваченої складу передбаченого ч.1 ст.366 КК кримінального правопорушення, а тому правомірно виправдав ОСОБА_11 на підставі, передбаченій п.3 ч.1 ст.373 КПК.

Крім того, суд першої інстанції слушно зважив і на неконкретність пред`явленого обвинуваченій ОСОБА_11 обвинувачення.

Зокрема, в обвинувальному акті прокурор зазначив, що ОСОБА_11 : підписала до виплати наданий ОСОБА_13 листок непрацездатності, таким чином посвідчила офіційний документ, який містить завідомо неправдиві відомості; здійснила видачу завідомо неправдивого офіційного документу шляхом його посвідчення та кваліфікував такі дії ОСОБА_11 як «видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу».

Але при цьому прокурор так і не визначився чи то ОСОБА_11 підписала до виплати листок непрацездатності, який містить завідомо неправдиві відомості, чи то посвідчила офіційний документ, який містить завідомо неправдиві відомості, чи то здійснила видачу завідомо неправдивого офіційного документу шляхом його посвідчення, в той час як кримінальна відповідальність за ч.1 ст.366 КК настає лише за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, інше їх підроблення. Відтак описані прокурором в обвинувальному акті дії обвинуваченої взагалі не є кримінально караним діянням в контексті пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.366 КК.

В своїй апеляційній скарзі прокурор стверджувала про те, що суд однобічно та необ`єктивно оцінив докази сторони обвинувачення. Проте колегія суддів вважає такі доводи безпідставними. Адже з мотивувальної частини вироку вбачається, що докази винуватості ОСОБА_11 , на які посилалася сторона обвинувачення, були перевірені судом першої інстанції та відповідно до ст.94 КПК належним чином оцінені. При цьому суд першої інстанції зробив достатньо ґрунтовний аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення та встановив, що вони у своїй сукупності не доводять наявність в діях обвинуваченої складу інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Доводи прокурора про те, що покази обвинуваченої про невизнання нею своєї вини, які суд поклав в основу вироку, спростовуються показами допитаних свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та представника потерпілого - ОСОБА_17 , не можуть вважатися обґрунтованими. Адже, як правильно встановив суд першої інстанції, представник потерпілого - ОСОБА_17 окрім процедури оформлення виплат за листками непрацездатності, факту існування листка непрацездатності ОСОБА_13 , порядку його перевірки та підстав для призначення допомоги під час тимчасової непрацездатності, жодних відомостей, які би доводили наявність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, не повідомила.

Що стосується показів свідка ОСОБА_16 , то суд першої інстанції належним чином вмотивував у вироку своє рішення щодо оцінки цих показів, визнавши певну їх частину необ`єктивними із наведенням достатньо переконливих мотивів в цій частині. Прокурором в апеляційній скарзі не наведено достатніх та ґрунтовних аргументів, які би свідчили про невірну оцінку показів зазначеного свідка, або про те, що такі покази було досліджено судом з порушеннями.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі покази свідка ОСОБА_15 в повному обсязі відображені в мотивувальній частині вироку і їм надана відповідна оцінка. Зокрема, суд першої інстанції, оцінюючи покази даного свідка правомірно, з огляду на ст.85 КПК, визнав їх неналежними, оскільки його покази не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні. Прокурор в апеляційній скарзі не зазначила, в чому саме полягає неправильність оцінки судом показів даного свідка. Не зазначила прокурор і які конкретно обставини підтверджують покази свідка ОСОБА_15 . Адже сама обвинувачена не заперечувала тієї обставини, що вона дійсно зустріла ОСОБА_13 і остання на її пропозицію також поїхала за кордон і вони повернулися назад одним рейсом. Проте зазначені обставини жодним чином не підтверджують наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_11 ані об`єктивної, ані суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Правомірно, з наведенням переконливих мотивів, суд першої інстанції піддав критичній оцінці покази свідка ОСОБА_12 , оскільки судом було встановлено факт неприязних відносин між обвинуваченою та даним свідком, а відтак і підстави для обмови ОСОБА_11 з боку свідка. Зокрема суд встановив, що саме свідок ОСОБА_12 ініціювала притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності, а тому є зацікавленою особою. З такими належно вмотивованими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Усупереч доводам прокурора покази представника потерпілого - ОСОБА_17 про те, що підставою для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності є лікарняний листок, відображені в мотивувальній частині вироку і їм надана відповідна оцінка. Втім покази свідка в цій частині жодним чином не підтверджують пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення і правильність висновків суду не спростовують. Адже ніхто зі сторін і не заперечував тієї обставини, що підставою для виплати допомоги є лікарняний листок. Проте було встановлено, що обвинувачена не була наділена повноваженнями перевіряти законність та обґрунтованість продовження лікарняного листа, а також правдивість внесених до нього лікарем відомостей.

