Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/107/22
Провадження № 1-кп/506/17/23
У Х В А Л А

про продовження запобіжних заходів

15.06.2023смт. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в залі судового засідання в смт Окни у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 09.12.2021 року за №0001074 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Станіславка Котовського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, не працює, в шлюбі не перебуває, відповідно до ст.89 КК України вважається раніше не судимим,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Котовськ Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , громадянина України, в шлюбі не перебуває, не працює, раніше судимого:

- 08.07.2019 року Приморським районним судом м.Одеси за ст.ст.289 ч.2, 186 ч.2, 146 ч.2, 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі;

- 21.12.2020 року Малиновським районним судом м.Одеси за ст.309 ч.1 КК України до штрафу у сумі 17000 грн.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Котовськ Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , громадянина України, з середньою освітою, не працює, одруженого, раніше судимого:

- 26.03.2020 року Одеським апеляційним судом за ст.ст.185 ч.4, 262 ч.1, 263 ч.1, 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі;

- 01.06.2021 року Малиновським районним судом м.Одеса за ст.391 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

за участю сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_6

сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Красноокнянського районного суду Одеської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються в тому, що у невстановлену слідством дату, час та місці, вступили в злочинну змову, направлену на вчинення нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням у житло. Для досягнення вказаної мети, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розробили злочинний план, відповідно до якого вони мали незаконно проникнути до домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , та повинні були відкрито заволодіти колекційними купюрами та монетами, які знаходилось всередині будинку.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 09.12.2021 року близько 02.30 год. прибули до території житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 , та після відкриття вхідних дверей потерпілим ОСОБА_9 , штовхнувши останнього, проникли до вказаного будинку, де в одній із кімнат будинку, з метою подальшого подолання спротиву потерпілого, зв`язали ОСОБА_9 та під психологічним тиском останній вказав, де знаходяться колекційні монети, після чого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілим, тобто діючи з прямим умислом, відкрито заволоділи монетами різного номіналу та різних країн виробництва в кількості 331 штука та купюрами різного номіналу та різних країн виробництва в кількості 75 штук, а також жетонами різного призначення у кількості 5 штук, загальною вартістю 8448,02 грн, які належали потерпілому ОСОБА_9 , грошовими коштами у сумі 13000 гривень, які знаходились під подушкою та належали потерпілій ОСОБА_10 , яка є тіткою ОСОБА_9 та проживає разом з ним у даному будинку, а також мобільними телефонами марки «ERGO» моделі «В 181», вартістю 202,50 грн. та марки «Nokia - 105» моделі «TA 1174 DS», вартістю 304 грн., які належали потерпілим.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд та завдавши потерпілим матеріального збитку на вищезазначену суму.

До суду надійшли клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених запобіжних заходів: щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - у виді тримання під вартою, строк застосування яких спливає 02.07.2023 року; відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - у виді домашнього арешту в нічний період доби, строк застосування якого закінчується 10.07.2023 року, посилаючись на те, що підстав для зміни запобіжних заходів на більш м`який не вбачається, оскільки вони не забезпечать у повній мірі запобіганню ризикам, які залишились такими ж. Так, обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, у зв`язку з чим є ризик втечі та переховування обвинувачених з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , маючи на меті ухилитися від кримінальної відповідальності, можуть незаконно впливати на обвинуваченого ОСОБА_3 . Крім того, обвинувачені не працюють, постійного джерела прибутку не мають та можуть перешкоджати судовому розгляду шляхом невиконання або неналежного виконання покладених на них обов`язків, як обвинувачених у кримінальному провадженні. Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 раніше неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності, що свідчить про їх небажання припинити свою злочинну діяльність. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку. На думку прокурора, з урахуванням зазначених обставин, обрання обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання покладених на них обов`язків, а також унеможливить запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав зазначені клопотання.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, однак від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_11 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Обвинувачені ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти клопотання прокурора, зазначивши, що прокурор посилається на одні і ті ж ризики кожного разу, не доводячи їх існування, тому вважали, що цілодобовий домашній арешт відносно ОСОБА_4 , як запобіжний захід у даному кримінальному провадження себе виправдовує.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_8 висловили аналогічну позицію щодо клопотання прокурора. Крім того, захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_8 подано до суду письмове заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому, зокрема, останній зазначив, що жодних ризиків, на які посилається прокурор ,не існує. Прокурором не надано відомостей про те, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду, намагатися сховати або спотворити будь-яку з речей та документів, які мають значення по справі, впливати на потрепілих та свідків. Також, захисник ОСОБА_8 зазначив, що прокурором не доведено намір ОСОБА_5 вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжити злочинну діяльність. Захисник наголосив, що ОСОБА_5 майже півтора роки перебуває під вартою, по справі досліджені уже майже всі обставини, допитані свідки, тому перешкоджати розгляду справи, як зазначає прокурор у клопотанні, ОСОБА_5 не може. До того ж, у ОСОБА_5 існують міцні соціальні зв`язки дружина та діти, він має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_5 , де може перебувати під цілодобовим домашнім арештом. Тому просив у клопотанні прокурора відмовити та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту.

