Номер провадження: 11-кп/813/621/23
Справа № 507/1176/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 14.10.2022 у кримінальному провадженні №0000248, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.05.2017 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясенове Друге, Любашівського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Комишани, м. Херсона, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховується від дати набрання вироком чинності, та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування ним покарання період попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 25.05.2017 року по 01.06.2017 року, а також період з моменту фактичного затримання до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років та 6 місяців (п`яти років і шести місяців) позбавлення волі.

Обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховується від дати набрання вироком чинності, зарахувавши у строк відбування ним покарання період з моменту фактичного затримання до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та цивільних позовів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визнані винними у тому, що вони в ніч з 3 на 4 травня 2017 року, точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилося можливим, за попередньою змовою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, проникли на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_11 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де з підсобного приміщення сараю, таємно викрали одну корову чорно-білого окрасу, із білою плямою на лобній частині голови у вигляді «зірки», віком 10 років, ринковою вартістю 12000,00 грн., а також одну корову, чорно-білого окрасу, з надпиляним рогом, віком 10 років, ринковою вартістю 12000,00 грн., розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду в загальній сумі на 24000,00 грн.

Крім того, в ніч з 24 на 25 травня 2017 року, точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів, проникли на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , де з підсобного приміщення сараю, таємно викрали одного бичка, чорного окрасу з білими плямами в області черевної порожнини (живота), віком 1 рік, ринковою вартістю 10000,00 грн., розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду винесено з істотним порушенням процесуального законодавства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підлягає скасуванню в результаті не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 .

Вказує, що судом першої інстанції порушено приписи ст. 366, 367 КПК України, а саме суддя не надавши останнього слова обвинуваченим о 13:45 видалилась до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, але о 13:45 годин повернулась до зали судового засідання на стадію останнього слова обвинувачених, чим порушила вимоги ч. 2 ст. 367 КПК України, якою передбачено, що суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу та під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні. Наголошує, що судом першої інстанції упереджено розглянуто кримінальне провадження, оскільки захисник неодноразово звертався із заявами про відвід судді, але його заяви розглянуто формально. Вказує, що судом необґрунтованому не повернено заставу внесену відносно ОСОБА_7 .

Вважає, що судом не доведено вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_7 , а всі доводи суду є оспорювані, що в свою чергу ставить під сумнів обґрунтованість обвинувачення, враховуючи, що всі сумніви повинні трактуватися на користь обвинуваченого, відповідно до ст. 62 Конституції України.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити. Скасувати обраний 14.10.2022 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та майно належне ОСОБА_7 , яке конфісковано повернути власнику.

Дослідити у судовому засіданні постанову про створення групи слідчих від 04.05.2017 та 25.05.2017, диск із звукозаписом до протоколу негласних слідчих дій. Повернути заставодавцю ОСОБА_13 заставу, яка внесена 31.05.2017 у розмірі 64000 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 вказує, що вирок суду першої інстанції незаконний, необґрунтований та невмотивований, а висновки суду про вину ОСОБА_8 у вчинені крадіжки в ОСОБА_11 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що в основу обвинувачення покладено не допустимий доказ, а саме протокол слідчих експериментів ОСОБА_8 без роз`яснення права на захист, без захисника, без роз`яснення будь-яких прав. Вказує, що матеріали справи не містять доказів, що свідчать про причетність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до крадіжки.

Просить вирок суду першої інстанції змінити, виправдати обвинуваченого ОСОБА_8 за епізодом крадіжки з території домоволодіння ОСОБА_11 та змінити призначене покарання, зменшивши строк покарання до трьох років, звільнивши засудженого ОСОБА_14 від відбування покарання з випробування на 1 рік, застосувавши ст. 75, 76 КК України.

