справа № 208/7460/23
№ провадження 1-кс/208/1476/23
УХВАЛА

Іменем України

17 серпня 2023 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001170 від 12.08.2023 р. за ч. 1 ст. 286 КК України, -

встановив:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням, просив накласти арешт на автомобіль «ГАЗ 3702 Х» р.н. НОМЕР_1 , який згідно техпаспорту серії НОМЕР_2 належить ТОВ «Агросс».

Посилався на те, що 12.08.2023 о 06:10 водій ОСОБА_6 1972 р.н., керуючи автомобілем ГАЗ 3702 Х (спеціалізований вантажний фургон ), рухаючись по проспекту Ювілейному Південного району м. Кам`янського в бік вулиці І.Сірка, та, в районі буд.25, почав змінювати свій напрямок руху поворотом ліворуч, внаслідок чого скоїв зіткнення з мопедом, під керуванням водія ОСОБА_7 2005 р.н., який рухався у зустрічному напрямку по по.Ювілейний. Внаслідок ДТП пасажиру мопеду ОСОБА_8 , 2009 р.н. спричинені тілесні ушкодження у вигляді вогнищевий забій головного мозку, госпіталізовано до реанімації дитячої обласної лікарні м.Дніпро.

У ході проведення досудового розслідування у період часу з 12.08.2023 з 07.00 год. до 08.10 год. слідчим проведено огляд місця ДТП, що мало місце на пр.Ювілейному, в районі буд.43, в ході якого було оглянуто та вилучено автомобіль «ГАЗ 3702 Х» р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ТОВ «Агросс». Автомобіль було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів Заводського ВП Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою м.Кам`янське вул. Медична, 15.

Вилучений автомобіль має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, яке полягає у наступному: для з`ясування істини у кримінальному провадженні, необхідно провести автотехнічну експертизу та експертизу технічного стану транспортного засобу, а також з метою збереження речового доказу, а саме автомобілю «ГАЗ 3702 Х» р.н. НОМЕР_1 .

Наразі встановлено наступні передбачені ст. 170 КПК України підстави і мету застосування арешту відносно вказаного вище майна.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, але, зважаючи на позицію представника власника майна щодо передачі майна на відповідальне зберігання власнику майна, не заперечував проти часткового задоволення клопотання.

Представник власника майна ОСОБА_5 , просив залишити зазначений в клопотанні автомобіль на відповідальне зберігання власнику майна, посилаючись на те, що автомобіль використовується з метою розвезення хлібобулочних виробів та хліба у місті та приміських селах, також ТОВ «Агросс» є учасником мобілізаційного договору з містом (забезпечення хлібом міста на час воєнного стану). Вилучення автомобіля призведе до збоїв у поставці, тому просив частково задовольнити клопотання прокурора та залишити автомобіль підприємству «Агросс».

Слідчий суддя, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Надані органом досудового розслідування докази, наявні в матеріалах клопотання, зокрема, протокол огляду місця події від 12.08.2023р., витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.08.2023р., постанова про визнання речовими доказами та залучення їх до матеріалів справи від 12.08.2023р., наразі утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Наразі вилучені речі мають ознаки предмету злочину та слідчий суддя вважає доведеними заявлені слідчим ризики відчуження, переховування, знищення та перетворення предмету злочину.

Тимчасове обмеження майнових прав на предмет клопотання, з урахуванням вказаних ризиків наразі має легітимну мету збереження предмету злочину як речового доказу з метою встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та зібрання доказової бази стороною обвинувачення.

На підстав і вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n.50, Series A N 98).

Згідно з вимогами статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування докази утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна з метою збереження речових доказів, унеможливлення їх приховання, пошкодження чи знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази органу досудового розслідування та необхідним буде, враховуючи зміст клопотання та позицію сторін, застосувати арешт майна в частині заборони відчуження та розпорядження вказаним майном, що в достатній мірі забезпечить потреби кримінального провадження.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, що до якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб «ГАЗ 3702 Х» р.н. НОМЕР_1 в частині позбавлення прав на відчуження та розпорядження вказаним майном.

В іншій частині клопотання прокурора відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1