Справа № 595/1212/23
Провадження № 1-кс/595/415/2023
У Х В А Л А

03 липня 2023 року

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач клопотання заступника начальника СВ відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника СВ відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000195, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, звернулася до суду з клопотанням, погодженим з начальником Монастириського відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у зв`язку з усвідомленням неминучості призначення покарання за вчинений злочин. Також наявний ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки 31 травня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та останній на шлях виправлення не став і вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, що не виключає можливості вчинення останнім нового кримінального правопорушення.

Як вбачається із клопотання, під час дії на території України правового режиму воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, продовженого з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, продовженого з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022, продовженого з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України №2263-1Х від 22.05.2022, продовженого з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022, продовженого з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, продовженого з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України № 2915-1Х від 07.02.2023, продовженого Указом Президента України №254/2023 від01.05.2023 з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, у ОСОБА_6 , який перебував по АДРЕСА_1 , виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме, золотим ланцюжком, який належить ОСОБА_8 30 червня 2023 року, приблизно о 19 год. 00 хв, ОСОБА_6 , знаходячись по вулиці Марка Каганця,75 в смт.Коропець Чортківського району, побачив автомобіль марки Renault Velsatis, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого був односельчанин ОСОБА_8 , на шиї якого помітив золотий ланцюжок, після чого в нього виник умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна. У подальшому ОСОБА_6 достовірно знаючи, що на території держави діє правовий режим воєнного стану, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, підійшов до ОСОБА_8 , який знаходився на водійському сидінні даного автомобіля, та діючи умисно, переслідуючи мету незаконного власного збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, маючи умисел на заволодіння чужим майном, підійшов до автомобіля марки Renault Velsatis, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , та відкрито шляхом ривку заволодів золотим ланцюжком ОСОБА_8 вагою не менше 40 грам, 585 проби, вартістю 2201 грн 13 коп за один грам станом на 30.06.2023 рік відповідно до офіційного курсу НБУ, а всього на загальну суму 88 045 гривень 20 копійок. Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 88 045 гривень 20 копійок. Даним кримінальним правопорушенням ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 88 045 гривень 20 копійок. Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а саме, відкритому викраденні чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану. 01 липня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України. Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовується необхідністю забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, а саме, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Також наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останньому 31 травня 2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та ОСОБА_6 на шлях виправлення не став і вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, що не виключає можливості вчинення останнім нового кримінального правопорушення. Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваній, обсягу пред`явленої їй підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Більш м`який запобіжних захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним. Таким чином, вищезазначені ризики у комплексі свідчать про виправданість застосування до ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав з підстав, наведених у клопотанні.

В судовому засіданні заступник начальника СВ ОСОБА_4 клопотання підтримала.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 вину не визнав, просив відмовити в задоволені клопотання та не обирати йому запобіжний захід пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання заступника начальника СВ ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 заперечив, суду пояснив, що запобіжний захід є неспівмірним з огляду на викладені обставини та поведінку підозрюваного. Ризики, зазначені у клопотанні, не доведені належними доказами. Просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали додані в обґрунтування клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої буде здійснено затримання, та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 01 липня 2023 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану.

Підставами для підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного злочину стали докази, зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження, які містяться у матеріалах кримінального провадження, процесуальним джерелами яких є показання свідків, протоколи слідчих дій, речові докази, зокрема, протокол огляду місця події від 01.07.2023; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.07.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; повідомлення про підозру ОСОБА_6 ; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 01.07.2023 p.; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 01.07.2023 р.; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 01.07.2023 p.; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 01.07.2023; протокол огляду речового доказу від 01.07.2023 р.

Вирішуючи питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Проте, аналізуючи вказаний ризик також в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Розглядаючи ризик переховування підозрюваного ОСОБА_6 в контексті практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя звертає увагу, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, що на думку слідчого судді, значно зменшує ризик переховування підозрюваного, а отже встановлений ризик є мінімальним.

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_6 на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч.4 ст. 95 КПК України.

Сторона обвинувачення в своєму клопотанні посилається також на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливе вчинення підозрюваним ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, оскільки 31 травня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

Попри встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, сторона обвинувачення, всупереч п.6 ч.1 ст.184 КПК України, жодним чином не обґрунтовує неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 для забезпечення його належної процесуальної поведінки впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, не може бути єдиною підставою для застосування відносно нього виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Як вбачається з п. 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, усталений спосіб життя, наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час розгляду клопотання та дослідження матеріалів клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено доцільність утримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою та неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, слідчий суддя наголошує на тому, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, зобов`язання підозрюваного цілодобово не залишати приміщення власного домоволодіння унеможливить вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду, вчинення нових кримінальних правопорушень, впливати на свідків у кримінальному провадженні

В свою чергу покладення на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, в повній мірі забезпечуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до переконання, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який відповідно до ст.181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 та в повній мірі здатний запобігти встановленому в судовому засіданні ризикам.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання заступника начальника СВ відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 прибувати до слідчого, прокурора та суду на вимогу.

Копію ухвали направити до відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області для виконання.

Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення - до 03 вересня 2023 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1