КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

представника потерпілого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0000011 стосовно -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, 17.03.2020 року Кагарлицьким районним судом Київської області за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за апеляційними скаргами представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 21.12.2021 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Цим же вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого та прийнято рішення стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 24358,16 гривень та відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 гривень, а також вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 14.02.2021 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебував у кафе-барі « Гетьманський стан » за адресою: вул. Миру, 13, село Переселення Обухівського району Київської області , де в той час біля барної стійки перебував ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих між ними неприязних відносин у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та бажаючи їх настання, не маючи будь-яких підстав для вжиття заходів необхідної оборони, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин та з метою нанесення тілесних ушкоджень, дістав з кишені верхнього одягу складний ніж та тримаючи його в правій руці, умисно наніс ОСОБА_10 одне проникаюче колото - різане поранення в область грудної клітки зліва та три проникаючі колото-різані поранення в область черевної порожнини.

За висновком експерта № 58 від 26.03.2021 виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння.

На даний вирок представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить скасувати оскаржуваний вирок Обухівського районного суду Київської області від 21.12.2021 року стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного йому покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», внаслідок чого призначив обвинуваченому ОСОБА_9 занадто м`яке покарання.

Апелянт вважає, що при призначенні покарання, суд не в повній мірі врахував, що вчинений ОСОБА_9 злочин є не лише тяжким, а й завдав непоправні наслідки здоров`ю людини. Крім того, судом не враховані конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що потерпілому ОСОБА_10 завдано близько 7-9 ударів ножем, три з яких відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що після вчинення злочину ОСОБА_9 зник з місця події і якби не відвідувачі закладу, які викликали швидку допомогу, ОСОБА_10 міг би загинути. Крім того вважає, що при визначенні обвинуваченому розміру покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував той факт, що ОСОБА_9 ніде не працював та вчинив злочин з використанням ножа.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ставиться питання про скасування вироку Обухівського районного суду Київської області від 21.12.2021 року стосовно ОСОБА_9 та ухвалення нового рішення, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та виправдати його. Також апелянт просить відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що встановлені судом фактичні обставини не підтверджуються доказами та спростовуються даними наявних у справі відеозаписів з камер відео спостереження, які визнані речовими доказами у даній справі.

На спростування висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину вказує, що оскаржуваний вирок ухвалено на підставі неналежних та недопустимих доказів, який не грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, що суд керувався не законом та доказами, а припущеннями, не оцінив належно та в повному обсязі кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв"язку для прийняття оскаржуваного судового рішення.

При цьому зазначає, що наявний у справі висновок експерта №58, на який суд послався у вироку, як на беззаперечний доказ нанесення потерпілому ножових поранень, їх характер та локалізацію є недопустимим доказом, так як судова медична експертиза для визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проведена з порушенням Інструкції «Про проведення судово-медичної експертизи» затвердженої наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, оскільки встановлюючи наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, їх характер, вид, знаряддя, механізм виникнення, давність, які є тяжкими та ін., експерт не дотримався принципів законності, об`єктивності, повноти дослідження, не оглянув (не обстежив) потерпілого як особисто, так і за дорученням, не знайомився з матеріалами справи та не заявляв клопотання про надання матеріалів. При цьому, експерт під час експертного дослідження використав: медичну карту стаціонарного хворого № 000974, протокол допиту потерпілого від 13.03.2021 року та протокол проведення слідчого експерименту від 13.03. 2021 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , проте не зазначив про виняткові обставини необхідності проведення експертизи виключно на підставі протоколу допиту потерпілого, протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого та медичної карти, яка ніким не отримувалася та не передавалася, а тому можна вважати що цієї медичної картки фактично і не було під час дослідження. До того ж, матеріали кримінального провадження не містять жодної фотографії потерпілого, жодного документа про проведення освідування потерпілого та його ран, якщо вони взагалі були, а також звертає увагу, що відсутні документи зі «швидкої допомоги» про стан, який був у потерпілого на час їх приїзду та яку допомогу йому ці лікарі надавали, забирали вони його до лікарні чи потерпілий сам приїхав.

