Справа № 760/6192/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4507/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 111-1, ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Під час судового прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, мотивуючи тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у колабораційній діяльності, а саме: у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з організаційно-розпорядчих або адміністративно- господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а також у незаконному поширенні інформації про розташування ЗСУ, вчинене в умовах воєнного стану, з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України. Зазначає про наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, оскільки обвинувачений, знаходячись на волі може переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 10 вересня 2023 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою вказав, що заявлені прокурором ризики не зменшились і ОСОБА_6 досі може переховуватись від суду, впливати на свідків та продовжити протиправну діяльність. Судом враховано тяжкість кримінальних правопорушень, вид та міру покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним, що свідчить про існування ризику переховування від суду задля уникнення покарання, також може впливати на свідків, які є односельцями обвинуваченого та не в повній мірі допитані судом.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або будь-який інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заявлені прокурором ризики є необґрунтованими та не підтверджені фактами, при цьому вказує на те, що свідки у кримінальному провадженні вже допитані, а доказів існування ризику переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень клопотання прокурора не містить, як і доказів того, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові, які виправдовують подальше перебування ОСОБА_6 під вартою.

Обвинувачений посилається на те, що судом не врахована міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, тієї обставини, що він до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника,які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, направлених проти основ національної безпеки України, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, характер вчиненого правопорушення, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи обвинуваченого, що наявність ризиків, заявлених прокурором, не підтверджена фактами, є безпідставними, оскільки судом надана їм належна оцінка під час ухвалення судового рішення, з якою колегія суддів погоджується.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Крім того, колегія суддів враховує і приписи ч.6 ст.176 КПК України, якою передбачена можливість застосування до обвинувачених за ч.5 ст. 111-1, ч. 3 ст. 114-2 КК України лише одного виду запобіжного заходу, визначеного пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: