"03" травня 2023 р.
Єдиний унікальний номер судової справи: 150/645/16-к
Номер провадження: 1-кп/150/1/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000231 від 21 липня 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, офіційно працюючої адвокатом Вінницької ВОКА, свідоцтво №332 від 19.12.2003, видане Вінницькою обласною КДКА, раніше не судимої, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Формулюванняобвинувачення, якепред`явленеособіі визнане судом недоведеним.

За обвинувальним актом від 28 жовтня 2016 року, ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наступного формулювання.

Так, 21 липня 2016 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Леніна в с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області, в напрямку смт. Чернівці, після виконання маневру обгону попутного автомобіля, не врахувала дорожньої обстановки, не обрала безпечної швидкості, втратила змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним та як наслідок, допустила виїзд керованого нею автомобіля на праве узбіччя по напрямку її руху, де здійснила наїзд на пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які рухались в межах правого узбіччя в напрямку смт. Чернівці.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи №80 від 02 серпня 2016 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: саден на обох сідницях, синця по задній поверхні лівого стегна у нижній третині, синця по нижньому краю лівої підколінної ямки, підшкірної гематоми в потиличній ділянці голови зліва з ранкою на її фоні, рани по внутрішній поверхні лівої гомілки з переломом велико-та малогомілкових кісток на цьому рівні, лінійної неглибокої рани від переростягнення на передній стінці живота від лобка вліво, масивної гематоми м`яких тканин потиличної ділянки голови зліва, лінійного перелому склепіння черепа, який перетинає праву скроневу кістку, каменистого тіла правої скроневої кістки по передній поверхні та закінчується у турецького сідла, масивного дифузного крововиливу в м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку по всім поверхням, масивного крововиливу в м`які тканини навколо шийного відділу хребта, компресійного перелому тіла 2-го шийного хребця з повним розривом усього зв`язкового апарату на цьому рівні та з розходженням країв 2-3 хребця на 3 см, розриву спинного мозку на цьому рівні.

Смерть ОСОБА_7 настала від сполучної травми голови та шиї у вигляді масивної гематоми м`яких тканин потиличної дільниці голови зліва, лінійного перелому кісток склепіння черепу, який перетинає праву скроневу кістку, переходить на кістки у середньо черепну ямку справа по передньому скату каменистого тіла правої скроневої кістки та закінчується у турецького сідла, масивного дифузійного крововиливу в м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку по всім її поверхням, компресійного перелому 2-го шийного хребця з пошкодженням спинного мозку на цьому рівні. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та стоять в причинному зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №542а від 05.08.2016 водій ОСОБА_5 за вищевикладених обставин порушила вимоги п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено:

- 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу самостійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДРУ, з урахуванням висновку судово-автотехнічної експертизи №542а від 05.08.2016, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

ІІ. Підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй відповідно до обвинувального акту кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, а саме:

-Протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 21 липня 2016 року з фототаблицею, відповідно до якого зафіксовано розташування автомобіля під керуванням водія ОСОБА_5 після ДТП та тіла ОСОБА_7 по відношенню до дороги, так ширина узбіччя, де сталася ДТП становить 2 м., труп ОСОБА_7 розміщений в напрямку смт. Чернівці і відстань від її стоп до правого краю проїжджої частини становить 0,2 м. Відстань від голови трупа до проїжджої частини становить 1,3 м., що зазначено в план-схемі до протоколу та відображено на люстраційних фото таблицях місця ДТП. В свою чергу, автомобіль «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 розташований на лівому узбіччі в напрямку смт. Чернівці таким чином, що відстань від правих переднього та заднього коліс до лівого краю дороги в напрямку смт. Чернівці становить 0,8м та 0,3 м. відповідно. Відстань від заднього габариту транспортного засобу до електроопори б/н з маркуванням «Х» становить 9,9м (том 1 а.с. 95-108);

-Протокол огляду транспортного засобу від 21 липня 2016 року та фото таблицю до нього, яким зафіксовано технічні пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яким керувала водій ОСОБА_5 (том 1 а.с. 125-131);

-Протокол проведення слідчого експерименту від 21 липня 2016 року за участі свідка ОСОБА_8 та план схему до протоколу, відповідно до якого ОСОБА_8 вказує, що 21 липня 2016 року вона рухалася з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в межах правого узбіччя в напрямку смт. Чернівці. ОСОБА_8 рухалася позаду ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Відстань ОСОБА_8 до правого краю дороги в напрямку смт. Чернівці становила 1,5 м, до електроопори з маркуванням «Х» 0м. Попереду на відстані 0,7 м від неї рухався ОСОБА_6 , ліворуч від якого рухалася ОСОБА_7 на відстані 0,9 м від правого краю дороги в напрямку смт. Чернівці. Коли вони усі перебували у зазначеному розташуванні відбувся наїзд автомобіля (том 1 а.с. 132-134);

