Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/420/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2023 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Братськ Іркутської області, РФ, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , засудженого: 04.12.2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна

Відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в державній установі «Петрівська виправна колонія (№49)», звернувся до Петрівського районного суду Кіровоградської області з клопотанням про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, мотивуючи це тим, що він став на шлях виправлення і своєю поведінкою довів своє виправлення.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2023 року залишено без задоволення вказане клопотання.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку покарання, призначеного судом за вчинений тяжкий злочин. ОСОБА_7 характеризується задовільно. Допустив сорок п`ять порушень порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності. На даний час має дев`ять не погашених стягнень. Заохочень не має. Не працевлаштований.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він відбув 2/3 частини строку покарання.

При цьому, він дійсно допустив 45 порушень, проте вказані стягнення є ідентичними між собою.

Крім того, апелянт зазначає про те, що безпосередньо з вини установи він є не працевлаштований.

На даний час він став на шлях виправлення та має бажання спілкуватися зі своїми близькими, які на значній відстані перебувають від нього.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди в судовому засіданні у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Також слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в усіх установах виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого заміни не відбутої частини покарання більш м`яким є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини, були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції, при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 ,упродовж всього періоду відбування покарання в місцях позбавлення волі, своєю сумлінною поведінкою не довів своє виправлення.

При вирішенні питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, вирішальним фактором є не факт відбування їм встановленій частині покарання, а виправлення засудженого.

Зваживши усі вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, а тому не підлягає заміні не відбутої частини покарання більш м`яким.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 02.06.2013 року по 21.04.2015 року, з 20.04.2016 року по 30.08.2016 року, з 24.03.2017 року по 17.08.2017 року та з 04.07.2018 року по 10.12.2019 року за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК України з розрахунку, що один такий день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

За час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 допустив 45 порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, на даний час має дев`ять не погашених стягнень та жодних заохочень. Засуджений не працевлаштований.

Отже, колегія суддів погоджується з думкою районного суду що засуджений ОСОБА_7 упродовж всього часу відбування покарання своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

При цьому, на комісії Петрівської ВК ОСОБА_7 відмовлено як у зміні умов тримання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокового звільнення, як такому, що не став на шлях виправлення.

Апеляційній доводи захисника стосовно того, що до ОСОБА_7 можливо застосувати заміну невідбутої частини покарання більш м`яким з підстав того, що останній довів своє виправлення є такими, що не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовується матеріалами справи відповідно до яких засуджений допустив 45 порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Разом з цим, необхідно зазначити про те, що ОСОБА_7 не має жодного заохочення, що у свою чергу свідчить про не бажання доводити своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Таким чином враховуючи те, що ОСОБА_7 характеризується задовільно, за час відбування покарання притягувався до дисциплінарної відповідальності 45 разів, не має жодного заохочення, колегія суддів приходить погоджується з думкою судді районного суду про те, що поведінка засудженого не є сумлінною, засуджений не бажає доводити своє виправлення, що в цілому дає підстави для відмови у задоволенні клопотання.

В той же час, колегією суддів не можуть бути враховані доводи ОСОБА_7 про необхідність мати засоби зв`язку, оскільки відповідно до вимог ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

При цьому, сам по собі факт того, що засуджений не має жодного заохочення та за наявності великої кількості стягнень свідчить про те, що стійку сформовану позицію та не бажання доводи своє виправлення.

Також, не можуть бути враховані доводи про те, що ОСОБА_7 не є працевлаштованим через відсутність вільних робочих місць в уставної відбування покарання, оскільки вказані доводи за наявності такої великої кількості стягнень не можуть бути самостійною підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу

Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2023 року, якою ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4