Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/3308/22
Провадження №1-кп/279/620/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю :

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростень Житомирської області кримінальне провадження № 0000782 від 14.12.2021 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Коростень Житомирської області, українець, громадянин України, працюючий на посаді охоронника ПрАТ «Коростенський завод МДФ», на утриманні осіб не має, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 14 грудня 2021 року близько 07години 20 хвилин , в порушення вимог пунктів 1.5 та 12.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, керував технічно справним автомобілем «HYUNDAI-SONATA» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався ним по проїзній частині вул. Грушевського в м. Коростень Житомирської області, у напрямку вул. Сергія Кемського, в умовах недостатньої видимості, що була викликана атмосферними явищами у вигляді мряки - скрапленням дрібного дощу на лобовому склі автомобіля, не вибрав швидкість руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, створюючи при цьому небезпеку для руху та загрозу здоров`ю громадян.

У вказаний день та час, проїжджаючи ділянку дороги в районі перехрестя з вул. Шевченка м. Коростень Житомирської області, проїзна частина якої освітлювалась ліхтарями вуличного освітлення, водій ОСОБА_5 , порушуючи вимоги пунктів 2.3(6) та 18.1 цих же Правил, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо відносно руху автомобіля.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку; субарахноїдального крововиливу; крайового уламкового перелому головки лівої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків; розриву ключично- акроміальної зв`язки правого плечового суглоба; забійної рани та підшкірної гематоми потилиці, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_5 при керуванні ним транспортним засобом, вимог пунктів 1.5, 2.3.6) та 18.1 Правил дорожнього руху, знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 свою вину в скоєнні злочину визнав повністю і пояснив, що дійсно 14 грудня 2021 року в ранішній час він їхав на роботу о 07 годині 20 хвилин, на вулиці було темновато, він їхав з великою швидкістю, не замітив потерпілу, яка переходила дорогу, допустив наїзд на пішохода. В скоєному щиро кається, просить його суворо не карати. Матеріальну шкоду він відшкодував добровільно, цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди визнає частково.

Крім таких показів обвинуваченого його вина в скоєнні вказаного кримінального правопорушення стверджується показами потерпілої ОСОБА_7 та матеріалами кримінального провадження .

Так, потерпіла ОСОБА_7 ствердила суду , що 14 грудня 2021 року вона в ранішній час йшла на роботу, на великій швидкості їхав автомобіль , який збив її, від чого вона втратила свідомість. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження, перенесла ряд операцій, стала інвалідом 3 групи. Матеріальну шкоду на лікування їй обвинувачений відшкодував добровільно, цивільний позов підтримує тільки в частині моральної шкоди.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази, які стосуються вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України .

За таких обставин суд вважає,що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена.

Його дії мають правильну правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття , активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, першу судимість, а також те, що дане кримінальне правопорушення відноситься до необережних злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, не встановлено.

Як особа ОСОБА_5 характеризуються позитивно , є особою молодого працездатного віку , на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Згідно ст.12 КК України вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є нетяжким злочином .

Враховуючи вищевикладене , позицію потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, суд вважає,що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому обирає покарання відповідно до санкції частини статті КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин у виді обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільняє від відбування покарання з випробуванням , з покладенням обов"язків, передбачених п.п.1,2ч.1ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», з послідуючими змінами, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

З урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, характер допущених порушень Правил безпеки дорожнього руху, позиції потерпілої та прокурора, суд вважає доцільним застосовувати додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню суд покладає на обвинуваченого.

Арешт майна , який накладався на досудовому слідстві ухвалою слідчого судді від 17.12.2021 року № 1-кс/279/1644/21, скасований ухвалою слідчого судді від 13.06.2022 року №1-кс/279/566/22.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов суд задовольняє частково.

В силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так потерпіла звернулася з цивільним позовом до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що внаслідок ДТП, вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я та понесла витрати на лікування у розмірі 84270 грн., на підтвердження яких надала квитанцію про сплату коштів, крім того їй нанесено моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних хвилюваннях та фізичному болю, а також порушенням звичного способу життя. В процесі розгляду даного кримінального провадження потерпіла просила залишити цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди без розгляду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 , позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 визнали частково, пояснили, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ««HYUNDAI-SONATA» застрахована згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншурас Груп".

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла таку шкоду за наявності вини. Вина ОСОБА_5 в порушенні правил безпеки руху, які призвели до тілесних пошкоджень середньої тяжкості ОСОБА_7 , а отже і заподіяння моральної шкоди потерпілій доведена повністю, однак суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з підстав викладених нижче.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав. Моральна шкода полягає в т.ч. у фізичному болю та душевних стражданнях, які заподіяні фізичній особі у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини моральних страждань та інших обставин, що мають значення у справі. Так, суд враховує, що потерпіла ОСОБА_7 знаходилася на тривалому лікуванні, перенесла моральні страждання, які виразились в переживаннях з приводу пошкодження здоров`я, фізичного болю, який вона перенесла у зв`язку із спричиненою травмою, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Виходячи з характеру правопорушення, з матеріального стану обвинуваченого, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд оцінює заподіяну моральну шкоду в сумі 80 000 грн., саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь потерпілої, в решті позову відмовити. Обвинувачений ОСОБА_5 06 березня 2022 року внаслідок авіанальоту російської авіації та бомбардування житлового масиву по вул. Ковельська сам є потерпілим, так як було розрушено його житловий будинок. Добровільно відшкодував матеріальну шкоду, в зв"язку з чим потерпілою заявлене клопотання про залишення без розгляду цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 368, 370 - 371 , 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 1(одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 1(один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1(один) рік, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки :

- періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 5148,36 (п"ять тисяч сто сорок вісім) гривень 36 копійок витрат за проведення експертиз.

Речові докази:

Автомобіль «HYUNDAI-SONATA» реєстраційний номер НОМЕР_1 ; відео реєстратор з автомобіля «HYUNDAI-SONATA» реєстраційний номер НОМЕР_1 ; СД-карта пам`яті з відеозаписом - залишити у власності ОСОБА_5 .

Запобіжний захід в межах даного кримінального провадження не застосовувався.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_2 , 80000 (вісімдесят тисяч) гривень моральної шкоди , спричиненої злочином.

В частині стягнення матеріальної шкоди позовні вимоги залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору . Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку його копія надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1