-Протокол проведення слідчого експерименту від 21 липня 2016 року за участі свідка ОСОБА_9 та план-схему до нього, відповідно до якого вбачається, що автомобіль «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 здійснив обгін автомобіля, яким він рухався за 95,3м. до електроопори з маркуванням «Х», біля якої сталася ДТП (том 1 а.с. 135-137);

-Висновок судово-медичного експерта від 02 серпня 2016 року № 80, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 мали місце такі тілесні ушкодження: садни на обох сідницях, синець по задній поверхні лівого стегна у нижній третині, синець по нижньому краю лівої підколінної ямки, підшкірна гематома в потиличній дільниці голови зліва з ранкою на її фоні, рана по внутрішній поверхні лівої гомілки з переломом велико-та малогомілкових кісток на цьому рівні, лінійна неглибока рана від переростягнення на передній стінці живота від лобка вліво, масивна гематома м`яких тканин потиличної ділянки голови зліва, лінійний перелом склепіння черепу, який перетинає праву скроневу кістку, каменисте тіло правої скроневої кістки по передній поверхні та закінчується у турецького сідла, масивний дифузний крововилив в м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку по всім поверхням, масивний крововилив в м`які тканини навколо шийного відділу хребта, компресійний перелом тіла 2-го шийного хребця з повним розривом усього зв`язкового апарату на цьому рівні та з розходженням країв 2-3 хребця на 3 см, розрив спинного мозку на цьому рівні, які могли утворитись 21 липня 2016 року при дорожньо-транспортній пригоді; смерть ОСОБА_7 настала від сочетаної травми голови та шиї увигляді масивної гематоми м`яких тканин потиличної дільниці голови зліва,лінійного перелому кісток склепіння черепу, який перетинає праву скроневу кістку, переходить на кістки у середньо-черепну ямку справа по передньому скату каменистого тіла правої скроневої кістки та закінчується у турецького сідла, масивного дифузійного крововиливу в м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку по всім її поверхням, компресійного перелому 2-го шийного хребця з пошкодженням спинного мозку на цьому рівні. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні до життя на час їх утворення та з життям несумісні. Характер тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_7 , їх розташування, дозволяють висловитись про те, що первинний подвійний контакт її тіла з рухаючим транспортним засобом був ззаду в дільниці лівої гомілки та стегна на рівні відповідно 39-36 см від рівня підошов та 50-45 см, коли її тіло було у вертикальному або близько до цього положенні, від чого утворились синці по задній поверхні лівої гомілки до стегна. В той же час утворився відкритий не прямий перелом обох кісток лівої гомілки у нижній третині. Від послідуючого відкидання тіла назад від контакту з тупими предметами утворились садни на лівій сідниці, лінійний перелом кісток склепіння та основи черепу з масивним дифузним крововиливом в м`які мозкові оболонки та від перезгибання голови до переду утворився компресійний перелом 2-го шийного хребця з розривом спинного мозку. Характер тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_7 не характерні для їх утворення при переїзді її тіла колесом транспортного засобу. Із хворобливо змінених внутрішніх органів при експертизі трупа ОСОБА_7 виявлено стенозуючий атеросклероз коронарних артерій серця та аорти, який в причинному зв`язку з настанням її смерті не знаходиться (том 1 а.с. 120-122);

-Висновок в експерта від 05.08.2016 № 542а за результатами проведення автотехнічної експертизи, відповідно до якого:

в даній дорожній обстановці, при умові, що в автомобілі були відсутні технічні несправності, що впливають на керованість та напрямок руху ТЗ перед виникненням події ДТП, дії водія автомобіля «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 з технічної точки зору регламентуються вимогами п.п. 10.1, 12.1 ПДР. В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах вказаних в постанові про призначення експертизи та в автомобілі були відсутні технічні несправності, що впливають на керованість та напрямок руху ТЗ перед виникненням події ДТП, можливість попередження наїзду на пішоходів у водія автомобіля «NissanQashqai» ОСОБА_5 з технічної точки зору полягала у виконанні нею вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДР (том 1 а.с. 146-152);

-висновок експерта від 25 серпня 2016 року за № 528а, відповідно до якого слідує, що на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 , знаходилася у працездатному стані. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку подій ДТП не виявлено (том 1 а.с. 141-144).

В свою чергу, стороною захисту під час досудового розслідування було надано слідству висновок експерта за результатами авто технічногодослідженняобставин ДТП від 29.11.2016 № 26/Д/16, складений за заявою ОСОБА_5 , відповідно до якогослідує наступне:

-Згідно механізму даної пригоди, з урахуванням усіх обставин ДТП, експерт ставить до відома, що під час руху по проїзній частині вул. Леніна в с. Мазурівка Чернівецького району на проїзній частині (біля правого краю), де проїзна частина різко змінює свій напрямок з права ліворуч і для руху в бік смт. Чернівці, відбувся наїзд автомобілем «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 на пішоходів.