Вислухавши думки прокурора, обвинувачених та захисників, суд приходить до наступного.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та у порядку, встановленими законом.

П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.2 ст.183 КПК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

- до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

- до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч.ч.1, 2, 6 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавленні волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

Обвинуваченим інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

Так, при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченим запобіжних заходів, суд виходить з того, що обвинуваченим ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області були обрані запобіжні заходи, а саме: ухвалами від 12.12.2021 року обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, а ухвалою від 13.12.2021 року обвинуваченому ОСОБА_3 у виді домашнього арешту в нічний період доби і вказаними ухвалами встановлена наявність обґрунтованої підозри.

Ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2022 року та від 07.02.2022 року, щодо всіх обвинувачених продовжено строки обраних запобіжних заходів до 10.03.2022 року.

Крім того, ухвалами Красноокнянського районного суду Одеської області від 09.03.2022 року, 04.05.2022 року, 28.06.2022 року, від 24.08.2022 року, від 20.10.2022 року, від 23.12.2022 року, від 23.02.2023 року та від 26.04.2023 року строк дії вищевказаних запобіжних заходів щодо всіх обвинувачених продовжено та він закінчується 02 липня 2023 року щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 10 липня 2023 року - щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

При вирішенні вказаного клопотання суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Так , в п.79 рішення у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, і за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим ухилення обвинуваченими від суду, і обрання більш м`якого запобіжного заходу може перешкоджати охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченню швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

При цьому, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій .

Так, враховуючи близьке розташування державного кордону України, у обвинувачених є можливості безперешкодно у незаконний спосіб перетнути державний кордон України з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, з якою у України відсутні будь-які міжнародно-правові відносини, або з Республікою Молдовою

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст.183 КПК України, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Так, при обранні відносно обвинувачених запобіжних заходів на стадії досудового розслідування слідчим суддею було враховано як особи обвинувачених, так і ризики, передбачені ст.177 КПК України, і ці ризики на час вирішення питання щодо продовження судом запобіжних заходів не змінилися та не відпали.

Так, обвинувачені обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, а тому вони можуть переховуватися від суду, оскільки ніде не працюють, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

До того ж, зазначені ризики підсилюються також оголошеним в Україні воєнним станом. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених.

Також суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особи обвинувачених та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд бере до уваги , що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є раніше судимими за корисливі злочини, мають незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, при цьому обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується вчинення нового кримінального правопорушення в період відбування покарання з випробуванням; інформації про офіційні джерела доходу обвинувачених суду не надано. Тому суд вважає, що ризики не зменшились і інші запобіжні заходи не будуть сприяти належній процесуальній поведінці обвинувачених, а крім того, не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Тому, на думку суду, наведені прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку, з врахуванням обставин і тяжкості кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зокрема те, що обвинувачені не працюють, можуть переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення і перешкоджати кримінальному провадженню, раніше судимі, судимості не зняті та непогашені, а, крім того, ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, а обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінуться вчинення тяжкого злочину невдовзі після ухвалення вироку по іншому криміналному провадженню, по якому ОСОБА_4 не відбув призначення вказанм вироком покарання, свідчать про наявність підстав для продовження таких запобіжних заходів.

