КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/4273/2023 Категорія: ст. 422-1 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне Рокитнянського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз

- вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2021 року засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Ржищівського міського суду Київської області від 21 березня 2019 року у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі; ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2022 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2021 року в частині призначеного покарання змінений: ОСОБА_6 вважається засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі; вирок Ржищівського міського суду Київської області від 21 березня 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст.185 КК України до 4-х років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, виконується самостійно,

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року задоволено клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 27 серпня 2023 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, з покладенням, у разі сплати застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить звільнити його на домашній нічний арешт.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що прокурор в судовому засідання не надав жодного доказу утримання його під вартою. Суд не приймає до уваги показання захисника, а обвинуваченому не надається можливість висловитися.

Як зазначає обвинувачений, прокурор не може довести його кримінальне правопорушення та постійно подає клопотання про утримання його під вартою, яке є необґрунтованим, і не підтверджує, що він може впливати на свідків, оскільки там неправдиві показання свідків.

Також обвинувачений вказує, що прокурор зазначає про ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а суд приймає їх до уваги, у зв`язку з чим просить розглянути його апеляційну скаргу у повному обсязі та звільнити на домашній арешт.

Окрім того обвинувачений послався на те, що двічі за одне й те саме кримінальне правопорушення карати неможна, а тому обвинувачений повинен бути звільнений з-під варти.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про день та час апеляційного розгляду сторони кримінального провадження повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши витребувані відповідно до положень ст. 422-1 КПК України матеріали (копії оскаржуваної ухвали та клопотання прокурора), перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом витребуваних копій документів встановлено, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0003425 від 2 серпня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що на стадії судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що за змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що, будучи раніше засудженим за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, маючи незняту і непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин проти власності, а саме 2 серпня 2018 року приблизно о 5 год., перебуваючи на Наддніпрянському шосе біля будинку № 8, що в місті Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням в інше приміщення, усвідомлюючи, що доступ до кабельної каналізації електрозв`язку для сторонніх осіб заборонений, спустився у підземний кабельний колодязь, обладнаний охоронною сигналізацією, із заздалегідь заготовленою пилкою та, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою пилки по металу, почав пиляти телефонний кабель ТПП 50*2*0,5, довжиною 98,2 м, вартість якого складає 6761,07 грн., який перебуває на балансі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» з метою його таємного викрадення. Відпилявши шматок кабелю довжиною 20 см та порушивши його цілісність, ОСОБА_6 , перебуваючи у підземному колодязі, почав змотувати вищевказаний кабель з метою його подальшого викрадення, зачищення та оплатної здачі у пункт прийому металобрухту. Однак з причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_6 не встиг змотати та витягнути весь кабель ТПП 50*2*0,5, довжиною 98,2 м, вартість якого складає 6761,07 грн., який перебуває на балансі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком», оскільки спрацювала охоронна сигналізація, встановлена у підземному колодязі, і він був затриманий працівниками ТОВ «Охоронний холдинг» в момент спроби заволодіти телефонним кабелем ТГІП 50*2*0,5, довжиною 98,2 м, вартість якого складає 6761,07 грн., який перебуває на балансі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком». Тобто ОСОБА_6 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин які не залежали від його волі.

Прокурор наголошує, що 17 серпня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Однак, у ході судового розгляду прокурором змінено обвинувачення відносно ОСОБА_6 та пред`явлено змінене обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, яке, на переконання прокурора, підтверджується сукупністю доказів у справі, із зазначенням цих доказів, що, на думку прокурора, свідчить про обґрунтованість обвинувачення.

Також прокурор у клопотанні зазначає, що на даний час ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

З посиланням на положення п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, прокурор наголошує на тому, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, на даний час обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, а тому, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, існує реальна загроза того, що ОСОБА_6 , може переховуватися від суду, про що свідчить загроза отримання реального покарання. Окрім того, прокурор зазначає, що ризик переховування уже був реалізований на стадії судового розгляду, оскільки ОСОБА_6 після скерування обвинувального акта до Печерського районного суду м. Києва, не перебуваючи під дією запобіжного заходу, на судові засідання не з`являвся, свідомо ігнорував судові виклики. Крім цього, зберігається ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, тому що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував реальне покарання за вироком Центрального районного суду м. Сімферополь (АРК), після звільнення знову вчинив новий умисний, злочин проти власності. Крім цього ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2022 року змінено вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2021 року, за змістом якої ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення аналогічних злочинів до 3 років позбавлення волі. Вирок Ржищівського міського суду Київської області від 21 березня 2019 року, за яким ОСОБА_6 засуджено до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки вирішено виконувати самостійно.

