Справа № 283/771/23
Провадження №1-кп/283/120/2023
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2023 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2023 за № 0000059, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, із професійно-технічною освітою, непрацевлаштованого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Малинського районного суду від 22.12.2021 за ч.1 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, продовжено дію воєнного стану в Україні до 19.02.2023.

15.02.2023 близько 17 години ОСОБА_4 , перебуваючи в кімнаті гардеробу підприємства ТОВ «Полісся-2002», за адресою: Житомирська область, місто Малин, вул. Неманихіна, 2, побачив, що у ОСОБА_5 , під час переодягання одягу, випав з шафи на підлогу його мобільний телефон марки «Тесnо» моделі «Рор 6 Pro (ВЕ8) 2/32 GB», вартістю 3 513 грн 30 коп., у якому знаходилася сім- картка оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , вартістю 50 грн, та флеш носій з маркувальними написами чорного кольору «MMAGRO2GUECA М8 FO4 10000 019 Made: WAH», вартістю 100 грн, які ОСОБА_4 вирішив таємно викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 дочекався поки приміщення гардеробу покинуть працівники підприємства та потерпілий ОСОБА_5 . Після чого ОСОБА_4 повернувся до приміщення роздягальні, де відшукав на підлозі біля шафи мобільний телефон ОСОБА_5 та діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно, в умовах воєнного стану, повторно, викрав мобільний телефон потерпілого ОСОБА_5 марки «Тесnо» моделі «Рор 6 Pro (ВЕ8) 2/32 GB», вартістю 3 513 грн 30 коп, у якому знаходилась сім - картка оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , вартістю 50 грн, та флеш носій з маркувальними написами чорного кольору «MMAGRO2GUECA М8 FO4 10000 019 Made: WAH» вартістю 100 грн, після чого вказаний мобільний телефон ОСОБА_4 поклав до кишені власного одягу та покинув приміщення гардеробу ТОВ «Полісся-2002». У подальшому розпорядився викраденим чужим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 3 663 грн 30 коп.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав частково, надав показання про те, що того дня, закінчивши зміну та перебуваючи в кімнаті гардеробу, за місцем роботи в ТОВ «Полісся-2002», побачив під шафою телефон, поклав у карман і забрав додому. Потім попросив знайомого, ОСОБА_6 , щоб подивився чий телефон, а потім збирався повернути телефон власнику. В той же день ОСОБА_6 повідомив обвинуваченому, що як тільки увімкнув телефон, відразу зателефонувала сестра власника і вимагала повернути телефон. Через день поліція вилучила той телефон у ОСОБА_6 . У судових дебатах ОСОБА_4 зазначив, що повністю визнає свою вину та просить його суворо не карати.

Потерпілий у судовому засіданні надав показання, що того дня у нього зламався замок у шафі для зберігання одягу за місцем роботи. Він покликав слюсаря та охорону, щоб відкрити шафу. Тоді телефон лежав у нього в нагрудному кармані одягу. Коли прийшов додому, то зрозумів, що телефона нема. Дружина набрала за номером, але телефон був вимкнений. Наступного дня пішов у поліцію та подав заяву. З`ясувалось, що телефон працює, але вже з іншим абонентським номером. Зателефонували на той номер, чоловік назвався ОСОБА_8 , сказав, що це його телефон. Через декілька днів поліція повідомила, що телефон знайшли. ОСОБА_4 вибачався, казав, що хотів сам повернути телефон.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав показання про те, що йшов з роботи та зустрів ОСОБА_4 , який попросив його подивитись телефон та передав йому смартфон. Вдома свідок увімкнув телефон і відразу зателефонувала жінка, повідомила, що це телефон її батька, просила повернути. Через два дні до свідка на роботу приїхали працівники поліції і він їм передав телефон. На запитання свідок пояснив, що ОСОБА_4 при передачі свідкові телефона, попросив подивитись що за телефон. Sim-картку із телефона витягнув свідок, щоб поставити свою. З якою метою він це зробив, свідок не пояснив.

Судом було досліджено письмові докази, надані стороною обвинувачення, а саме:

-витяг з ЄРДР;

-заяву ОСОБА_10 про добровільну видачу телефона від 17.02.2023;

-протокол огляду місця події з ілюстративною таблицею від 17.02.2023;

-ухвалу слідчого судді від 21.02.2023 про накладення арешту на майно;

-висновок експерта № СЕ-19/106-23/2372-ТВ від 24.02.2023, яким підтверджується ринкова вартість викраденого майна на дату вчинення злочину;

-протокол огляду місця події з ілюстративною таблицею від 15.03.2023;

-протокол слідчого експерименту від 27.03.2023;

-розписку ОСОБА_5 про отримання телефона на відповідальне зберігання.

Надаючи оцінку доказам та враховуючи позицію обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення, суд зазначає наступне.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 липня 2019 року у справі № 761/31918/14-к, якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію "забутості" речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Таким чином, заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Враховуючи те, що обвинувачений та потерпілий працювали на одному підприємстві, знали один одного, користувались одним гардеробом, вхід до якого був обмежений для сторонніх, виявлення ОСОБА_4 у вказаному приміщенні гардеробу мобільного телефона та подальше привласнення його, без повідомлення адміністрації підприємства, співробітників підприємства та охорони про виявлену річ з метою передачі її власнику, слід кваліфікувати як крадіжку.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого в умовах воєнного стану, повторно, повністю доведена, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом у судовому засіданні було досліджено характеризуючі матеріали на обвинуваченого, а саме:

- вимогу про судимості, згідно з якою обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово судимий, останній раз засуджений вироком Малинського районного суду Житомирської області від 22.12.2021, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- довідку №33/14/532-23 від 27.03.2023, згідно з якою ОСОБА_4 з 26.01.2022 перебуває на обліку в Коростенському районному секторі №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області;

- медичний висновок, яким стверджується, що обвинувачений на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

- характеристику з ТОВ «Полісся-2002», згідно з якою ОСОБА_4 працював в товаристві оператором на автоматичних та напівавтоматичних лініях у деревообробці. За період роботи зарекомендував себе з позитивної сторони.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - тяжкого злочину, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного.

Відповідно до положень ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Відповідно до положень ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

ОСОБА_4 за місцем колишньої роботи характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, на даний час непрацевлаштований, утримується під вартою в межах досудового розслідування іншого кримінального провадження (а.с. 104), неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз засуджений вироком Малинського районного суду Житомирської області від 22.12.2021 за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки, тобто, повторно вчинив корисливий злочин в період іспитового строку. Така поведінка обвинуваченого, на думку суду, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та стійке небажання до тривалої правомірної поведінки.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_4 засуджений Малинським районним судом Житомирської області 22.12.2021 за ч. 1 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а кримінальне правопорушення за даним вироком він вчинив в період іспитового строку, то остаточне покарання йому необхідно призначити згідно з нормою ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Підстав для застосування відносно ОСОБА_4 положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час судового розгляду не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді, підлягає скасуванню, а доля речових доказів - вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

Судові витрати на залучення експерта слід покласти на обвинуваченого відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2021 року, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання - з дня затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому під час судового розгляду не обирався.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судові витрати в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Малинського районного суду від 21.02.2023, скасувати.

Речові докази: мобільний телефон марки «Тесnо» моделі «Рор 6 Pro (ВЕ8) 2/32 GB», сім - картка оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , та флеш носій з маркувальними написами чорного кольору «MMAGRO2GUECA М8 FO4 10000 019 Made: WAH», які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити у його розпорядженні; СD-R диск із відеозаписом слідчого експерименту - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малинський районний суд Житомирської області.

Суддя ОСОБА_1