Також суд вважає, що наявність справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи,беручи до уваги відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховуватися від суду, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а щодо ОСОБА_3 у виді домашнього арешту, а тому, інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані до обвинувачених з вищенаведених підстав.

Таким чином, тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо останніх, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод, а тому і підстав для обрання відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, немає.

Підсумовуючи вищезазначене, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, дані про особи обвинувачених, відсутність постійного джерела доходу, наявність справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а щодо ОСОБА_3 у виді домашнього арешту, а тому, інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані до обвинувачених з вищенаведених підстав.

Що стосується продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , то на думку суду, саме такий запобіжний захід, як домашній арешт, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного статтею 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу й особистості обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки та співіснування з суспільством.

Тому, на обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, поряд із іншими обов`язками, слід покласти також обов`язок утримуватися від спілкування з будь-якими особами у кримінальному провадженні з приводу обставин та подій, пов`язаних з вказаним кримінальним провадженням (в тому числі з свідками та потерпілими).

Щодо посилання прокурора на такий ризик як вплив обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на обвинуваченого ОСОБА_3 , то будь-якого обгрунтування існування цього ризику суду не надано і у судовому засіданні про його наявність прокурором не доведено.

Суд зауважує, згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є не власне факт вчинення діянь, визначених ч. 1 цієї статті, а лише обґрунтована ймовірність їх існування, а ризик, в свою чергу, не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України. Тому посилання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на недоведеність ризиків прокурором та, як вважає захисник, припущеннями прокурора, суд до уваги не бере.

Зважаючи на характер інкримінованих обвинуваченим дій, на що звернула увагу сторона обвинувачення, застосування більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії є недостатнім, наведені обвинуваченими та захисником доводи не є переконливими та не гарантують належної процесуальної поведінки обвинувачених у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, стороною захисту обвинувачених не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ризики та обставини, визначені п.п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, які враховувалися при обранні запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність, а особи обвинувачених перестали бути суспільно небезпечними.

При цьому, доводи сторони захисту ОСОБА_5 відносно наявності у останнього міцних соціальних зв`язків суд не може прийняти до уваги, так як будь-яких доказів цього не надано.

До того ж, суд звертає увагу, що навіть наявність соціальних зв`язків при наявності вищезазначених ризиків не дає достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори могли б мати стримуючу дію.

Крім того, твердження захисника, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених є ідентичним попереднім клопотанням, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченим у вигляді тримання під вартою і доводи про те, що обвинувачені більше року перебувають під вартою, не є підставою для застосування на теперешній час до них більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки розгляд кримінального провадження триває, на даний час встановлено наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 315, 371, 372, 392 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби, а саме: у період з 22:00 год. по 06:00 год., відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на два місяці - до 10 вересня 2023 року включно.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) прибувати за першою вимогою прокурора та суду;

2) у період доби з 22.00 год по 06.00 год. не залишати місце постійного проживання помешкання, в якому проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду;

3) утримуватися від спілкування з будь-якими особами у кримінальному провадженні з приводу обставин та подій, пов`язаних з вказаним кримінальним провадженням (в тому числі з свідками та потерпілими);

4) повідомляти суд про зміну місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники Подільського РУП ГУНП в Одеській області з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали відносно ОСОБА_3 покласти на працівників Подільського РУП ГУНП в Одеській області.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 31 серпня 2023 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 31 серпня 2023 року включно.

На ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особами, які перебувають під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повну ухвалу суду оголошено 16.06.2023 року о 15:40 год.

Суддя ОСОБА_1