№707/2901/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження №0002025 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гуляйка, Тальнівського району, Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не маючого на утриманні дітей, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок за встановлених досудовим розслідуванням обставин:

ОСОБА_3 , 09.12.2022 року близько 22:00 години, перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин із своєю співмешканкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а саме в посяганні на здоров`я іншої людини, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, наніс один удар дерев`яною шваброю по нижній частині лівої ноги, один удар по верхній частині лівої ноги, один удар по лівій руці ОСОБА_4 .

Після чого, ОСОБА_3 продовжуючи свій злочинний умисел в посяганні на здоров`я іншої людини, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, 10.12.2022 року близько 21 години 30 хвилин, перебуваючи за місцем проживання у будинку АДРЕСА_2 , наніс один удар кулаком правої руки в область живота зверху на рівні 6,7 ребра ОСОБА_4 .

В результаті своїх умисних протиправних дій, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/40 від 18.01.2023 року, ОСОБА_3 , спричинив потерпілій ОСОБА_4 , ушкодження: крововилив та садна лівої та верхньої кінцівки, грудної клітки, лівої нижньої кінцівки, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тобто, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Від прокурора надійшло клопотання про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, оскільки підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акту за його відсутності.

Так, дійсно ОСОБА_3 , у своїй заяві від 19.09.2023 року, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Підозрюваний згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження. Зокрема, ОСОБА_3 роз`яснено, що він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені у результаті досудового розслідування обставини. Підозрюваний надав згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Добровільність волевиявлення підозрюваного підтверджується захисником ОСОБА_5 .

До обвинувального акту також приєднана заява потерпілої ОСОБА_4 від 19.09.2023 року, яка згодна з встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження, згідно ч. 2 ст. 302 КПК України, згодна з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Отже, учасники судового провадження не оспорюють обставини, які встановлені під час дізнання та які викладено в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Враховуючи клопотання прокурора, та надані підозрюваним і потерпілою заяви, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України - як умисне легке тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Посилання сторони обвинувачення на таку обставину як щире каяття не знайшло свого підтвердження, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений кається.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України - судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

особливості й обставини вчинення кримінального проступку: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (мотив - розв`язання конфлікту на свою користь, мета - залякування, шляхом завдання фізичного болю), спосіб (нанесення ударів за допомогою швабри та кулаком руки), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень);

відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин;

особу обвинуваченого, який: за місцем проживання характеризується посередньо; раніше не судимий; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра в КНП «Черкаська центральна районна лікарня» не перебуває; непрацюючий, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей; учасником ліквідації аварії на ЧАЕС не являється, депутатом, учасником бойових дій, інвалідом не являється.

За вищевикладених обставин, суд враховує, що вчинений кримінальний проступок не становить велику суспільну небезпеку, однак людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, відповідно до ст. 3 Конституції України.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, які завдали останній фізичний біль та потребують лікування, однак в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_3 відшкодував потерпілій витрати на ліки.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У своєму рішенні у справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».

З огляду на те, що ОСОБА_3 під час конфлікту, який не може вирішити на свою користь, схильний вести себе агресивно і завдавати фізичний біль другій стороні, яка не може чинити фізичного супротиву, є значно слабшою, слід призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді громадських робіт. Таке покарання буде сприяти виправленню ОСОБА_3 , зокрема: допоможе прослідкувати за своєю поведінкою та змінити її на більш адаптивну, та прийнятну в соціумі.

Більш того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 , маючи інше зареєстроване місце проживання, приходив до співмешканки, і продовжував загострювати конфлікт, що свідчить про його умисні дії та небажання вирішити ситуацію мирним шляхом.

З огляду на те, що ОСОБА_3 є непрацюючим, покарання у вигляді штрафу та виправних робіт не можливо застосувати до обвинуваченого.

Покарання у вигляді громадських робіт відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов відсутній.

Майнова шкода не завдана.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 382,394 КПК України, суд -

з а с у д и в:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 190 (сто дев`яносто) годин.

Вирок може бути оскаржений в Черкаський апеляційний суд всіма учасниками судового провадження протягом 30 днів, з дня отримання ними копії судового рішення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1