Також вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що вказані у висновку експерта медичні документи передавалися слідчому, а потім експерту, також відсутні документи на підтвердження існування медичних документів, які нібито досліджував експерт, а в листах сторони обвинувачення згадуються якість рентген-знімки, а тому вважає, що оскільки медичні документи, зокрема медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_10 та рентгенівські знімки не отримувалися у порядку встановленому КПК України, то висновок експерта №58, яким встановлена наявність тілесних ушкоджень на тілі потерпілого, їх характер, вид, механізм нанесення, локація та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, який був складений за відсутності цих документів та без обстеження (огляду) потерпілого, є не лише недопустимим доказом, а ще й неналежним та недостовірним. Отже матеріали кримінального провадження не містять однозначних, безсумнівних та беззаперечних доказів того, що у потерпілого взагалі були тілесні ушкодження.

Крім того, посилається на ту обставину, що на виявлених слідчим речах потерпілого ОСОБА_10 була пошкоджена права штанина, передня частина светра з правої сторони з великою плямою по правій лицьовій сторони, просочена рідиною половина правого рукава кофти, однак у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, у свідченнях потерпілого, висновку експерта вказано, що порізана ліва нога, поранення в область серця, тобто всі удари наносились в ліву частину тулуба потерпілого.

Щодо показань свідків, то на переконання апелянта, вони не відповідають фактичним обставинам справи, є нелогічними, не послідовними та суперечливими між собою, а показання потерпілого взагалі суперечать іншим доказам. Крім того, в мотивувальній частині вироку показання свідків суд згадує вибірково та вирваними фразами, що вплинуло на перекручування фактичних обставин та спотворення ситуації. Отже, всупереч засадам кримінального провадження та ст. 94 КПК України суд не надав оцінки всім доказам окремо та в їх сукупності, а такожчи відповідають ці докази один одному в частині підтвердження інкримінованого ОСОБА_9 злочину та ніяким чином не відреагував на письмові клопотання сторони захисту про недопустимість ряду доказів, що свідчить про явну упередженість судді по відношенню до обвинуваченого, а тому вирок стосовно ОСОБА_9 є необґрунтованим, незаконним та невмотивованим.

Також зазначає, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на які суд послався у вироку, взагалі не можна вважати доказами, оскільки вони є суперечливими між собою, не відповідають іншим доказам та описані судом не повністю, в той час як показання обвинуваченого ОСОБА_9 є послідовними та повністю узгоджуються з іншими наявними у справі доказами, зокрема даним зафіксованим на відеозаписах. При цьому вказує, що суд встановлював особи цих свідків з їх слів, а не по документах, що є порушенням вимог ст. 352 КПК України і це підтверджується тим, що суддя перепитував їх прізвища, імена та по батькові.

При цьому, захисник звертає увагу, що в матеріалах справи наявні дві постанови про відібрання біологічних зразків від 14.02.2021 року у потерпілого ОСОБА_10 , однак на вказаних постановах відсутній підпис потерпілого, як того вимагає ст. 241 КПК України. При цьому, у протоколах про отримання зразків для експертизи не вказано послідовності дій, зокрема як саме були отримані зразки, відсутній спосіб вилучення, не зазначено час отримання зразків, а тому сторона захисту вважає, що вказані протоколи оформлені з порушенням вимог КПК України і не підтверджують проведення процесуальної дії, у зв"язку з чим висновок експерта № СЕ-19/11-21/8736-БД від 01.04.2021 року є недопустимим доказом, оскільки зразок букального епітелію ОСОБА_10 , який був об"єктом дослідження був отриманий з порушенням порядку та вимог КПК.