-Свідчення щодо перебігу подій під час ДТП водія автомобіля «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 , то її свідчення не протирічать механізму даної пригоди і є спроможними (швидкість руху автомобіля до 60 км/год), що стосується свідчень інших учасників ДТП і свідків, а саме свідка ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 щодо обставин ДТП та її механізму, можна стверджувати, що ці свідчення є технічно неспроможними і протирічать механізму даної пригоди. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіля «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 повинна була керуватись вимогами п.п. 12.3, 12.4 ПДР. Що стосується оцінки дій водія ОСОБА_5 технічній відповідності вказаним нормам ПДР, то за умови надання відстані, з якої водію ОСОБА_5 виникла небезпека для руху, можливо провести відповідні розрахунки її технічної можливості виконання нею п. 12.3 ПДР (том 1 а.с. 178-182).

В ході судового провадження було задоволено клопотання сторони захисту та ухвалою суду від 30 жовтня 2017 року призначено у справі судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу.

На виконання ухвали суду, Вінницьким відділенням КНДІСЕ складено висновок автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи від 26.06.2018 № 6553/6554/17-21, згідно якого слідує наступне:

1) трасологічні сліди, які б свідчили про можливе розташування місця наїзду на правому узбіччі відсутні;

2) проведені дослідження свідчать про технічну спроможність свідчень водія ОСОБА_5 щодо розташування потерпілих на проїзній частині дороги на час наїзду та відсутністю будь-яких трасологічних слідів, які б могли свідчити про можливе розташування місця наїзду на правому узбіччі, про технічну неспроможність свідчень ОСОБА_9 про рух автомобіля «NissanQashqai» перед ДТП зі швидкістю більше 60 км/год. В дорожній ситуації водій автомобіля «NissanQashqai», ОСОБА_5 повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.2, 12.3 ПДР;

3) за наявності зустрічного транспортного засобу та розминання їх в районі середини заокруглення, видимість проїзної частини дороги з місця водія автомобіля «NissanQashqai», складатиме близько 27 метрів, а пішоходи з`являться в полі зору водія на відстані близько 27 метрів при русі пішоходів по краю проїжджої частини дороги чи меншій відстані при русі пішоходів по проїзній частині дороги;

4) за умови видимості дороги 27 метрів, в умовах даної пригоди величина безпечної швидкості руху автомобіля «NissanQashqai»,по умовах видимості визначається рівною не більше 55.7-57.5 км/год;

5) кузов зустрічного автомобіля міг бути об`єктивною причиною неможливості своєчасного виявлення водієм ОСОБА_5 пішоходів на проїзній частині на смузі руху транспортних засобів на даній ділянці дороги;

6) в умовах даної пригоди водій автомобіля «NissanQashqai», ОСОБА_5 за умови виконання п.п. 12.2, 12.3 ПДР не мала технічної можливості як виконати маневр об`їзду пішоходів з безпечним бічним інтервалом, так і шляхом застосування термінового гальмування з зупинкою автомобіля до місця наїзду на пішоходів з моменту появи пішоходів у полі зору водія.

21 січня 2021 року ухвалою суду було задоволено клопотання прокурора та призначено у справі провести слідчу дію слідчий експеримент, з метою встановлення відстані, на якій знаходився керований ОСОБА_5 транспортний засіб від місця зіткнення, в момент, коли вона мала змогу побачити пішоходів для встановлення відстані, на якій знаходився керований ОСОБА_5 транспортний засіб від місця зіткнення, в момент, коли вона мала змогу побачити пішоходів.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 07 квітня 2021 року, за участі свідка ОСОБА_9 , після обгону автомобіля ВАЗ 2110 під керуванням свідка ОСОБА_9 , автомобіль ОСОБА_5 розташовувався на проїзній частині таким чином, що відстань від лівих переднього та заднього коліс до лівого краю дороги становить 2,1м та 159,6 м до заднього пішохода, який знаходився на узбіччі, на відстані 0,7 м до проїжджої частини. Потерпіла ОСОБА_7 знаходилась на проїзній частині дороги на відстані 1,1 м попереду від заднього пішохода та 0,2 м від правого краю проїзної частини. Попереду від неї на відстані 8,5 м знаходився третій пішохід, який розташовувався на проїзній частині дороги на відстані 0,2 м від її правого краю. З місця водія автомобіля «NissanQashqai», за наявності зустрічних транспортних засобів, пішоходи проглядаються на відстані 159,6 м. Після чого, від місця де зі слів свідка ОСОБА_9 стався наїзд на потерпілу , з урахуванням швидкості руху пішохода (1 м/с відповідно до табличних даних) та швидкості руху автомобіля «NissanQashqai», 40 км/год, слідчим встановлено пішоходів таким чином, як вони знаходились за 5 секунд до наїзду, та математичним шляхом вирахувано, що в цей час автомобіль «NissanQashqai», розташовувався на відстані 55,5 м від місця наїзду 50,5 м від пішоходів. З місця водія автомобіля «NissanQashqai», за наявності зустрічних транспортних засобів пішоходи проглядаються.

