У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000039 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2023 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романова Балка Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого неофіційно по найму, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання. Призначити покарання у виді громадських робіт.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 3 (місяці).

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду в частині призначення покарання, вважає його таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Зауважує, що іноді у нього з дружиною виникають скандали, але він жодного разу не спричиняв їй ніяких ушкоджень так само як і своїй матері. Вказує, що визнав себе винним, розкаявся у вчиненому, працює не офіційно, допомагає дружині утримувати їх спільних дітей, спиртними напоями не зловживає.

Вважає, що покарання у виді громадських робіт, було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання, його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що 30.10.2022 року о 19.40 годині ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство відносно співмешканки ОСОБА_7 у неї дома по АДРЕСА_1 : ображав її грубою нецензурною лайкою. Крім того, 06.11.2022 року о 23.42 годині ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , ображав її грубою нецензурною лайкою, за що постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.11.2022 року у справі № 484/3973/22 провадження 3/484/1871/22, яка набрала законної сили 29.11.2022 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 173-2 КУпАП, тобто у повторному вчиненні домашнього насильства.

Крім того, 16.11.2022 року о 19.00 годині в АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру: ображав співмешканку ОСОБА_7 та свою матір ОСОБА_9 нецензурною лайкою, що могло призвести до погіршення їх психологічного стану, а також 29.11.2022 року о 19.00 годині в АДРЕСА_2 він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру, ображав співмешканку ОСОБА_7 та свою матір ОСОБА_9 нецензурною лайкою, що могло призвести до погіршення її психологічного стану, за що постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.12.2022 року у справі № 484/4409/22 провадження № 3/484/2090/22, яке набрало законної сили 03.01.2023 року, ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, тобто у повторному вчиненні домашнього насильства.

Крім того, 01.01.2023 року близько 12.00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_5 прийшов у домоволодіння по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_7 , з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Маючи намір на вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_5 запропонував їй спиртні напої, а отримавши відмову, тримаючи її двома руками за шию, притискав її до стіни будинку і в грубій формі ображав її словесно, принижував, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, не зважаючи на те, що такі дії викликали страх потерпілої, що могло призвести до її душевних хвилювань і спричинити психологічну травму. Зазначені умисні систематичні протиправні дії ОСОБА_5 , направлені на вчинення відносно співмешканки ОСОБА_7 домашнього насильства, могли викликати в останньої емоційну невпевненість через нездатність захистити себе, відчуття загрози своєму здоров`ю, психологічні та фізичні страждання. В цей же час матір ОСОБА_5 - ОСОБА_8 прийшла відвідати своїх онуків, які проживають по АДРЕСА_2 і побачила, як ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, притискає руками до стіни свою співмешканку ОСОБА_7 і висловлюється на її адресу нецензурною лайкою. ОСОБА_9 з метою припинення таких протиправних дій почала відтягувати ОСОБА_5 від ОСОБА_7 , але через свою агресію ОСОБА_5 її відштовхнув і вона впала на підлогу. В цей же час, маючи прямий умисел, направлений на вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9 , ОСОБА_5 вчинив з нею конфлікт, під час якого в грубій формі ображав її, принижував, своїми протиправними діями лякав її, що могло викликати її душевні переживання та спричинити їй психологічну травму. Умисні систематичні протиправні дії ОСОБА_5 , спрямовані на вчинення проти своєї матері домашнього насильства, могли викликати у неї емоційну невпевненість через нездатність захистити себе, відчуття загрози своєму здоров`ю, психологічні та фізичні страждання.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені вказаного злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого, щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про зміну призначеного покарання, обвинувачений не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке він просить призначити.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України, з урахуванням особи обвинуваченого, який офіційно не працює, зловживає спиртними напоями, перебуває на обліку у лікаря нарколога, раніше судимий, але покарання відбув повністю, не визнав себе винним, не усвідомив заподіяного, має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно. Обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено, обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд обґрунтовано визнав вчинення злочину повторно та вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. За такого суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання у виді арешту, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, суд першої інстанції вірно прийняв до відома те, що покарання у виді громадських робіт вже призначалось ОСОБА_5 , він його відбув, однак це не сприяло його виправленню.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Встановлені судом та зазначені у вироку обставини щодо особи обвинуваченого та фактичних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без реального відбування покарання є неможливим.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 березня 2023 року, стосовно ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: