Дата документу 01.05.2023 Справа № 323/1438/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/1438/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/884/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

1 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 7 квітня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, працюючого трактористом Пологівського лісництва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком до 5 червня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключає його небезпечну поведінку з посиленим наглядом відносно ОСОБА_7 , на 60 діб.

Своє клопотання прокурор мотивував тим, що в провадженні Гуляйпільського районного суду Запорізької області перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 28 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 125 КК України. Розпорядженням голови Верховного суду №49/0/9-22 від 14 вересня 2022 року підсудність Гуляйпільського районного суду Запорізької області визначено за Заводським районним судом м. Запоріжжя. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 9 лютого 2023 року відносно ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключає його небезпечну поведінку з посиленим наглядом на строк до 2 місяців, тобто, до 9 квітня 2023 року. Враховуючи наявність ризиків, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, забезпечення ОСОБА_7 виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурор просив продовжити відносно останнього запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключає його небезпечну поведінку з посиленим наглядом.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 9 лютого 2023 року продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, строком на 60 днів, тобто до 9 квітня 2023 року включно.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 7 квітня 2023 року продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, строком на 60 днів, тобто до 5 червня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував встановленими та доведеними стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні та продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання в психіатричному закладі в умовах, що виключають небезпечну поведінку, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, що мають ознаки в тому числі тяжких та особливо тяжких злочинів, станом на даний час у вказаному кримінальному провадженні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по суті не розглянуто.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що відповідно до п. 20-5 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за 10 днів до закінчення попередньої ухвали про тримання під вартою, разом з тим, прокурор подав клопотання до суду лише 5 квітня 2023 року, тобто лише за 4 дні до закінчення дії попередньої ухвали, строк якої закінчився 9 квітня 2023 року.

Зауважує, що згідно до вимог ст.ст. 291 та 292 КПК України прокурор повинен був затвердити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 і передати його на розгляд відповідному суду, проте, підтвердження про направлення до Гуляйпільського районного суду Запорізької області клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, отримання зазначеним судом такого клопотання в судовому засіданні прокурором не надано.

Звертає увагу на те, що до Заводського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру або обвинувального акту, також не надходило.

Вказує, що в матеріалах справи немає відомостей відносно ОСОБА_7 про те, яким судом і коли було проведено підготовче судове засідання по даній справі, під час якого відносно нього було продовжено або обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в психіатричному закладі, обраний під час досудового розслідування.

Крім того зазначає, що в порушення вимог ч. 2 ст. 342 КПК України секретар судового засідання і суд не встановив особу, відносно якої розглядалось клопотання прокурора про продовження застосування примусового заходу.

Зауважує, що прокурором не надано документів, підтверджуючих особу ОСОБА_7 .

Також, в порушення норм ст. 364 КПК України суд не провів судові дебати, в ухвалі суду не зазначено місце народження ОСОБА_7 .

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та просив звернути увагу на п. 20-5 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, де вказано, що на час карантину під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за 10 днів до закінчення попередньої ухвали про тримання під вартою, у зв`язку із тим, що дію карантину було продовжено тому прокурор порушив зазначений строк. Вказав, що прокурор не довів на якій стадії перебуває справа.

ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу без доповнень.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що клопотання про продовження запобіжного заходу направлялось стороні захисту ще 5 квітня 2023 року, з яким вони ознайомились до судового засідання та підготовили заперечення. Зазначив, що всі матеріали на підтвердження особи ОСОБА_7 направлялись до Гуляйпільського районного суду Запорізької області, який наразі знаходиться на території, де ведуться активні бойові дії.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_7 , його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційний скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, може бути застосований судом запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Статтею 508 КПК України визначено, що передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Відповідно до ч. 3 ст. 508 КПК України, застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно з загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно до ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 82 від 16 червня 2021 року, ОСОБА_7 у період інкримінованого йому діяння виявляв і теперішній час виявляє ознаки хронічного психіатричного захворювання у формі біполярного розладу, поточного маніакального епізоду з психотичними симптомами. За своїм психічним станом іспитований у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом (а.с. 7-12).