Крім того, колегія суддів зазначає, що під час розгляду кримінального провадження мають бути враховані обставини в їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це фактично ставить вимогу прокурор в апеляційній скарзі.

Отже доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі прокурор посилалася на те, що запис судового засідання від 22.06.2022 року є неякісним, що унеможливлює прослуховування показів свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Тим самим прокурор стверджувала про порушення судом вимог ч.5 ст.27 КПК.

Разом з тим, посилання прокурора на неякісний звукозапис судового засідання не може вказувати на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, з огляду на вимоги статті 412 КПК, таке порушення може мати місце лише за відсутності носія інформації, а не посилання на його неякісне відображення.

Крім того, колегією суддів встановлено, що відповідно до вимог ст.107 КПК під час судового провадження щодо ОСОБА_11 здійснювалось обов`язкове фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів. Аудіо диски наявні в матеріалах провадження та містять запис судового процесу, в тому числі і запис судового засідання від 22.06.2022 року.

Дійсно технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове засідання від 22.06.2022 року, під час якого було здійснено допит свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , має незначні недоліки якості звуку. Втім ці недоліки не є такими, що повністю унеможливлюють здійснити прослуховування ходу допиту свідків. Така якість звукозапису не позбавляє можливості встановити, що зафіксовані на вказаному технічному носії покази свідків відображені вірно.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не зазначила яким чином неналежна якість звукозапису судового засідання від 22.06.2022 року в частині показів свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вплинула на законність та обґрунтованість судового рішення і вирішення справи по суті. Не посилалася прокурор і на те, що покази вказаних свідків викладені у вироку неповно або викривлено. Не ставила прокурор і під сумнів достовірність показів зазначених свідків.

Відтак, на переконання колегії суддів, доводи прокурора про неякісний звукозапис судового засідання у районному суді не дорівнює порушенню, передбаченому п.7 ч.2 ст.412 КПК, оскільки ця обставина не перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Підсумовуючи наведене колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі прокурора мотиви незгоди з судовим рішенням не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що оскаржуваний вирок був постановлений з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів його законність.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що в ході розгляду цього кримінального провадження районний суд не допустив істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вирок суду відповідає положенням статей 370, 373 та 374 КПК, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити.

В своїй апеляційній скарзі прокурор також просила допитати під час апеляційного розгляду свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та надати показам цих свідків належну оцінку. Отже зі скарги вбачається, що підставою для заяви такого клопотання стала лише невірна, на переконання прокурора, оцінка цих доказів районним судом.

Втім, прокурор належним чином не обґрунтувала своє клопотання та не довела наявність підстав для повторного допиту свідків, як того вимагають положення ст.404 КПК. Сама по собі незгода однієї зі сторін провадження з оцінкою доказів не породжує безумовний обов`язок суду апеляційної інстанції повторно дослідити докази, з огляду на що, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання. При цьому апеляційним судом інша оцінка дослідженим районним судом доказам не давалась.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 лютого 2023 року щодо ОСОБА_11 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4