Вказує на недопустимість такого доказу, як протокол пред"явлення особи для впізнання за фотознімками (т. 2 а.с. 132-134) в якому є згадка про ніж, оскільки у вказаному протоколі відсутній опис усіх осіб, які пред"являлись для впізнання за номерами, не зазначено хто є тією особою, а саме (ПІБ), яку свідок впізнав на відповідних фото, що призвело до порушення вимог ст. 228 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої захисником апеляційної скарги та їх заперечення проти апеляційної скарги представника потерпілого; пояснення представника потерпілого, який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту; думку прокурора, яка заперечувала проти поданих апеляційних скарг, посилаючись на законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції; повторно частково дослідивши за клопотанням захисника обставини встановлені під час кримінального провадження шляхом дослідження письмових доказів; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговорившиапеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК України доказами, які визнані судом належними, допустимими і достовірними, а їх сукупність достатніми для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції у відповідності з частиною 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про його винуватість в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який грунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_10 , який підтвердив, що конфлікт між ним та ОСОБА_9 переріс у бійку, в результаті чого останній вдарив його ножом декілька разів в область грудей та живота, після чого їх розборонили стороні особи та викликали швидку медичну допомогу, а також, що крім них ніхто участі у бійці не приймав, а лише дивилися; показаннях свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; протоколі огляду місця події від 14.02.2021 року, згідно якого біля барної стійки кафе-бару " Гетьманський стан " в с. Переселення Обухівського району виявлено ніж та сліди бурого кольору, що зафіксовано на СД-Р диск та відтворено в судовому засіданні (т. 2 а.с. 113-115), протоколі огляду місця події від 14.02.2021 року, згідно якого в приміщенні хірургічного відділення Обухівської РЦЛ проведено огляд одягу доставленого у лікарню потерпілого ОСОБА_10 , на якому виявлено сліди бурого кольору та порізи одягу в передній частині тулубу (т. 2 а. с. 123-128); протоколі проведення слідчого експерименту від 03.03.2021 року з підозрюваним ОСОБА_9 , який у присутності захисника вказав де та яким чином відбувалася бійка між ним та потерпілим, що зафіксовано на СД-Р диск та відтворено в судовому засіданні ( т. 2 а. с. 185-193), протоколі проведення слідчого експерименту від 13.03.2021 року з потерпілим ОСОБА_10 , який вказав де та яким чином відбувалася бійка між ним та ОСОБА_9 і яким чином останній наніс йому ножові поранення, що зафіксовано на СД-Р диск та відтворено в судовому засіданні ( т. 2 а. с. 204-209); протоколі огляду СД-Р диску із записом з камер спостереження кафе-бару "Гетьманський стан" на якому зафіксована подія бійки 14.02.2021 року в період часу з 00 год. 55 хв. по 00 год 59 хв., при перегляді якого потерпілий та обвинувачений впізнають себе як учасників бійки ( т. 2 а. с. 230-231), а також на інших наведених у вироку доказах.

При цьому в судовому засіданні були повно та всебічно перевірені доводи сторони захисту, які є аналогічними з доводами викладеними захисником ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі щодо невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який свою вину не визнав та заперечував нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Проте, ці доводи сторони захисту були обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки вони суперечать встановленим в ході судового розгляду фактичним обставинам кримінального правопорушення та спростовуються сукупністю досліджених доказів у справі, які змістовно викладені у вироку.

Оцінюючи зібрані у справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд першої інстанції розцінив позицію обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та заперечував нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, як спосіб захисту та обгрунтовано визнав його показання неправдивими та такими, що направлені на ухилення від відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснив, що конфлікт з ОСОБА_9 , який відбувся в ніч з 13 на 14 лютого 2021 року в кафе-барі " Гетьманський стан " переріс у бійку між ними, під час якої останній наніс йому ножом декілька поранень в область грудей та живота, після чого їх розборонили сторонні особи, його посадили на стілець та викликали швидку медичну допомогу, а ОСОБА_9 кудись пішов. Також зазначив, що крім них, ніхто інший у бійці участі не приймав, а лише дивилися і, що коли вони билися, він намагався забрати ніж у ОСОБА_9 .