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу та правильно встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, при встановленні ризику переховування від суду, слід звернути увагу на те, що відносно ОСОБА_7 вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру за вчинення кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, що значно підвищує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, з клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу випливає, що місце вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів є місцем проживання деяких потерпілих, і будучі обізнаним про їх місце проживання, він може спробувати шляхом погроз або залякувань незаконно на них впливати з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, місце проживання ОСОБА_7 знаходиться в одному населеному пункті з місцем проживання потерпілих, що також підвищує ризик незаконного впливу на них.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також продовжує існувати та не зменшився, оскільки ОСОБА_7 інкримінуються ряд вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про його схильність до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відтак, матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_7 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід, не пов`язаний з поміщенням його до психіатричного закладу.

Наявність підстав для залишення особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру у межах психіатричного закладу слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей, за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Наявність підстав для подальшого поміщення особи у психіатричний заклад з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, та доцільність продовження строку вказаного запобіжного заходу має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Кожне наступне продовження запобіжного заходу має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Поміщення особи у психіатричний заклад з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права особи стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, враховуючи те, що як вбачається із оскаржуваної ухвали, строк запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу, в умовах, що виключають небезпечну поведінку відносно ОСОБА_7 закінчувався 9 квітня 2023 року, а також той факт, що на даний час заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було продовжено строк дії запобіжного заходу відносно останнього.

З приводу доводів в апеляційній скарзі про те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за 10 днів до закінчення попередньої ухвали, то слід вказати на наступне.

Як вже вищевказувалось, застосування такого запобіжного заходу, як у вигляді тримання в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, здійснюється згідно з загальними правилами, передбаченими цим Кодексом для застосування запобіжних заходів.

Так, положення ст. 331 КПК України зобов`язують суд за наявності клопотань під час судового розгляду розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

При цьому, ст. 199 КПК України встановлює подання клопотання про продовження строку тримання під вартою не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Отже, враховуючи подання прокурором 5 квітня 2023 року клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції зобов`язаний був його розглянути.

Більш того, із аудіо - запису судового засідання від 7 квітня 2023 року випливає, що як ОСОБА_7 та і його захисник - адвокат ОСОБА_8 висловились щодо поданого прокурором клопотання про продовження строку запобіжного заходу і клопотань про відкладення його розгляду для ознайомлення та надання заперечень, заявлено не було.

З приводу доводів щодо того, що відповідно до вимог ст. 291 - 292 КПК України прокурор повинен був затвердити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 та передати його на розгляд до Гуляйпільського районного суду Запорізької області та вже в рамках цього провадження обирати та продовжувати запобіжний захід, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, із відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 28 березня 2021 року, за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 було проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.

Крім того, вказаною ухвалою було продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, який в подальшому був продовжений ухвалами Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області та Заводського районного суду м. Запоріжжя, за якими було визначено територіальну підсудність судових справ Гуляйпільського районного суду Запорізької області в умовах воєнного стану.

Отже, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 було направлено та перебувало в провадженні Гуляйпільського районного суду Запорізької області, проте, у зв`язку із оголошенням воєнного стану на території України, територіальну підсудність судових справ цього суду було визначено розпорядженням Верховного суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 за Заводським районним судом м. Запоріжжя.

Відтак, враховуючи вищевказане, запобіжний захід відносно ОСОБА_7 неодноразово продовжується в рамках кримінального провадження, яке перебувало на розгляді в Гуляйпільському районному суді Запорізької області.

З приводу доводів, що судом не було встановлено особу відносно якої розглядалось клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, то вони також є необґрунтовані, оскільки із аудіо - запису судового засідання від 7 квітня 2023 року випливає, що головуючим суддею у справі було встановлено особу ОСОБА_7 , зокрема, з`ясовано його прізвище, ім`я по батькові, рік його народження, місце народження, місце його роботи до затримання, місце його проживання.

Вказані анкетні дані ОСОБА_7 у судовому засіданні суду першої інстанції є достатніми для встановлення його особистості.

Крім того, доводи захисника про те, що судом не було проведено судові дебати є неспроможними, оскільки в судовому засіданні у суді першої інстанції 7 квітня 2023 року було розглянуто тільки клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, а не кримінальне провадження по суті.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1, 508 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 7 квітня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком до 5 червня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4