УХВАЛА

20 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 639/236/22

провадження № 51-479ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на судові рішення стосовно нього,

встановив:

ОСОБА_4 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка складена іноземною мовою.

Однак, звернення до Суду із касаційною скаргою, викладеною іноземною мовою, не узгоджується з вимогами чинного законодавства, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні

є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та від

14 липня 2021 року № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року єдиною державною (офіційною) мовою

в Україні є українська мова.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

За таких обставин, при оскарженні до касаційного суду судового рішення, скарга має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову. Це надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає касаційну скаргу, положень ст. 427 КПК і визначитися щодо прийняття скарги до провадження.

Натомість викладення скарги іноземною мовою є перешкодою у виконанні судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18, провадження № 51-5817 кмо 21).

Разом з тим, перевірившикасаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Згідно з пунктами 3, 4 і 5 ч. 2 вказаної норми, у касаційній скарзі зазначаються судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Однак касаційна скарга ОСОБА_4 не відповідає зазначеним вимогам кримінального процесуального закону.

Так, у своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання перегляд вироку місцевого суду та рішення суду апеляційної інстанції без зазначення дат постановлення оскаржуваних рішень, що унеможливлює вирішення питання про те, чи можуть судові рішення, з якими не погоджується засуджений бути оскаржені в касаційному порядку відповідно до вимог ст. 424 КПК та чи дотримано скаржником передбачені ст. 426 КПК строки касаційного оскарження. При цьому додає до скарги копію ухвали Харківського апеляційного суду від 01 вересня 2023 року про призначення апеляційного розгляду, яка не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, суть викладених у касаційній скарзі ОСОБА_4 доводів зводиться до його тверджень про неповноту судового розгляду, що на підставі статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

До того ж, ОСОБА_4 , за змістом скарги не погоджується з ухваленим стосовно нього вироком Жовтневого районного суду м. Харкова без зазначення дати його ухвалення, натомість у прохальній частині скарги, просить скасувати рішення апеляційного суду без зазначення найменування цього суду та дати постановлення оскаржуваного судового рішення. Таким чином, вимоги ОСОБА_4 не конкретизовані та сформульовані без урахування положень ст. 436 КПК.

Таким чином, ОСОБА_4 слід конкретизувати, які саме судові рішення він оскаржує, зазначити вимогу щодо оскаржуваних судових рішень, яка б узгоджувалася з положеннями ст. 436 КПК, обґрунтувати свою вимогу з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 424 КПК в касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, у разі, якщо особа оскаржує різні судові рішення судів першої

чи апеляційної інстанцій, вона вправі подати касаційну скаргу на кожне із них

окремо із наведенням відповідного обґрунтування щодо їх незаконності

чи необґрунтованості.

Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 цього Кодексу, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 427 КПК, до касаційної скарги необхідно додати копії оскаржуваних судових рішень.

З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

Колегія суддів звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо, всупереч вимогам КПК, вона не надала усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3