Справа № 639/1609/23
Провадження № 1-кп/639/335/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 14.02.2023 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000133 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

-17.10.2011 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.5 ст.185, ч.3 ст.289, ч.1 ст.304, ч.2 ст.185,ч.2 ст.190,69,70 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 08.04.2013 умовно достроково на 3 місяці 16 днів,

-10.12.2014 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном на 2 роки,

-18.02.2015 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі , на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном на 3 роки;

- 19.04.2016 Жовтневим районним судом м. Харкова за ст.395, ч.1 ст.71,72 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі ,звільнений ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2017 на підставі ст.3 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив злочин проти власності у період воєнного стану, поширеного на території України, де підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, будучи обізнаними про прийняття Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Так ОСОБА_4 , 03.02.2023 приблизно о 09 годині, більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилось можливим, знаходився у приміщенні кухні за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , 1957 р.н., яка є особою похилого віку, де помітив залишений на столі мобільний телефон ZTE Blade V10, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , належний останній.

Саме в той час у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння вказаним мобільним телефоном.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність свого діяння, діючи повторно, відкрито, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, взяв правою рукою мобільний телефон ,належний матері та поклав його у правий карман куртки, на що ОСОБА_5 наказала йому негайно повернути вищевказаний мобільний телефон, проте ОСОБА_4 ніяк не відреагував на вказане прохання та вийшов з квартири на вулицю.

Після чого, потерпіла ОСОБА_4 пішла вслід за ОСОБА_4 на вулицю та знов прохала повернути належний їй мобільний телефон, однак ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії, на вимогу потерпілої не зупинився та швидким кроком пішов у невідомому напрямку, з поле зору потерпілої ОСОБА_4 зник.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив всі дії, які вважав за необхідне для заволодіння у відкритий спосіб мобільним телефоном Blade V10, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 потерпілої ОСОБА_5 .

Після цього, ОСОБА_4 звернувши на свою користь вказаний мобільний телефон, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 2233 грн. 33 коп., що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи №210М від 22.02.2023.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України визнав частково, суду показав, що він проживає разом зі своєю матірю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Вранці 03.02.2023року він вирішив зустрітися зі знайомим ОСОБА_6 і йому треба був мобільний телефон подзвонити з приводу роботи. Взяв з кухонного столу належний матері телефон, щоб зателефонувати спочатку з її дозволу, а потім без дозволу, пішов з ним до сквера. Матір вдома говорила ,щоб він повернув їй телефон, потім пішла слідом за ним до сквера. Разом підійшли до місця, де він зустрівся з товаришем ОСОБА_6 , однак телефон не повернув, забравши із собою. Дозволу на це від матері не отримував. Сказав матері, що коли прийде додому ,тоді і поверне телефон. Матір на це щось заперечувала. Надалі, в цей же день, йому знадобилися гроші, через що він заклав належний матері телефон Blade V10 у ломбард, щоби потім його самостійно викупити. Заклав телефон в ломбард за 1200 грн., які витратив на алкоголь та власні потреби. Вважав, що він з матір`ю є одна сім`я і він не вчиняє злочин. Телефон викупив вже через два тижні,вже тоді, коли матір звернулася із заявою про злочин до відділу поліції. У вчиненному щиро розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_5 в суді показала, що дійсно 03.02.2023р. вранці вона разом із сином ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_7 була вдома. Син попросив належний їй мобільний телефон для здійснення дзвінка по роботі. Спочатку подзвонив з її дозволу, а потім взяв без її дозволу телефон з кухонного столу та поклавши його у карман куртки, пішов у сквер для зустрічі з товаришем ОСОБА_8 . Вона пішла разом із ним, попросила сина повернути телефон. Зазначила, що раніше син брав речі і здавав у ломбард, тому вона побоювалась за долю свого телефону. У сквері син зустрівся із товаришем і разом направились швидкими кроками в невідомому напрямку. Вона не встигала за ними йти , тому сіла у трамвай, під`їхала одну зупинку і направилася їм на зустріч. Підійшовши до них, голосно просила сина повернути телефон, однак той на її прохання не відреагував і пішов геть. В подальшому здав телефон у ломбард. Вона звернулася із заявою про злочин до поліції. На теперішній час вона не має претензій до обвинуваченого, оскільки через два тижні син викупив з ломбарду її телефон, просила його суворо не наказувати.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що у лютому 2023 року, точний час не пам`ятає , йому зателефонував ОСОБА_4 і попросив зустрітися з ним біля скверу, розташованого по вул.Конєва у м.Харкові. Він погодився. Потім біля скверу він побачив ОСОБА_4 разом із його мамою ОСОБА_5 , яка йшла і просила сина повернути їй телефон. Турецький на її зауваження не реагував,казав що йому потрібно подзвонити. Потім вони разом пішли у бік 6-ї поліклініки. ОСОБА_5 йшла за ними і просила ОСОБА_10 повернути телефон. Після цього потерпіла перестала за ними йти і потім вони її побачили знову, коли вона вийшла із трамвая і направлялася до них у зустрічному напрямку. Почала голосно вимагати у ОСОБА_4 повернути їй телефон. Вони пройшли повз неї і направилися у ломбард, де ОСОБА_4 здав телефон потерпілої під свій паспорт за 1200 грн. На вказані гроші вони купили алкоголь , цигарки, інше.