Вказані потерпілим обставини конфлікту та бійки між ним та обвинуваченим ОСОБА_9 підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . При цьому, кожний з вказаних свідків підтвердив відомі йому обставини події, яка відбулась у кафе-барі "Гетьманський стан" і показання кожного з цих свідків у своїй сукупності повністю відтворили картину вказаної події.

Свідок ОСОБА_16 , зокрема пояснив, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий ОСОБА_10 , який був у стані алкогольного с"пяніння, штовхнув його, ображав, а потім вдарив рукою в затилок, після чого у конфлікт втрутився обвинувачений ОСОБА_9 та між ним та потерпілим почалась бійка, яка відбувалась лише між цими двома особами, а коли бійка закінчилась потерпілий держався за живіт і на його одязі була кров.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила, що під час бійки між її чоловіком та ОСОБА_9 , чоловіку були спричинені тілесні ушкодження, після чого його відвезли до лікарні та зробили операцію, а також зазначила, що в руках ОСОБА_9 під час бійки вона бачила ніж.

Про відомі обставини бійки між двома чоловіками в кафе-барі " Гетьманський стан " також пояснили суду першої інстанції вищевказані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зокрема, щодо наявності на одязі потерпілого крові та наявності ножа і слідів бурого кольору, які були виявлені під час огляду місця події згідно протоколу від 14.02.2021 року (т. 2 а.с. 113-115).

Отже, доводи апеляційної скарги про недостовірність показань вищевказаних свідків, які на переконання захисника не доводять інкримінованого її підзахисному діяння, оскільки є неправдивими та суперечливими між собою, не відповідають іншим доказам у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає безпідставними, так як згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а тому при оцінці показань вищевказаних свідків щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні в сукупності з іншими, дослідженими в ході судового розгляду доказами, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку на підтвердження обставин заподіяння потерпілому ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, суд обгрунтовано визнав їх логічними, послідовними та поклав показання цих свідків в основу обвинувального вироку, оскільки вони з достатньою повнотою доводять, що бійка у кафе-барі "Гетьманський стан"відбулась лише між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_10 і, що саме ОСОБА_9 , а ніхто інший, з присутніх у приміщенні кафе відвідувачів, наніс потерпілому тілесні ушкодження.

При цьому суд вірно зазначив, що твердження сторони захисту про обмову свідками обвинуваченого, є надуманими, оскільки підстав для обмови судом не встановлено. Не вказувала сторона захисту на підстави для обмови свідками обвинуваченого і під час апеляційного розгляду.

Крім того, з метою перевірки апеляційних тверджень сторони захисту про те, що обвинувачений не наносив ножові поранення потерпілому, судом, під час апеляційного розгляду був досліджений СД-Р диск із записом зафіксованої камерами спостереження кафе-бару "Гетьманський стан", з якого вбачається, що бійка відбувалась лише між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_10 , які до цього, разом з іншими декількома відвідувачами цього закладу, про щось розмовляли біля барної стійки і під час цієї розмови ОСОБА_10 вдарив свідка ОСОБА_17 в потилицю. При цьому потерпілий поводив себе більш активно, за статурою більший від ОСОБА_9 , який під час бійки повалив останнього на підлогу, після чого на відео видно як, через деякий час, інші сторонні особи, які до цього лише спостерігали за подією, намагаються їх розборонити, і коли вони відтягнули ОСОБА_10 , останній, знаходячись в положенні стоячи, починає дивитися на свій одяг в нижній частині тулуба, мацає рукою та щось говорить, а обвинувачений, миттєво піднявшись з підлоги, нічого більше не з"ясовуючи, швидко пішов до виходу, навіть залишивши на підлозі свою шапку.

