Справа №577/4290/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/913/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2023, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, із середньою технічною освітою, розлученого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_8 в яких:

- обвинувачений просив призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, більш м`яке ніж призначено за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2023;

- захисник просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2023, скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, з урахуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу ОСОБА_7 визначено залишити тримання під вартою і строк відбуття покарання рахувати з 24.09.2022.

Речовий доказ автомобіль «SKODA Octavia», державний номер НОМЕР_1 , власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , є ОСОБА_7 визначено повернути останньому, скасувавши раніше накладений арешт за ухвалою слідчого судді від 27.09.2022.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. залишити без розгляду на підставі поданої позивачем заяви.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений і захисник стверджували, що фактичні обставини справи, доведеність вини і правильність кваліфікації дій обвинуваченого не оскаржують, однак вирок суду, в частині признаного покарання, вважають суворим і просять його пом`якшити, застосувавши ст. 69 КК України.

Апелянти зазначали, що свою вину у вчиненні злочину обвинувачений визнав повністю, відшкодував потерпілій збитки, на обліку в лікаря нарколога і психіатра не перебуває, має статус учасника бойових дій, діючий військовий, злочин вчинив з необережності, щиро розкаявся, має на утриманні малолітню дитину з хворобою серця, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого суд першої інстанції не встановив, а за висновком органу пробації мається середній ступінь ризику вчинення повторного злочину і виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Крім цього, захисник зазначав, що суд обмежив його і обвинуваченого в часі для підготовки до виступу в судових дебатах.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Разом з тим від потерпілої ОСОБА_10 надійшла заява в якій вона просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, оскільки покарання для обвинуваченого вважала справедливим. Апеляційний розгляд справи просила проводити у її відсутність (а.с. 143).

Як встановлено судом першої інстанції, 24.09.2022, близько 11 год. 15 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (згідно акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 457 від 24.09.2022 року вміст алкоголю в крові становив 3.0 %), чим порушив пункт 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі по тексту ПДР), за приписами якого «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», заздалегідь позбавивши себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати дії, на автомобілі «SKODA Octavia», державний номер НОМЕР_1 , під`їхав до магазину продовольчих товарів «Фламінго», розташованого по вул. 1 травня, буд. 1 у с. Вирівка Конотопського району.

Після придбання товарів, сівши за кермо вказаного авта у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 почав виїжджати на головну дорогу вул. 1 травня в с. Вирівка Конотопського району, виконуючи поворот ліворуч. Пропустивши транспортний засіб, що рухався по головній дорозі обвинувачений продовжив маневр виїзду на головну дорогу, при цьому на порушення вимог пунктів 2.3 б, 12.1, 12.3 ПДР, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», почав рухатися по зустрічному узбіччю. Маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а також - належних управлінських заходів керування транспортним засобом для об`їзду перешкоди внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , що йшла по лівому узбіччю в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження і була доставлена до реанімаційного відділення КНП КМР «Конотопська ЦРЛ ім. ак. М.Давидова», де від отриманих травм померла.

За висновком судово-медичної експертизи № 199 від 21.10.2022 смерть ОСОБА_11 настала внаслідок тупої, сполученої травми тулуба, кінцівок з множинними двобічними переломами ребер, кісток тазу, шийки правого стегна, обох кісток правої гомілки в н/з, розривами селезінки, лівої нирки, печінки, пристінкової плеври з внутрішньочеревним та внутрішньо плевральними крововиливами, яка ускладнилась травматичним шоком.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №154 від 08.10.2022 року ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «SKODA Octavia», державний номер НОМЕР_1 , допустив порушення вимог пунктів 2.3 б, 2.9 а, 12.1, 12.3 ПДР, мав технічну можливість попередити виникнення дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пунктів 2.3 б, 12.1, 12.3 ПДР, а допущенні ним порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та наслідками, що настали.

Отже, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 -1 КК України тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який апеляційні скарги підтримав, просив змінити призначене йому покарання в сторону пом`якшення, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційних скарг заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам провадження.

Щодо доводів апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, які просили пом`якшити обвинуваченому покарання, застосувавши ст. 69 КК України, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі із застосування додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції враховував відсутність обставин, які обтяжують покарання та обставин, які його пом`якшують, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, повне відшкодування завданих збитків, вибачення перед потерпілою, перебування на утриманні малолітньої дитини та відсутність у ОСОБА_7 судимостей.

Також, судом першої інстанції було враховано і те, що злочин вчинений з необережності, підсудний щиро розкаявся про що свідчить, окрім визнання факту скоєння кримінального протиправного діяння та повного відшкодування збитків, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки, у нього на утриманні перебуває малолітня дитина. За висновком органу пробації мається середній ризик вчинення повторного злочину та небезпеки для суспільства, а відтак виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, суд звернув увагу і на те, що ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, дана обставина безсумнівно підвищу суспільну небезпечність, порушуючи ПДР скоїв ДТП, що призвело до незворотних тяжких наслідків у вигляді смерті людини, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодужується і колегія суддів, що застосування ст. 69 КК України, на чому наполягає сторона захисту і обвинувачений, є неможливим.

З огляду на викладене обвинуваченому ОСОБА_7 як нобхідне і достатнє покарання призначено покарання у виді позбавлення волі, проте мінімальним строком визначеним санкцією ч.3 ст.286-1 КК України.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

В апеляційних скаргах обвинувачений і захисник перелічили всі ті обставини, що вже були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Додаткових, нових, обставин, які б вплинули на обґрунтованість вимог апелянтів, останніми не вказано і апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На переконання апеляційного суду, вимоги вказаного закону, судом першої інстанції виконано. Попри ряд перелічених апелянтами обставин, слід зауважити на тому, що ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді від 5 до 10 років позбавлення волі, наслідком злочину стала смерть людини.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог як обвинуваченого так і захисника відмовити, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2023, залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2023, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_8 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4