В подальшому, у зв`язку із незгодою сторони публічного обвинувачення з висновком автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи від 26.06.2018 № 6553/6554/17-21,посилаючись на дані, встановлені слідчим експериментом від 07 квітня 2021 року, ухвалою суду від 25 серпня 2021 року було задоволено клопотання прокурора та призначено повторну судову авто технічну та транспортно-трасологічну експертизу.

Відповідно до висновку експертів від 08 вересня 2022 року за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 28735/21-52/23482/22-52 слідує:

-виходячи з локації пошкоджень, які отримав автомобіль Нісан під час контакту із пішоходом ОСОБА_7 , швидкість руху вказаного автомобіля в момент наїзду могла складати приблизно 53 … 54 км/год. У дорожній обстановці водій автомобіля Нісан ОСОБА_5 з технічної точки зору з моменту виникнення перешкоди у вигляді пішоходів, що рухаються попутно у її смузі руху, мала виконувати вимоги п. 12.3 ПДР. Визначене експертним шляхом розташування місця наїзду автомобіля Нісан на пішохода ОСОБА_7 відносно елементів дороги не видається за можливе у зв`язку з недостатністю об`єктивних даних, які можливо було б використати при проведенні дослідження. Показання водія ОСОБА_5 про швидкість руху автомобіля Нісан (від 40 та до 60 км/год) перед наїздом на пішоходів узгоджуються з отриманими автомобілем механічними пошкодженнями (деформаційними), а отже є спроможними з технічної точки зору. Відповідно до даних, що містяться в дослідницькій частині висновку, дані стосовно швидкості руху автомобіля Нісан під час слідчого експерименту від 07 квітня 2021 року (40 км/год) не відповідають встановленій даним висновком швидкості руху цього автомобіля в момент наїзду на пішохода (53…54 км/год), а тому ці вихідні дані, які встановлені під час проведення слідчого експерименту 07 квітня 2021 року, можуть бути непридатними для проведення розрахунків технічної можливості уникнути наїзду з боку дій водія ОСОБА_5 у порядку виконання нею вимог п. 12.3 ПДР. У зв`язку із чим неможливо вирішити питання чи мала у даній дорожній обстановці водій автомобіля Нісан ОСОБА_5 технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 у порядку виконання вимог п. 12.3 ПДР не видається за можливе. Вирішити питання про спроможність з технічної точки зору інших показань водія ОСОБА_5 про обставини і механізм розвитку даної пригоди експертним шляхом не видається за можливе. Оскільки питання щодо наявності технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 з боку дій водія автомобіля Нісан ОСОБА_5 є невирішеним, то вирішити питання щодо відповідності її дій вимогам п.12.3 ПДР і вирішити питання щодо причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_5 і виникненням даної ДТП з технічної точки зору не видається за можливе.

Обвинувачена ОСОБА_5 відмовилася від дачі показів, скориставшись своїм правом, визначеним статтею 63 Конституції України. Втім, в ході судового розгляду, в своїх запереченнях на клопотання сторони публічного обвинувачення вказувала, що 21.07.2016 близько 11 години, керуючи транспортним засобом «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалася в напрямку з с. Мазурівка Могилів-Подільського району Вінницької області (колишня назва Чернівецький район) до смт. Чернівці Могилів-Подільського району Вінницької області (колишня назва Чернівецький район), по вул. Леніна в с. Мазурівка..

Вказаний автомобіль рухався по середині дороги, зі слів ОСОБА_5 качався зі швидкістю орієнтовно 20-40 км/год. Декілька разів ОСОБА_5 намагалась здійснити обгін вказаного автомобіля, однак їй заважав зустрічний транспорт, а також те, що автомобіль рухався по середині проїжджої частини. Проїхавши дитячий садочок, перед стовпом з рекламою, ОСОБА_5 здійснила маневр обгону. З якою швидкістю рухалася точно зазначити не може. Однак зазначила, що ймовірно її автомобіль рухався зі швидкістю більше 40 км/год. та до 60 км/год. Продовжуючи рух після обгону, доїжджаючи до містка, де було заокруглення дороги, вона бачила пішоходів, які йшли попри дорогу, а також на зустріч їй рухався автомобіль бежевого кольору, який перешкоджав оглядовості проїжджої частини та узбіччя справа. Розминувшись з вказаним транспортним засобом, вона побачила трьох пішоходів, які рухаючись в напрямку смт. Чернівці частково заступили на проїжджу частину дороги. У зв`язку із чим, з метою уникнення наїзду на них, різко повернула руль вліво. Після чого збоку почула стук і зрозуміла, що все ж зачепила пішохода. До здійснення маневру з метою уникнення наїзду, заходів екстреного гальмування не вживала, так як не було на це часу. Зупинивши свій автомобіль ОСОБА_5 побачила, що дійсно здійснила наїзд на одного з пішоходів, який лежав на правому узбіччі дороги.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 21.07.2016 разом із сестрами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 йшли по тротуару чи узбіччі, точно потерпілий не пам`ятає, в напрямку з с. Мазурівка до автобусної станції в смт. Чернівці. Проходячи повз місток, вони йшли строєм, в якій саме послідовності йшли потерпілий не пам`ятає. Моменту ДТП ОСОБА_6 не пам`ятає, коли отямився, побачив як його сестра ОСОБА_7 лежить на узбіччі. Щодо наявності зустрічного транспорту потерпілий також повідомити нічого не може.