Доводи захисника про те, що на відео видно як ОСОБА_9 нічого з будь якої кишені не витягував, в його руках ножа не було, а після того, як потерпілого відтягнули від обвинуваченого і потерпілий знаходився в положенні стоячи, на одязі останнього плям не було, тобто його одяг був чистий і цілий, що на переконання сторони захисту свідчить про непричетність обвинуваченого ОСОБА_9 до спричинення потерпілому ножових поранень, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки бійка між потерпілим і обвинуваченим відбулась дуже швидко, сам відеозапис поганої якості, нечіткий, зроблений у приміщенні зі штучним неярким освітленням, а тому розібрати, що у кого було, чи не було в руках або на одязі неможливо.

За висновком експерта № 58 від 26.03.2021 року ОСОБА_10 згідно наданої медичної документації виявлені тілесні ушкодження у вигляді однієї колото-різаної рани грудної клітки зліва з пошкодженням перикарду в проекції лівого шлуночка серця, гемоперикарду, лівобічного гемопневмо тораксу, двох проникаючих колото-різаних ран мезогостральної ділянки передньої черевної стінки з порушенням цілісності тонкого кишківника та одної проникаючої в черевну порожнину колото-різаної рани лівої здухвинної ділянки з пошкодженням брижі сигмовидної кишки, гемоперитонеум, які згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя та здоров"я в момент заподіяння.

Посилання апелянта на ту обставину, що вказаний висновок експерта № 58 від 26.03.2021 року, яким встановлено, що виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя та здоров"я в момент заподіяння є недопустимим доказом і не може свідчити про наявність у потерпілого ножових поранень нанесених обвинуваченим, з тих підстав, що матеріали кримінального провадження не містять жодного документу про проведення освідування потерпілого, його безпосереднього огляду (обстеження) експертом, не містять доказів отримання слідчим, а потім передачу експерту медичної карти стаціонарного хворого потерпілого ОСОБА_10 , тобто медичні документи не отримувалися слідчим у порядку встановленому КПК України, а також відсутні документи зі «швидкої допомоги» про стан, який був у потерпілого на час приїзду лікарів, яку допомогу йому надавали, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки потерпілий ОСОБА_10 у своїй заяві (а.с. 215) надав свою добровільну згоду на використання його історії хвороби з Обухівської ЦРЛ та рентгенівського знімку для проведення судово-медичної експертизи і надання слідчим цих документів на дослідження експерту без дотримання вимог ч. 2 ст. 159, п. 2 ч. 1 ст. 162 КПК України лише сприяло виконанню завдань кримінального провадження, якими є охорона законних інтересів, у даному випадку, потерпілого ОСОБА_10 , що ніяким чином не порушило і не могло порушити права обвинуваченого, так як ці документи не стосуються стану здоров"я ОСОБА_9 , а відтак підстав вважати, що вказаний висновок експерта здобутий завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав і свобод особи та визнавати його недопустимим доказом немає.

Крім того, зважаючи на вимоги ст. 22 КПК України, стороною захисту не надано доказів того, що інформація, яка міститься у цих медичних документах є недостовірною.

Згідно протоколу огляду місця події від 14.02.2021 року та ілюстративної таблиці до нього, в приміщенні хірургічного відділення Обухівської ЦРЛ проведено огляд чорного поліетіленого пакету з одягом доставленого в лікарню потерпілого ОСОБА_10 , а саме светра коричневого кольору з плямами бурого кольору та трьома проникаючими отворами, труси з плямами бурого кольору та штани синього кольору у розірваному стані з плямами бурого кольору, які вилучено, поміщено до паперової коробкиі та опечатано, які визнані речовими доказами.

