Справа № 953/1293/20
Провадження № 1-кп/953/173/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю прокурора - ОСОБА_2

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

представника потерпілого - ОСОБА_5

секретар судового засідання - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому (дистанційному) судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005291 від 21.11.2019 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя АРК, громадянина України, із середньотехнічною освітою, розлученого, військовозобов`язаного, не працевлаштованого, зареєстрованого та до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

23.10.2007 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік;

11.06.2013 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.;

27.02.2014 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

04.03.2015 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 176 КК України до штрафу у розмірі 3400 грн.;

05.07.2019 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в:

1. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

1.1. 17.11.2019 близько 04:00 год. ОСОБА_3 , знаходячись в гостях у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій і свідомо бажаючи їх настання, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв з дерев`яної тумби, розташованої у спальній кімнаті ОСОБА_7 , поки останній спав, металевий сейф ТМ «Аіко Т-170 EL», вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 48 від 10.12.2019 - 2017 грн., в якому знаходилось наступне майно, належне ОСОБА_7 : ланцюг з металу жовтого кольору 585о «LV» зі вставками чорного кольору, вагою 61,87 г, вага вставок чорного кольору (смола) складає 38,36 г, чиста вага, без вставок складає 23,51 г., вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 48 від 10.12.2019 - 15421 грн. 15 коп.; хрест православний з металу жовтого кольору 585о, вагою 23,69 г, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 48 від 10.12.2019 - 15539 грн. 22 коп.; медальйон з металу жовтого кольору 585о, вагою 12 г, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 48 від 10.12.2019 - 7871 грн. 28 коп.; обручка з металу жовтого кольору 585о, вагою 3,33 г, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 48 від 10.12.2019 - 2184 грн. 28 коп.; годинник наручний ТМ «Adriatica» позолочений, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 48 від 10.12.2019 - 9316 грн.; жорсткий диск ТМ «Wester Digital Му Passport» 500 Gb, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 52 від 20.12.2019 - 820 грн.; грошові кошти в сумі 7500 доларів США, що згідно курсу НБУ на 17.11.2019, складає - 181837 грн. 50 коп. та грошові кошти в сумі 10000 грн. Після чого, ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину, обернув майно на свою користь та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 245 006 грн. 43 коп.

1.2. Указаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто крадіжку, вчинену у великих розмірах.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторони обвинувачення та захисту.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_3 винуватим та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначену вироком Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2019, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без змін. Цивільний позов задовольнити у повному обсязі. Речові докази у справі вважати повернутими потерпілому ОСОБА_8 . Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

2.1.2. На підставі ст. 325 КПК України за погодженням із учасниками судового провадження судовий розгляд проведений за відсутності потерпілого ОСОБА_8 .

2.1.3. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку. Також у повному обсязі визнав заявлений потерпілим у кримінальному провадженні цивільний позов.

2.1.4. У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 просив суд призначити обвинуваченому мінімальне покарання, визначене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

2.1.5. У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 погодився із думкою прокурора.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також вважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції. При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

2.2.2. Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, висновки судових експертиз, а також матеріали, що стосуються цивільного позову потерпілого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: крадіжки, вчиненій у великих розмірах.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку.

На думку суду, такі дії обвинуваченого не пов`язані із бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів вчинення ним злочину. Аналогічну позицію висловлено прокурором у судовому засіданні.

Згідно послідовної практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 15.11.2021 у справі № 199/6365/19 (№ 51- 3198км21) розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

3.2. З огляду на наведене, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, щире каяття.

3.3. При цьому, судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується, як тяжкий злочин, його вид, суспільну небезпечність та наслідки. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який має середньотехнічну освіту, військовозобов`язаний, офіційно не працевлаштований, розлучений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має неповнолітню дитину, має зареєстроване та фактичне місце проживання, раніше судимий.

4.3. У судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69, 69-1 КК України, не встановлено.

4.4. З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 неможливо без ізоляції від суспільства шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Також, суд приймає до уваги, що обвинуваченим ОСОБА_3 не відбуте покарання, призначене вироком Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2019, що набрав законної сили 06.08.2019, яким останній засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відтак, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2019, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

4.5. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

5. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

5.1. Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

Положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України визначений обов`язок суду зазначити у мотивувальній частині вироку підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦПК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В силу положень п. 9, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

Виходячи із установлених судовим розглядом обставин у справі, а також позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди підлягає задоволенню.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Речові докази.

Відповідно до розписки від 11.12.2019 речові докази - ланцюг жовтого кольору зі вставками чорного кольору з літерами «LV», хрестик православний жовтого кольору, обручку жовтого кольору, годинник наручний «Adriatica», передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 .

6.2. Процесуальні витрати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

6.3. Заходи забезпечення кримінального провадження.

6.3.1. Арешт майна.

Питання про скасування арешту майна, накладеного у межах кримінального провадження ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2019, суд вирішує відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

6.3.2. Запобіжний захід.

Станом на час розгляду судового провадження до обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2023 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, строком по 05.05.2023 (включно).

Ураховуючи те, що під час судового розгляду кримінального провадження клопотань про зміну запобіжного заходу від сторін кримінального провадження на розгляд суду не надходило, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід до набрання вироком законної сили підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2019, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 21.01.2020.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , починаючи з 21.01.2020 до набрання вироком законної сили виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, - залишити без змін.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 235 006 (двісті тридцять п`ять тисяч шість) гривень 43 копійки, та в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Речові докази: ланцюг жовтого кольору зі вставками чорного кольору з літерами «LV», хрестик православний жовтого кольору, обручку жовтого кольору, годинник наручний «Adriatica», які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 за розпискою від 11.12.2019, після набрання вироком законної сили залишити у володінні останнього.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2019 на майно, яке вилучене під час огляду місця події 26.11.2019 року за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 49, каб. 331 у ОСОБА_3 , а саме на: ланцюг жовтого кольору зі вставками чорного кольору з літерами «LV», хрестик православний жовтого кольору, обручку жовтого кольору, годинник наручний «Adriatica», яке належить потерпілому ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя - ОСОБА_1