Справа № 643/3660/23
Провадження № 1-кс/643/561/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0001464 від 03.05.2023 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, маючий базову загальну середню освіту, неодружений, офіційно не працюючий, раніше судимий: 19.06.1995 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі; 24.05.2000 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 141 КК України до 11 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 21.02.2002 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 16.01.2008 року Московським районним судом м. Харкова за ст. 395, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі; 13.12.2013 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки; 26.05.2014 року Московським районним судом м. Харкова ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; 26.06.2018 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до з років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки; 18.03.2019 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, 06.01.2022 звільнений з Темнівської виправної колонії (№100) у зв`язку з відбуттям строку покарання, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , 03.05.2023 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходячись на ринку «Океан», а саме біля кафе, за адресою: м. Харків, вул. Гв. Широнінців 83/26, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 6 лютого 2023 року №58/2023 строком на 90 діб з 19 лютого 2023 року, діючи умисно, повторно, за раптово виниклим умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи при цьому корисливу мету незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, та бажаючи діяти саме так, вихватив із рук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільний телефон «Samsung» Galaxy J3, (модель SM-J320H), об`єм пам`яті 8 ГБ, у корпусі золотистого кольору, IMEI: IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 756 гривень, із сім-картою мобільного оператора «Водафон», із номером НОМЕР_3 .

Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, тим самим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_7 на загальну суму 756 гривень.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, який є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання від семи до десяти років позбавлення волі.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину проти власності, вчинив новий, тяжкий злочин, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому, побоюючись покарання яке загрожує, у разі визнання його винним може переховуватись від органів досудового розслідування. Також, ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків та стримуючих факторів;

- незаконно впливати на потерпілого, свідка, оскільки вони являються безпосередніми очевидцями події та в ході досудового розслідування підозрюваному відоме місце проживання потерпілого, місце роботи свідків, в результаті чого, перебуваючи на свободі ОСОБА_6 матиме можливість впливати на останніх з метою зміни показань під час досудового розслідування та в подальшому в суді;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 офіційного місця роботи не має, єдиним джерелом доходу останнього є протиправна діяльність пов`язана із вчиненням корисливих злочинів, має судимість за вчинення злочину проти власності.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що підозра обґрунтована, вину визнав, у скоєному щиро розкаявся. В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив відмовити, обрати стосовно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт, оскільки на утриманні має матір, яка після перенесених двох інсультів пересувається за допомогою ходунків, також, вказав, що ризики не обґрунтовані, він співпрацює зі слідством, переховуватися, впливати на свідків та потерпілого наміру не має.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив відмовити, оскільки ризики, зазначені в клопотанні необґрунтовані, його підзахисний вину визнає, щиро розкаюється. Співпрацює зі слідством, на утриманні має матір, яка обмежена в пересуванні після перенесених інсультів, звернув увагу, що телефон потерпілому повернуто. Просив обрати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з 22.00 год до 07.00 год наступного дня.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 04.05.2023 за погодженням із прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, що підтверджується: протоколом огляду місця події, проведеного 03.05.2023 за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців 83/26; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.05.2023 року, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03.05.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_7 від 03.05.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 03.05.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_8 від 03.05.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 03.05.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 від 03.05.2023; протоколом огляду речей від 04.05.2023 року; речовим доказом, а саме мобільним телефоном «Samsung» Galaxy J3, (модель SM-J320H), об`єм пам`яті 8 ГБ, у корпусі золотистого кольору, IMEI: IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 756 гривень, із сім-картою мобільного оператора «Водафон», із номером НОМЕР_3 , які вилучено в ході огляду місця події від 03.05.2023 року; повідомленням про підозру ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 04.05.2023 року.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого; вчинити новий злочин.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, підозрюється у скоєнні тяжкого корисливого злочину, не має стійких соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; відсутність офіційного працевлаштування; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних прав та обов`язків,не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України, є злочином, який вчинено із застосуванням насильства.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до пункту 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання - з 17.30 години 03.05.2023.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 17.30 години 01.07.2023.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_11 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав: «_____»_____________2023 року ________________________________