Твердження захисника, що речі потерпілого ОСОБА_10 були пошкоджені з правої сторони, проте орган досудового слідства вказує, що всі удари наносились в ліву сторону тулуба потерпілого, що на переконання сторони захусту лише підтверджує той факт, що обвинувачений ножові поранення не наносив, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості таких доказів, як висновок експерта № СЕ-19/11-21/8736-БД від 01.04.2021 року в частині встановлення генетичних зразків, а також висновки експерта № СЕ-19/111-21/8740-БД від 06.04.21; № СЕ-19111-21/8664 БД від 02.04.21; № СЕ-19111-21/11526-БД від 09.04.21 в частині встановлення в об"єктах дослідження приналежність виявлених генетичних ознак зразкам букального епітелію потерпілого ОСОБА_10 , так як у постановах від 14.02.2021 року про відібрання біологічних зразків у потерпілого ОСОБА_10 відсутній підпис останнього, не вказано послідовності дій, зокрема, як саме були отримані ці зразки, відсутній спосіб їх вилучення та не зазначено час їх отримання, тобто вказані протоколи та зразок букального епітелію ОСОБА_10 , який був об"єктом дослідження його генетичних ознак були отримані та оформлені з порушенням вимог КПК, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки у судовому засіданні представник потерпілого підтвердив, що зразки букального епітелію дійсно відбиралися у ОСОБА_10 , а доказів того, що ці зразки були відібрані не у ОСОБА_10 а в іншої особи, матеріали справи не містять, не вказує на це і захисник у своїй апеляційній скарзі.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта, що протокол пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2021 року є недопустимим доказом, так як у цьому протоколі відсутній опис усіх осіб, які пред"являлись для впізнання, не зазначено хто є якою особою та кого конкретно впізнав свідок, не зазначено у який спосіб проводилась вказана слідча дія, оскільки у вироку, в обгрунтування своїх висновків, суд взагалі не посилався на вказаний протокол як на доказ і оцінки йому не надавав, а ті порушення під час проведення вказаної слідчої дії, на які вказує захисник, не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обстави, які мають значення для кримінального провадження, а тому протоколи проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_9 , які суд поклав в основу обвинувального вироку, колегія суддів вважає належними доказами, а твердження захисника, що вказані протоколи є неналежним доказом, оскільки слідчі експерименти не містять ознак відтворення дій, обстановки та обставин події, а посвідчують виключно повідомлення потерпілого та обвинуваченого про подію, що фактично є їх допитом, а тому, з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України, вони не мають доказового значення, є неспроможними.

Частиною 1 ст. 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Отже, апеляційні твердження сторони захисту про недопустимість вищевказаних доказів, яким суд у сукупності з показаннями потерпілого та свідків дав належну оцінку, визнав ці докази допустимими та поклав в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_9 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ті порушення, про які зазначала захисник під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та на які вона посилається в апеляційній скарзі, є неістотними і такими, що не призвели до порушення прав та свобод особи, а також не вплинули на загальну справедливість судового розгляду, законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку в цілому.

Наведені у вироку докази, суд першої інстанції, керуючись критерієм доведеності винуватості ОСОБА_9 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння поза розумним сумнівом, обгрунтовано визнав належними, оскільки вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуваннюі допустимими, які не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам, об`єктивно узгоджуються між собою та повністю відтворюють картину вчиненого.

Також безпідставними колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо не дотримання судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», внаслідок чого обвинуваченому ОСОБА_9 було призначене занадто м`яке покарання, оскільки при його призначенні судом не в повній мірі були враховані конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, кількість завданих потерпілому тілесних ушкоджень, те, що злочин було вчинено з використанням ножа, і після його вчинення ОСОБА_9 зник з місця події.

Однак всупереч вищевказаним апеляційним доводам колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи вищезазначені факти і дані про його особу, призначив покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке за своїм видом та розміром відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання більшого за розміром ніж призначив суд першої інстанції, а саме покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, про що ставиться питання в апеляційній скарзі представника потерпілого, не вбачає.

Заявлений потерпілим ОСОБА_10 цивільний позов суд вирішив у відповідності з вимогами ст. 127-129 КПК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обвинувальний вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 законним, обгрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування та закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, а також підстав для відмови у задоволенні цивільного позову потерпілого, на що вказувала сторона захисту під час апеляційного розгляду, як і підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, про що ставиться питання в апеляційній скарзі представника потерпілого, не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2021 року у кримінальному провадженні №0000011 стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3