Також прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_6 раніше засуджувався за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2021 року за викрадення кабелів зв`язку, які він умисно пошкоджував з метою привласнення, таким чином порушуючи сталу роботу телекомунікаційного обладнання і виводячи його з ладу. В умовах широкомасштабної збройної агресії рф та чинного воєнного стану вказані злочини створюють додаткові ризики, оскільки для держави надзвичайно важлива безперебійна робота засобів зв`язку та іншого телекомунікаційного обладнання, що забезпечує діяльність державних органів і сил оборони, а під дією більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи відомості, що характеризують особу ОСОБА_6 , існують загострені додаткові ризики пошкодження критично важливого обладнання, які обвинувачений може здійснити, перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Вказане, на переконання прокурора, свідчить про схильність обвинуваченого до рецидивної злочинної діяльності та небезпеку для суспільства. Також, як зазначає прокурор, в обвинуваченого не має жодних міцних соціальних зв`язків, легального джерела прибутку, постійного місця проживання в м. Києві, що також підсилює ризики вчинення нових злочинів.

На переконання прокурора, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст.184 КПК України у вказаному кримінальному провадженні встановлено наявність низки стійких, триваючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, не зважаючи на плин судового слідства, не відпали, а, окрім того, з огляду на дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому прокурор вважає, що тільки продовження застосування саме найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зможе усунути ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

За змістом ухвали захисник ОСОБА_8 заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , пославшись на безпідставність і необґрунтованість заявлених прокурором ризиків, які не підтверджені жодним доказом, тривалість перебування обвинуваченого під вартою за пред`явленим йому обвинуваченням, яке не доведене і ґрунтується на доказах, зібраних з порушенням вимог КПК. Окрім того, захисник вказав про те, що у ОСОБА_6 наявні міцні соціальні зв`язки, є дружина, наявне визначене місце проживання. За наведеним, а також з огляду на належну поведінку ОСОБА_6 в умовах СІЗО, захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, змінивши ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свою захисника.

За результатами розгляду клопотання прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 27 серпня 2023 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, з покладенням, у разі сплати застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що двомісячний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року спливає 21 липня 2023 року, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який на даний час відноситься до категорії тяжких та передбачає покарання на строк до 6 років позбавлення волі, за змістом обвинувального акту та обставин, встановлених органом досудового розслідування, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працює та суспільно корисною працею не займається, джерела доходу не має.

Крім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів, а саме:

-10 листопада 2003 року Центральним районним судом м. Сімферополя (АРК) за ч. 3 ст. 187, ст. 304, ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за яким звільнився 6 серпня 2010 року за відбуттям покарання;

- 21 березня 2019 року Ржищівським міським судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України на 2 роки; Також суд зазначив про те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року задоволено апеляцію прокурора та змінено вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2021 року (справа №368/472/19), якою ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, який він наразі відбуває реально.

За наведених обставин суд дійшов висновку про доведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винності, продовжити злочинну діяльність, оскільки джерела доходів не має.

Також судом прийнято до уваги, що наразі у зв`язку із проведенням на території України військових дій країною агресором, частина території держави є тимчасово окупованою, що додатково може надати обвинуваченому можливість переховуватись на тій території країни, яка не підконтрольна органам державної влади.

Разом з тим, суд першої інстанції у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України обрав обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680 гривень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого в частині доведеності або недоведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не вправі давати таку оцінку доказам на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті при постановленні рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є безпідставними.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як встановлено з наявних матеріалів, ОСОБА_6 є особою, раніше судимою, у тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів, має незняті і непогашені судимості. На даний час йомувисунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 5 років.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, що відображено в оскаржуваній ухвалі, відсутність даних щодо наявних у нього соціальних зв`язків, джерел доходів, тощо, про що також зазначено в оскаржуваній ухвалі, останній з метою уникнення відповідальності має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, про що свідчать вище наведені дані.

Також судом першої інстанції при вирішенні питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 53680,00 гривень з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, визначаючи розмір застави, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити розмір застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки з урахуванням обставин, встановлених ст.ст. 177, 178 КПК України, вимог ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів та не порушує прав обвинуваченого, з урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не може впливати на свідків, як про це зазначає прокурор, оскільки на наявність такого ризику прокурор у клопотанні не посилався, і судом першої інстанції такий ризик не встановлений.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого на даному етапі судового розгляду не знайшли свого підтвердження, спростовуються встановленими обставинами, а тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, з призначенням обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави з визначенням її розміру, який буденалежною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, з покладенням на нього передбачених законом обов`язків, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 27 серпня 2023 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, з покладенням, у разі сплати застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3