Свідок обвинувачення ОСОБА_9 будучи допитаним в ході судового розгляду показав, що достеменно усіх обставин ДТП від 21.07.2016 згадати не може з огляду на те, що минув тривалий час, а також на те, що в той день, коли сталася вказана ДТП в його автомобілі знаходилася малолітня дитина, яку він віз до лікарні, а тому він часто відволікався від дороги. Однак, крім цього зазначив, що 21.07.2016 рухався в напрямку з с. Мазурівка Могилів-Подільського району Вінницької області (колишня назва Чернівецький район) до смт. Чернівці Могилів-Подільського району Вінницької області (колишня назва Чернівецький район), по вул. Леніна в с. Мазурівка. Їхав на нейтральній передачі, тобто качався. На автодорогу після дощу нанесло дрібного щебеню, тому був зміщений вліво, блище до центру дороги. В цей час, знаходячись на відстані близько за 150 метрів від електроопори, що була розміщена біля місця ДТП (при додатковому допиті зазначив, що орієнтовно за 100 м) побачив, що обгін його автомобіля почав здійснювати автомобіль марки «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , як в подальшому стало відомо, під керуванням ОСОБА_5 . В подальшому він побачив як автомобіль «NissanQashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 проїхав заокруглення дороги і від вказаного автомобіля відлетіла людина. Самого моменту наїзду на пішохода він не бачив, тому що автомобіль ОСОБА_5 був вищим. При цьому, як стверджував свідок, пішоходів побачив ще до того як ОСОБА_5 здійснила маневр обгону керованого ним автомобіля, тобто на відстані близько 100 метрів, де власне сталася ДТП. Пішоходи рухалися прямолінійно не змінюючи напрямку руху, рухаючись в межах правого узбіччя дороги та можливо частково на дорозі. Також свідок зазначив, що швидкість руху його автомобіля складала близько 40 км/год. Щодо інших автомобілів, які б рухалися в зустрічному напрямку чи попутному він нічого сказати не може, так як переконаний, що їх не було. Також свідок ОСОБА_9 показав, що при проведенні слідчого експерименту від 07.04.2021 він зазначав ті обставини, які пам`ятав і прив`язку робив до місцевості, а саме електроопор, які знаходились по ходу руху його автомобіля. Зі слів свідка, похибка в повідомлених ним статистичних даних щодо місця розташування пішоходів та автомобілів може складати до 1,5 м.

Експерт ОСОБА_10 , яким складено висновок експерта, що покладено в основу обвинувачення ОСОБА_5 , будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що з технічної точки зору в даній дорожній ситуації водій автомобіля Нісан мав керуватися пунктами 10.1 та 12.1 ПДР, при умові, що водій контролював рух транспортного засобу. При проведенні експертного дослідження відповісти на запитання щодо того чи вбачаються в даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_5 та пішоходів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 невідповідності вимогам ПДР, якщо так, то чи знаходяться дані невідповідності в причинному зв`язку з наслідками ДТП, не зміг, адже експерту не було надано інформації про комплексний технічний стан транспортного засобу. На запитання сторони захисту чи встановлено було експертом місце наїзду на пішохода він відповів, що немає транспортно-трасологічного допуску, тому ним не могло бути встановлено місце наїзду. Також зазначив, що якби експерту були надані інші вихідні дані або висновок про технічний стан автомобіля та висновок транспортно-трасологічної експертизи, його висновок міг би бути інакшим.

Прокурор в судових дебатах підтримав висунуте ОСОБА_5 обвинувачення та вказав, що найбільш точно відображає діяння, яке інкримінується ОСОБА_5 висновок експерта ОСОБА_10 від 05 серпня 2016 року, висновки якого також підтверджено показами свідка ОСОБА_9 . На думку прокурора, обвинувачена ОСОБА_5 мабуть не вперше рухалася дорогою, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода, та мала врахувати усі особливості і заокруглення цієї дороги.

