Номер провадження:1-кп/521/1089/23
У Х В А Л А

26 липня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

у відкритому підготовчому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції з прокурором, обвинуваченим і захисником, у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про відсутність обставин, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_4 .

Захисник повідомив, що оскільки у кримінальному провадженні проводилося спеціальне досудове розслідування, про що ОСОБА_4 не мав інформації, стороною обвинувачення не були виконані вимоги ст. 290 КПК України і обвинуваченому не надавався доступ до матеріалів досудового розслідування. Разом з тим у сторони захисту відсутні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки ОСОБА_4 має намір в судовому засіданні доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованого злочину.

Обвинувачений підтримав позицію захисника, не заперечував проти призначення судового розгляду.

Вирішуючи питання про можливість призначення справи до судового розгляду, суд виходить з наступного.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 7 КПК України визначено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься і поняття розумних строків, яке відповідно до ч. 5 ст. 28 КПК України передбачає, що кожен має право, щоб обвинувачення відносно нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

У відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Частиною 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи із суті даної норми закону, має відображатись в обвинувальному акті відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві" від 24.10.2003 року N 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Згідно висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає, зокрема, обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення. Верховний Суд України, в своєму рішенні зазначив про те, що під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Проте, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 в частині формулювання обвинувачення не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Так, пред`явлене особі обвинувачення обов`язково повинно містити викладення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. Ці вимоги кореспондують вимогам закону до повідомлення про підозру (п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України) та до вироку суду (п. 2 ч. 1 ст. 374 КПК України).

Однак, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 ідентично формулюванню обставин кримінального правопорушення, і містить опис обставин, встановлених досудовим розслідуванням, про що і зазначено в тексті обвинувачення.

Проаналізувавши зміст обвинувального акта відносно ОСОБА_4 , суд зазначає, що у ньому відсутнє викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Тобто, обвинувальний акт містить недоліки, що перешкоджають об`єктивному розгляду справи та порушують вимоги закону, зокрема, право на захист обвинуваченого і позбавляють суд можливості призначити кримінальне провадження до розгляду.

Так, суд вважає, що в обвинувальному акті відсутній виклад (визначення), які ж саме конкретні діяння, передбачені ч. 7 ст. 111-1 КК України на думку сторони обвинувачення вчинив обвинувачений.

ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме: добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті сформульовано, що ОСОБА_4 вчинив такі дії: не пізніше 01.08.2022 року по даний час умисно, добровільно погодився на пропозицію невстановлених осіб зайняти посаду у незаконному правоохоронному органі так званому «главное управление министерства внутренних дел Хресонскої области» та з того часу виконує вказівки окупаційної адміністрації, спрямовані на встановлення та утвердження тимчасової окупації державою-агресором частини території України.

Разом з тим, обвинувачення є неконкретним, оскільки не сформульовано: чи зайняв обвинувачений посаду в незаконному правоохоронному органі і, якщо так, то яку саме посаду, а також протягом якого періоду він цю посаду обіймав (відповідно до диспозиції ч. 7 ст. 111-1 КК України).

Тобто обвинувальний акт не містить конкретного формулювання обвинувачення, від якого має захищатись ОСОБА_4 . Всупереч ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не відображено час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню.

Таким чином, стороною обвинувачення порушено законодавчо визначене положення (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України), що обвинувачення має бути індивідуалізоване і містити передбачені законом відомості щодо конкретних злочинних діянь конкретної особи, в даному випадку обвинуваченого ОСОБА_4 .

Європейській суд з прав людини (пункт 34 Рішення у справі Абрамян проти Росії від 09.10.2008 року) вимагає приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Покарання особи за злочин, який хоч і був передбачений кодексом, але кваліфікація містила нечіткі формулювання, буде порушенням принципу правової визначеності (Рішення від 06.11.2007 року у справі Степуляк проти Молдови).

Суд вважає, що порушення кримінального процесуального закону, допущені стороною обвинувачення при складенні обвинувального акту, є істотними і такими, що тягнуть порушення права ОСОБА_4 на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд.

Зазначені недоліки перешкоджають суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та унеможливлюють постановлення законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення за результатами розгляду.

Таким чином, обвинувальний акт має бути повернутим прокурору з підстав його не відповідності вимогам КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд не піддає сумніву, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора. Під час підготовчого засідання не досліджувалися питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення. На цій стадії суд лише встановлював відповідність процесуальної форми обвинувального акта вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, не досліджуючи при цьому суті обвинувачення.

Суд не пропонує слідчому/прокурору зазначати в обвинувальному акті інші обставини чи події, або викладати їх в інший спосіб, не надає оцінку обставинам, викладеним в обвинувальному акті та не ставить їх існування під сумнів.

За загальним правилом, визначення ступеня деталізації опису обставин вчинення злочину в обвинувальному акті належить до повноважень прокурора, разом з тим, зміст та спосіб викладення вказаних обставин повинні давати можливість обвинуваченому в повному обсязі розуміти суть висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, про обізнаність обвинуваченого із суттю обвинувачення повинні свідчити не лише наявність в тексті обвинувального акта правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, а й описової частини обвинувального акта, в якій простою та зрозумілою для обвинуваченого мовою повинні зазначатися деталі вчинення злочину та інші обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Необхідність зазначати повну та детальну інформацію щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

Однак, з аналізу обвинувального акту щодо ОСОБА_4 вбачається, що вимоги закону при складанні обвинувального акту не дотримано. Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено не чітко і не конкретно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 291 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголосити 31.07.2023 о 16 годині.

Суддя Ірина МОРОЗОВА