Прокурор ОСОБА_15 подала заперечення на апеляційні скарги в якій зазначає, що право передбачене ст. 365 КПК України обвинувачених порушено не було, що не заперечували захисники обвинувачених у судовому засіданні. Наголошує, що захисником ОСОБА_9 дійсно подавались заяви про відвід судді, але з метою затягуванням судового розгляду справи. Зазначає, що судом не повернено заставу відносно ОСОБА_7 , оскільки останній порушив покладені на нього обов`язки та не з`являвся до судових засідань, внаслідок чого застосовано привід останнього. Вказує, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом проведення НСРД, виявленням викраденого майна та допитом свідків, потерпілих, а також самими показами обвинуваченого який 28.09.2022 у судовому засіданні вказав про зайняття підпільним забоєм.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_10 прокурор ОСОБА_15 зазначає, що порушень при проведені слідчого експерименту не було, оскільки прокурором надано у судовому засіданні всі докази на спростування доводів сторони захисту, зокрема пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, протокол роз`яснення права на захист від 26.05.2017 в якому обвинувачений ОСОБА_8 в присутності захисника ОСОБА_16 відмовився від послуг захисника, протокол відмови від захисника від 11.08.2017, який підписано ОСОБА_8 в присутності адвоката ОСОБА_17 та протокол про надання доступу до матеріалів кримінального провадження у відповідності до вимог ст. 220 КПК України, що не заперечував в ході судового слідства обвинувачений та його захисник ОСОБА_10 .

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення не надавали.

Апеляційний суд заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілих, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілих.

В суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину у скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень визнали у повному обсязі, щиро каялись та повідомили про відшкодування завданих матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_12 .

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 виходячи з позиції обвинуваченого ОСОБА_7 , який визнав вину у повному обсязі від дослідження доказів відмовився, змінив вимоги апеляційної скарги, просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та застосувати відносно обвинуваченого положення ст. 75, 76 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги у повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У судовому засідання обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину у вчинені злочину визнали повністю, щиро розкаялись, просили суворо не карати.

Оскільки висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України, не оскаржуються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Щодо призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі статтею 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Таким чином виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Санкція частини 3 статті 185 КК України передбачає позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Так, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими, конкретні обставини справи, а також дані про особи винних, які за місцем проживання характеризуються позитивно, участь та роль кожного для досягнення злочинного результату, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відніс наявність утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом дитинства.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом віднесено визнання ним своєї вини щодо викрадення бичка у потерпілої ОСОБА_18 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, під час розгляду справи місцевим судом не встановлено.

Також судом першої інстанції враховано позицію потерпілих, при призначенні покарання, які наполягають на суворому покаранні.

Однак дослідивши матеріали кримінального провадження та характеризуючі дані обвинувачених, апеляційний суд вважає, що призначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції не в повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст. 65 КК України.

Як вбачається зі змісту вироку, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особливості кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди; дані про особу кожного обвинуваченого, їх відношення до вчинення кримінального правопорушення, поведінку після його вчинення, обставини що пом`якшують покарання.

Але, районний суд не звернув увагу на те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідати вимогам ст.ст. 65-67 КК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд в недостатній мірі врахував те, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є щире каяття кожного, повне визнання своєї провини, бажання виправити наслідки вчиненого, готовність нести покарання та відшкодування обвинуваченими майнової шкоди потерпілій ОСОБА_12 , внаслідок чого остання просила апеляційний суд призначити не суворе покарання (а.с. 193-195).

Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не встановлено.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, не має судимостей, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Також колегія суддів приймає до уваги дані, щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом дитинства з діагнозом вроджена вада серця та яка потребує постійного догляду.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів враховує, що він має постійне місце проживання та реєстрації, має молодий вік, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що хоча ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли 2 епізоди крадіжок чужого майна за вказаних обставин, та що скоєний ними злочин відноситься до категорії тяжких, але в той же час враховує в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, повне визнання вини та щиросердне каяття, їх бажання виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання, добровільного відшкодували шкоди потерпілій ОСОБА_12 .

Окрім того, апеляційний суд також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому враховуючи викладене та виходячи з принципів гуманності, колегія суддів враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, приходить до висновку про призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання в межах мінімальної санкції статті ч. 3 ст. 185 КК України з застосуванням положень ст. 75 КК України, яке буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення кожного і в повній мірі відповідати вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників підлягають задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення обвинуваченим покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 14.10.2022 у кримінальному провадженні №0000248, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.05.2017 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Звільнити засуджених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з під варти.

Виконання ухвали апеляційного суду в частині звільнення засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з під варти покласти на начальника Ізмаїльського слідчого ізолятору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4