Сторона захисту в особі захисника ОСОБА_4 в судовому засіданні та судових дебатах посилалася на те, щоорганом досудового розслідування при фіксуванні дорожньої обстановки не було зафіксовано слідові дані, зокрема сліди коліс автомобіля під керуванням ОСОБА_5 , осип бруду з автомобіля, сліди підошов взуття потерпілоїтощо, що призвело до неможливості визначення розташування місця наїзду, та про що вказують усі експертизи отриманні у цьому кримінальному провадженні. Не встановлено в ході досудового та судового слідства місце наїзду на пішохода, але експерти у своїх висновках схиляються до того, що це була проїжджа частина дороги або межа проїжджої частини та узбіччя. Тому адвокат посилається на те, що стороною публічногообвинуваченнябезпідставно ставиться у вину її підзахисній порушення п.п. 10.1, 12.1 ПДР, що призвело до виїзду на праве узбіччя дороги, де ніби-то здійснено наїзд на пішохода.

Також сторона захисту зауважує на тому, що ледь не єдиним доказом здійснення наїзду на пішохода саме на узбіччі є покази свідка ОСОБА_9 надані під час слідчої дії, на які посилався прокурор.

Як зауважує сторона захисту, будучи допитаним в судовому засіданні вказаний свідок зазначав, що достеменно не може згадати обставин ДТП, що сталася 21 липня 2016 року, адже минув тривалий час, а також того дня він віз малолітню дитину до лікарні, а тому постійно відволікався від дороги. Вказані покази надані в судовому засіданні кардинально різняться тим поясненням, що свідок надає при проведенні слідчої дії, де чітко вказував на місця розташування усіх учасників відповідно до ділянок дороги, видимість проїжджої частини та швидкість їхнього руху.

Втім, висновками експертів від 29.11.2016, 26.06.2018 та 08.09.2022 вказані пояснення визнано неспроможними. Тому протоколи проведення слідчих експериментів за участі вказаного свідка та викладені в них обставини також є неспроможними та неналежними.

Аналізуючи надані суду письмові докази та пояснення допитаних в судовому засіданні свідків суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Судом було забезпечено учасникам можливість в повній мірі користуватися наданими їм правами впродовж усього часу перебування кримінального провадження в провадженні суду, а саме майже 7 років, в тому числі задовольнялися клопотання сторін захисту та обвинувачення про призначення судових експертиз, клопотання сторони обвинувачення про проведення огляду місця події та слідчого експерименту за участі свідка.

Також прокурором заявлялося клопотання про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка обвинувачення ОСОБА_8 , яка є сестрою загиблої та разом з нею проходила ділянкою дороги, де сталася ДТП та могла надати свідчення подій, безпосереднім очевидцем яких вона була.

Судом здійснювалися неодноразові виклики вказаного свідка, яка є жителькою та громадянкою Республіки Молдова, шляхом скерування клопотань про надання правової допомоги до компетентного суду Республіки Молдова, однак свідок не з`являлася в судові засідання для надання показів.

17 грудня 2019 року свідком було скеровано до суду листа про відмову від надання показів.

Слід зауважити, що прокурором не було вжито жодного заходу для допиту вказаного свідка судом, володіючи інформацією про місце проживання та громадянство свідка, органом досудового розслідування не було вчинено необхідних процесуальних дій з метою допиту вказаної особи в якості свідка слідчим суддею. Усе зазначене призвело до того, що в ході судового розгляду не видалося за можливе провести допит такого свідка. В подальшому, прокурор відмовився від зазначеного свідка.

Оцінюючи надані стороною публічного обвинувачення докази, а також докази, отримані в ході судового слідства, суд виходить з наступного.

Оцінюючи висновок експерта від 05.08.2016 № 542а, на який в обвинувальному акті посилається сторона обвинувачення,встановлює винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у порушенні п.п. 10.1, 12.1 ПДР, що перебуває у причинному зв`язку з наслідками ДТП суд зауважує на такому.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 , яким було складено такий висновок показав, що немає транспортно-трасологічного допуску, тому при проведенні експертного дослідження ним не встановлювалося місце наїзду. Також зазначив, що якби експерту були надані інші вихідні дані або висновок про технічний стан автомобіля та висновок транспортно-трасологічної експертизи, його висновок міг би бути інакшим.

Тож, заключення, викладені у вказаному висновку викликають у суду об`єктивні сумніви у їх правильності та відповідності обставинам ДТП, зафіксованим органом досудового розслідування. Також вони суперечать усім іншим висновкам експертиз, зміст яких наведено нище.

