Справа № 199/6103/23
ВИРОК

іменем України

13.09.2023 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000616 від 20.05.2023 відносно:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 19.12.2016 Самарським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

2) 14.07.2017 Самарським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185, ст.ст. 70, 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. Звільнення: 05.03.2019 за відбуттям строку покарання;

3) 31.07.2019 Самарським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнення: 02.02.2023 умовно-достроково, невідбутий строк: 4 місяці 8 днів,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, у тому числі за корисливі кримінальні правопорушення, повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності.

Так, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 19.05.2023 приблизно о 14:58 годині перебував біля другого під`їзду будинку № 7 по пр. Мануйлівський у місті Дніпрі та побачив, як в цей час до вказаного під`їзду заходить раніше невідома йому жінка ОСОБА_5 , на шиї якої був одягнений ланцюжок з золота 585 проби, довжиною 50 см, плетіння «Нонна», вагою 8,13 г з підвіскою із знаком зодіаку «Діва» з золота 585 проби, вагою 1,04 г, круглої форми діаметром близько 18 мм та хрестик із золота 585 проби, висотою 20 мм, шириною 12 мм з вушком 4 мм, вагою 0,83 г, які належить потерпілій ОСОБА_5 .

У цей час ОСОБА_3 визначив ланцюжок із золота 585 проби, довжиною 50 см, плетіння «Нонна», вагою 8,13 г. з підвіскою із знаком зодіаку «Діва» з золота 585 проби, вагою 1,04 г, круглої форми, діаметром близько 18 мм та хрестик з золота 585 проби, висотою 20 мм, шириною 12 мм з вушком 4 мм, вагою 0,83 г, який знаходився на шиї потерпілої ОСОБА_5 , об`єктом свого злочинного посягання та у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 зайшов вслід за потерпілою ОСОБА_5 до другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де, наздогнавши її на сходах між другим та третім поверхом, розуміючи, що його дії є очевидними для останньої, 19.05.2023 приблизно о 15:00 годині наблизився до ОСОБА_5 та, діючи з корисливих мотивів, знаходячись у безпосередній близькості ззаду від останньої, шляхом ривка, своєю лівою рукою відкрито викрав з шиї потерпілої ланцюжок з золота 585 проби, довжиною 50 см, плетіння «Нонна», вагою 8,13 г з підвіскою із знаком зодіаку «Діва» з золота 585 проби, вагою 1,04 г, круглої форми, діаметром близько 18 мм та хрестик із золота 585 проби, висотою 20 мм, шириною 12 мм, з вушком 4 мм, вагою 0,83 г, які належать ОСОБА_5 .

У подальшому ОСОБА_3 , утримуючи при собі ланцюжок з золота 585 проби, довжиною 50 см, плетіння «Нонна», вагою 8,13 г, вартістю 12987,11 гривень з підвіскою із знаком зодіаку «Діва» з золота 585 проби, вагою 1,04 г, круглої форми, діаметром близько 18 мм., вартістю 1661,32 гривень та хрестик з золота 585 проби, висотою 20 мм, шириною 12 мм, з вушком 4 мм, вагою 0,83 г, вартістю 1325,87 гривень, вибіг з під`їзду та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 15974,30 гривень.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинені повторно, в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав у повному обсязі, заявив про щиросердне каяття у вчиненому та показав, що дійсно він 19.05.2023 зайшов до другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 за потерпілою та, шляхом ривка, відкрито зірвав з її шиї золотий ланцюжок із золотою підвіскою та золотим хрестиком. Після чого він поїхав на ж.м. «Придніпровськ», де в ломбарді заклав золотий ланцюжок із золотою підвіскою та золотим хрестиком за 12000 гривень, гроші витратив на лікування своєї матері.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона працює соціальним працівником та 19.05.2023 розносила їжу пенсіонерам, йшла з магазину «АТБ» з великими сумками. Зайшла до другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 та її наздогнав раніше незнайомий чоловік в якому вона впізнала обвинуваченого та однією рукою схопив її за руку, в якій вона тримала сумку, а іншу руку засунув їй під футболку, яка була на ній одягнута, розірвавши футболку в горловій зоні. Після чого обвинувачений швидко вибіг з під`їзду будинку, заволодівши її золотим ланцюжком із золотою підвіскою та золотим хрестиком, які перед цим були на її шиї. Вказані ювелірні вироби належали їй, вона успадкувала їх від своєї бабусі.

В судовому засіданні всі учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд, за згодою всіх учасників судового провадження, вважав не доцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом були роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає: щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне закінчене кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 ранішетричі судимий, в тому числі за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується задовільно.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 свідчить про його схильність до вчинення умисних кримінальних правопорушень, в тому числі і корисливих проти власності, про небажання ставати на шлях виправлення, а тому з метою попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства або із застосуванням вимог ст. 69 КК України не уявляється можливим, оскільки обвинувачений вчинив новий умисний тяжкий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання за попереднім вироком, а тому покарання повинно бути визначено із реальним його відбуттям.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком слід вважати: при умовно-достроковому звільненні від покарання частину покарання, від якої засуджений був фактично звільнений.

Невідбута ОСОБА_3 частина покарання за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 31.07.2019 становить: 4 місяці 8 днів.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 31.07.2019, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 31.07.2019.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Питання щодо долі запобіжного заходу даним вироком суду не вирішується, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 тримається під вартою в межах іншого кримінального провадження.

Питання про відшкодування витрат на залучення експерта суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.

Потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у відповідності до якого потерпіла просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 15974,30 гривень на відшкодування матеріальної шкоди через заволодінням її майном та 20000 гривень матеріальної шкоди.

В судовому засіданні: цивільний позивач ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, цивільний відповідач ОСОБА_3 цивільний позов визнав у повному обсязі.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає, що цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є обґрунтованим, підтвердженим дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому на підставі ст.ст. 16, 1166 ЦК України, відповідно до ст.ст. 127-129, 368 КПК України, цивільний позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 369, 371-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати покарання, невідбуте обвинуваченим за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 31.07.2019 та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років один місяць.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - 15974 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 30 (тридцять) копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - 20000 (двадцять тисяч) гривень, а всього 35974 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 30 (тридцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_6 витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи, в сумі 300 (триста) гривень.

Речовий доказ: оптичний носій інформації DVD-R диск Videx помаранчевого кольору - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1