Крім цього, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених письмових доказів (документів) та речових доказів у кримінальному провадженні, а саме:

- даними протоколу-заяви потерпілої ОСОБА_5 від 13.02.2023р. про вчинення кримінального правопорушення (а.с.10к/п);

- даними протоколу огляду місця події від 23.02.2023р. та фото таблицею до нього, згідно якого було оглянуто місце скоєння кримінального правопорушення-квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де в приміщенні кухні, зі столу, ОСОБА_4 без дозволу потерпілої ОСОБА_5 відкрито викрав її мобільний телефон Blade V10, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 (а.с.22-24 к/п);

- даними протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 20.02.2023р., згідно якого ОСОБА_4 в присутності двох понятих в службовому кабінеті ВП №1 ХРУП№3 ГУ НП в Харківській області добровільно видав належний потерпілій мобільний телефон Blade V10, яким він відкрито заволодів 03.02.2023р. та здав в подальшому в ломбард. Дізнавшись, що матір звернулася із заявою про злочин до поліції, викупив його особисто з ломбарду( а.с.42 к/п);

- даними постанови про визнання речовими доказами від 20.02.2023р. (.а.с.43 к/п), згідно якої мобільний телефон Blade V10, належний потерпілій ОСОБА_5 визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню, в подальшому арештований судом та виданий потерпілій під збережувальну розписку ( а.с.54-55, 56 к/п);

- даними висновку судово-товарознавчої експертизи №210М від 22.02.2023р. (а.с.59-60к/п), згідно якої визначена ринкова вартість мобільного телефона потерпілої, яка станом на час коєння злочину становила 2233,33 грн.;

-даними довідки з ломбарду ПТ «ЕВ.РО.ЛОМБАРД «ЕВ.РО.ФІНАНСИ ЛТД і КОМПАНІЯ» від 23.02.2023р. (а.с.64 к/п), згідно якої ОСОБА_4 ,1985р.н. закладав мобільний телефон фірми Blade V10 та в подальшому 16.02.2023р. його особисто викупив;

- даними протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозйомки від 23.02.2023р.(а.с.66 к/п), згідно якого слідчим в приміщенні ломбарду ПТ «ЕВ.РО.ЛОМБАРД «ЕВ.РО.ФІНАНСИ ЛТД і КОМПАНІЯ» за адресою: м.Харків, вул.Москалівська,99а у відповідальної особи установи був вилучений відеозапис шляхом копіювання на цифровий носій (СD-R диск) за 03.02.2023р.;

-даними протоколу огляду предмету та СD-R диск від 06.03.2023р. (а.с.67-68, 69к/п),згідно яких слідчим був проведений огляд СD-R диску з відео файлом з ломбарду ПТ «ЕВ.РО.ЛОМБАРД «ЕВ.РО.ФІНАНСИ ЛТД і КОМПАНІЯ» за адресою: м.Харків, вул.Москалівська,99а,де ОСОБА_4 разом зі свідком ОСОБА_9 прибули в приміщення ломбарду 03.02.2023р. о 09.47 год. Після чого ОСОБА_4 дістав з карману сенсорний мобільний телефон у ввімкненому стані, паспорт громадянина України та передав у віконце обслуговування клієнтів, після чого підписавши відповідний договір та отримавши грошові кошт из квитанцією, покинув приміщення разом із ОСОБА_9 . Вказаний СD-R диск з відео файлом постановою слідчого від 06.03.2023р. визнаний речовим доказом та залишений зберігатися при матеріалах кримінального провадження (а.с.70 к/п) ;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07.04.2023р. та фототаблицею до нього (а.с.115-121 к/п), згідно якого свідок ОСОБА_9 в присутності слідчого та двох понятих розказав як 03.02.2023р.біля 09.30 год. він на прохання ОСОБА_4 зустрівся з ним біля сквера «Світ Шахтаря». ОСОБА_11 на місце прибув разом із своєю матір`ю ОСОБА_5 , яка просила повернути сина належний їй телефон, але той не відреагував і вони попрямували з ним у бік ломбарду , розташованого по вул.Москалівській, 99а . По дорозі знов їм на зустріч вийшла з транспорту ОСОБА_5 та просила сина повернути належний їй телефон, потім кричала та звала людей на допомогу. Однак вони продовжили йти далі і в подальшому ОСОБА_4 здав телефон матері у ломбард;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07.04.2023р. та відеозаписом до нього (а.с.123-128 к/п), згідно якого ОСОБА_4 на місці скоєння кримінального правопорушення детально розказав та показав про обставини скоєного ним 03.02.2023р. грабежу. При цьому покази давав добровільно, без примусу, у присутності всіх учасників слідчої дії, що і підтвердив обвинувачений в судовому засіданні.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України вищевказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом, підтверджується частково показаннями самого обвинуваченого, показаннями потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_9 , які були допитані під час судового розгляду, а також сукупністю досліджених письмових доказів та речових доказів у кримінальному провадженні.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує такі обставини.

Роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» встановлено наступне.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Відповідно до статті 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

При грабежі особа має намір викрасти чуже майно і для цього застосовує відкриту форму заволодіння ним. Для досягнення своєї мети вона ігнорує небезпеку бути викритою у злочині і не зупиняється перед застосуванням насильства до особи, яка може перешкодити їй завершити задумане. Для здійснення злочинного наміру особа обирає способи і засоби посягання, які вважає прийнятними для цього.

При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується як засіб протиправного вилучення або утримання такого майна.

Грабіж визнається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Відносно шахрайства - в результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності. При шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.

Як встановлено під час судового розгляду, дії ОСОБА_4 хоча і носили спочатку шахрайський характер, оскільки він взяв мобільний телефон з дозволу потерпілої-своєї матері ОСОБА_5 для здійснення телефонного дзвінка вдома, однак в подальшому на неодноразові прохання потерпілої у квартирі та на вулиці про повернення телефону, переросли у відкритий характер, вчинювані ним дії здійснювалися в умовах очевидності для потерпілої та в подальшому свідка ОСОБА_9 , який був присутній під час відкритого викрадення у потерпілої телефону та усвідомлював протиправний характер дій ОСОБА_4 , останній, у свою чергу, усвідомлював, що його дії помічені, при цьому винний ігнорував цю обставину, продовжив вчиняти дії щодо незаконного заволодіння майном потерпілої, після чого з місця вчинення злочину з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Вказані ознаки притаманні саме кримінальному правопорушенню як грабіж, і відсутні ознаки такого кримінального правопорушення як шахрайство, зокрема, і така обов`язкова ознака шахрайства як добровільність дій щодо передачі майна.

Слід зазначити, що показання потерпілої, свідка, письмові докази є взаємоузгодженими, показання сталими та незмінними протягом досудового розслідування і судового провадження, потерпіла ОСОБА_5 попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання; підстави піддавати сумніву надані показання свідка ОСОБА_9 у суду відсутні; письмові докази є допустимими і належними.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 вчинив злочин та його дії кваліфікуються судом за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Часткове визнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює як спосіб пом`якшити собі покарання.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, судимості не зняті та не погашені, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має захворювання: двобічний пієліт, паренхіматозна киста лівої нирки, офіційно не працевлаштований, неодружений, має постійне місце проживання та реєстрації.

Обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким умисним корисливим злочином, особу винного, думку потерпілої про призначення обвинуваченому несуворого покарання, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання, йому необхідно призначити покарання: у виді позбавлення волі на певний строк, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою не заявлено.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Оскільки обвинуваченому судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, стосовно нього необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Продовжити стосовно ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 15 червня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017) зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.02.2023 по 14.06.2023 включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Скасувати арешт з майна, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.02.2023 року, яке було вилучено 20.02.2023 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 .

Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

- мобільний телефон ZTE, який переданий потерпілій ОСОБА_5 під збережувальну розписку залишити останній як законному власнику (к/п а.с. 56);

- DVD-R диск із відеозаписами, який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити зберігати там же (к/п а.с. 69).

Процесуальні витрати у загальному розмірі 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн. 31 коп. за проведення судово - товарознавчої експертизи стягнути з ОСОБА_4 на користь ФОП « ОСОБА_12 », які перерахувати на р/р АТ «Укрсиббанк» НОМЕР_3 , код . (к/п а.с. 58).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення, а для обвинуваченого, який тримається під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1