Пункт 1.3. висновку експерта від 26 червня 2018 року № 6553/6554/17-21 вказує й на те, що з врахуванням локалізації пошкоджень на автомобілі, та розташування тіла потерпілої, всі трасологічні ознаки свідчать про розташування місця наїзду на проїзній частині дороги, при чому автомобіль рухаючись по лівому заокругленню проїзної частини дороги контактує з тілом потерпілої, від чого автомобіль отримує деформацію в передній частині передні частині передньої кришки з наступним закиданням тіла на кришку, від чого на капоті утворюються деформації у верхній правій частині, в потерпілої масивна гематома м`яких тканин потиличної дільниці голови зліва від контактуванням з вітровим склом автомобіля, інші пошкодження, механізм утворення яких вказано в мотивувальній частині висновку. Після даного закидання потерпілої остання падає по вектору дотичної миттєвої складової напрямку руху вперед та праворуч головою вперед, від чого у потерпілої утворюється лінійний перелом склепіння черепу, який перетинає праву скроневу кістку та інші пошкодження.

З урахуванням можливості руху певної відстані на передній кришці автомобіля до падіння та розташування ніг потерпілої на відстані 0,2 м до краю проїзної частини дороги, місце наїзду повинно розташовуватись на проїзній частині дороги чи крайньому випадку на границі проїзної частини та узбіччя.

Згідно п. 2 вказаного висновку, проведені дослідження свідчать про відсутність будь-яких трасологічних слідів, які б могли свідчити про можливе розташування місця наїзду на правому узбіччі.

Висновки експертів від 29.11.2016 № 26/Д/16, від 26.06.2018 № 6553/6554/17-21, від 08.09.2022 № 28735/21-52/23482/22-52 вказують, що матеріали кримінального провадження, у тому числі і фотознімки з місця ДТП, які наявні у матеріалах кримінального провадження, не містять будь-якої інформації щодо слідів коліс автомобіля Нісан, залишених до або після його контакту з пішоходами, осипу бруду з-під його нижньої частини, слідів ковзання підошов взуття пішоходів по опорній поверхні (на асфальтобетоні проїзної частини дороги чи на ґрунтовому узбіччі), слідів залишених при ковзанні тіла пішохода по опорній поверхні (на асфальтобетоні проїзної частини дороги чи на ґрунтовому узбіччі) та інше, що і унеможливлює визначити розташування місця наїзду, як вертикальну проекцію зони контакту на поверхню дорожнього полотна, а тому визначити експертним шляхом розташування місця наїзду автомобіля Нісан на пішохода ОСОБА_7 відносно елементів дороги не видається за можливе у зв`язку з недостатністю об`єктивних даних, які можливо було б використати при проведенні цього дослідження. За вказаних обставин вирішити питання щодо відповідності дій водія автомобіля Нісан ОСОБА_5 вимогам п. 12.3 ПДР і вирішити питання щодо причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_5 і виникненням ДТП з технічної точки зору не видається за можливе.

При цьому відповідно до висновків експертів встановлено, що дії водія ОСОБА_5 в даній дорожній ситуації мали б відповідати п. 12.3 ПДР.

Вказані висновки експертів також вказують на спроможність показів ОСОБА_5 щодо швидкості руху керованого нею автомобіля не менше 40 км/год та не більше 60 км/год, а саме 53…54 км/год, що було в межах допустимої швидкості руху встановленої п. 12.4 ПДР в редакції, що діяла на момент скоєння ДТП.

Висновком експерта від 26 червня 2018 року також стверджується, що в умовах даної пригоди водій автомобіля Нісан ОСОБА_5 за умови виконання нею вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, не мала технічної можливості як виконати маневр зміни напрямку руху автомобіля для виконання маневру об`їзду пішоходів безпечним бічним інтервалом так і шляхом застосування термінового гальмування з зупинкою автомобіля до місця наїзду на пішоходів з моменту появи пішоходів у полі зору водія.

Суд зауважує на тому, що неповнота зібраної в день ДТП інформації трасологічних слідів призвела до того, що в ході судового розгляду неможливо встановити ряд обставин скоєння ДТП, таких як момент зіткнення, ділянка дороги, де відбулося зіткнення, поява (в тому числі і можлива) пішоходів в полі зору водія.

Неповнота першочергових слідчих дій призвела й до того, що в ході досудового та судового слідства не було ані підтверджено, ані спростовано наявності зустрічного автомобіля, який можливо перешкоджав водієві ОСОБА_5 у видимості ділянки дороги, де сталася ДТП, про що вказувала обвинувачена.

Прокурором в ході судового розгляду не було змінено формулювання обвинувачення з урахуванням встановлених обставин. Порушення обвинуваченою ОСОБА_5 пунктів 10.1, 12.1 ПДР не знайшли свого підтвердження в ході судового слідства.

Пункт 6 дослідницької частини висновку експерта від 08.09.2022 № 28735/21-52/23482/22-52, вказує на також на те, що аналізом вихідних даних встановлено, що дані стосовно швидкості руху автомобіля Нісан під час проведення слідчого експерименту від 07 квітня 2021 року (за участі свідка ОСОБА_9 ) 40 км/год не відповідають встановленій даним висновком швидкості руху цього автомобіля в момент наїзду на пішохода (53… 54 км/год), а тому ці вихідні дані, які встановлені під час проведення слідчого експерименту 07 квітня 2021 року, можуть бути непридатними для проведення розрахунків технічної можливості уникнути наїзду з боку дій водія ОСОБА_5 .

Висновки експертів від 29.11.2016 за №26/Д/16, від 26.06.2018 за № 6553/6554/17-21 також вказують на неспроможність показань свідка ОСОБА_9 щодо видимості дороги та появи в полі зору водія пішоходів, місця їх розташування на узбіччі та їх протиріччя механізму ДТП.

За наведених обставин, встановлених в ході проведення ряду експертних досліджень судом встановлено, що свідчення свідка ОСОБА_9 не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать їм та іншим матеріалам справи. А тому, суд критично відноситься до вказаних показів та приймає до уваги покази лише в тій частині, що не спростовані висновками експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України кримінально караним діянням є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому, об`єктивна сторона даного злочину характеризується діяннями, що полягають у порушенні правил безпеки руху, суспільно-небезпечними наслідками, тобто смерть потерпілого, а також причинним зв`язком між діянням та наслідками.

Відповідно до п. 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Отож, порушення п. 12.3 ПДР має лише тоді, коли водій мав об`єктивну спроможність виявити небезпеку для руху, яка згідно п. 1.10 ПДР полягає у зміні дорожньої обстановки, у тому числі і у появі рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її.

Експерти, вказують у своїх висновках, що дії водія ОСОБА_5 у даній дорожній ситуації мали б відповідати вимогам, визначеним у п. 12.3 ПДР, а щодо технічної можливості уникнути наїзду на пішохода в порядку виконання вимог вказаного пункту не видається за можливе, так як вихідні дані, які встановлені під час проведення слідчого експерименту 07 квітня 2021 року можуть бути непридатними та інших доказів не було надано.

Оскільки питання щодо наявності технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 з боку дій водія автомобіля Нісан ОСОБА_5 є не вирішеним, то вирішити питання щодо відповідності її дій вимогам п. 12.3 ПДР і вирішити питання щодо причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_5 і виникненням даної ДТП з технічної точки зору не видалось за можливе.

Крім того, публічним обвинувачем у формулюванні обвинувачення не було зазначено порушення ОСОБА_5 пункту 12.3 ПДР та причинного зв`язку між діями водія та наслідками ДТП.

З огляду на наведене, проаналізовані судом докази сторони обвинувачення не підтверджують поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Частиною 2 ст.8 та частиною 5 ст.9 КПК України встановлено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно з яким Суд при оцінці доказів, керується критерієм доведеності « поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Отже, зважаючи на викладене вище, можна стверджувати, що саме прокурор, будучи стороною обвинувачення, зобов`язаний довести винуватість особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Принцип презумпції невинуватості закріплений також у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ч.1 ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України», є частиною національного законодавства України.

Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинуватою доти, поки її винність не буде встановлена у законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.

Згідно з абз.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом.

Аналогічна норма міститься у п.2 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Так, ЄСПЛ, який має право тлумачити Конвенцію для правильного її розуміння, у рішенні в справі «Барбера, Массегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п.2 ст.6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27.10.1999 у справі №1-15/99).

Також, визначаючи поняття презумпції невинуватості у рішенні в справі «Мінеллі проти Швейцарії», ЄСПЛ зазначив, що «без доведення попередньої вини обвинуваченого в порядку, встановленому законом, і зокрема, без надання обвинуваченому можливості скористатися правом на захист, судове рішення відносно нього породжує відчуття того, що обвинувачений є справді винним».

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22.04.2010 у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку.

Аналогічний висновок зроблено ЄСПЛ у п.п.71, 81 рішення у справі «Шагін проти України».

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частинами 1, 3 та 4ст.17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).

Згідно зі ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.3ст.373 КПК Україниобвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, органом досудового розслідування не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях порушення ПДР, що виключає наявність в діях останньої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Суд при оцінці доказів має керуватись критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Отож, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину, ґрунтується виключно на припущеннях, а тому її слід визнати не винуватою та виправдати у зв`язку з не доведеністю, що в її діяннях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

ІІІ. Мотиви ухвалення судом інших рішень.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Діючого запобіжного заходу відносно обвинуваченої немає.

Судові витрати за проведення експертиз у розмірі 11 246,16 грн. слід віднести на рахунок держави.

Керуючисьст.ст. 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю в її діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Судові витрати за проведення експертиз у розмірі 11 246,16 грн. віднести на рахунок держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Чернівецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_12