Номер провадження: 11-кп/813/286/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом, Ізяславським районним судом Хмельницької області та ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» клопотання засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вирокуМалиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2019 року в кримінальному провадженні №0003581 від 18.10.2018 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеса, громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.09.1997 року Центральним районним судом м. Одеси за ст. 17, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України, до 3 (трьох) років позбавлення волі, з конфіскацією майна, на підставі ст.46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 2 (два) роки, звільнений 08.09.1997 року,

- 27.09.1999 року Одеським обласним судом за ст. 93 п. «А, И», ч. 3 ст. 142, ст. 42 КК України, до 9 (дев`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 43 КК України приєднано 1 (один) рік позбавлення волі невідбутого за вироком Центрального районного суду м. Одеси від 08.09.1997 року, остаточно до 10 (десяти) років позбавлення волі, з конфіскацією майна, звільнений 17.10.2008 року,

- 29.03.2011 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, на підставі ст. 70 КК України, до 8 (восьми) років позбавлення волі, з конфіскацією майна, звільнений 08.05.2018 року по відбуттю строку покарання,

визнаного винуватим та засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується із 18.10.2018 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 18.05.2017 року №2046-VIII, зараховано в строк покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення, з 18.10.2018 року включно по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , у виді тримання під вартою, залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що він, 18.10.2018 року, приблизно о 11:30 год., перебуваючи на «Християнському кладовищі», а саме ділянці № НОМЕР_1 за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 6, побачив ОСОБА_9 , на якій знаходились сережки з золота 585 проби з камінням загальною вартістю 10000 грн.

В цей час у ОСОБА_8 раптово виник корисливий злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу - золотих сережок.

Далі, ОСОБА_8 , діючи повторно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення підійшов до потерпілої та штовхнув руками її в область тулубу, в результаті чого остання втратила рівновагу та впала, вдарившись при цьому потиличною частиною голови об землю. Реалізуючи свій раптово виниклий умисел на розбійний напад, направлений на заволодіння майном ОСОБА_9 , з метою подавлення супротиву потерпілої схопив її лівою рукою за волосся, а кулаком правої руки наніс їй удар в праву скроню, питаючи при цьому про наявність грошей. Після цього, ОСОБА_8 почав погрожувати потерпілій застосуванням насильства, спричиненням тілесних ушкоджень небезпечних для життя та здоров`я потерпілої. Далі, ОСОБА_8 , не повідомляючи ОСОБА_9 про свій злочинний намір, взяв ніж, та приставивши його до шиї потерпілої, почав погрожувати їй застосуванням насильства, тобто спричиненням тілесних ушкоджень. Вказані дії потерпіла сприйняла як такі, що були небезпечні для її життя і здоров`я. Надалі ОСОБА_8 , продовжуючи погрожувати їй застосуванням насильства, відкрито заволодів золотими сережками потерпілої.

Впевнившись, що на тілі ОСОБА_9 більше коштовностей немає, обрав об`єктом свого злочинного посягання сумку останньої, яку вона утримувала в долонях. Після вчинення вищевказаних протиправних дій, вирвавши з руки потерпілої сумку, ОСОБА_8 заволодів даною сумкою та майном, що в ній знаходилось, а саме мобільним телефоном марки «Iphone 6» у корпусі золотого кольору, у силіконовому чохлі, з наклейкою з зображенням серця червоного кольору, imei: НОМЕР_2 , сім картою «Київстар» № НОМЕР_3 .

Після чого, ОСОБА_8 з викраденими речами з місця скоєння кримінального правопорушення втік, розпорядившись в подальшому ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 27000 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 подали спільну апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просять його змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 , перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України, та призначити покарання відповідно санкції вказаної статті кримінального закону із врахуванням пом`якшуючої обставини - щирого каяття.

Також в апеляційній скарзі сторона захисту просить повторно дослідити докази, які досліджувались в суді першої інстанції.

Разом з апеляційною скаргою засуджений та захисник звернулися із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування доводів клопотання сторона захисту посилається на те, що захисник ОСОБА_10 в суді першої інстанції не надавав обвинуваченому ОСОБА_8 належної правової допомоги відповідно до вимог ст.47 КПК України, а сам обвинувачений внаслідок своєї юридичної необізнаності не міг самостійно скласти апеляційну скаргу. Сторона захисту посилається на те, що вказані обставини зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження, та є поважними причинами пропуску такого строку та підставою для його поновлення.

Судовий розгляд клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності потерпілої ОСОБА_9 , яка будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, клопотань про відкладення судового засідання не заявляла.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя та приймаючи до уваги те, що потерпіла, будучи повідомленою про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явилась, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які просили задовольнити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 статті 117 КПК передбачає, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Частина перша ст. 24 КПК передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Статтею 395 КПК передбачено, що апеляційна скарга на вирок суду, подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

При розгляді зазначеного кримінального провадження за клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження сторони захисту, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд також застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

В рішенні ЄСПЛ від 29.10.2010 року у справі «Устименко проти України» Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У цьому ж рішенні ЄСПЛ зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №137/785/17, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні місцевого суду 18.07.2019 року, під час оголошення вироку обвинувачений ОСОБА_8 був присутнім.

Захисник ОСОБА_10 був обізнаний про дату проголошення вироку суду, оскільки був присутнім на попередньому судовому засіданні та повідомлявся про дату наступного засідання. Однак, на проголошення вироку захисник ОСОБА_10 не з`явився, що не позбавляло суд проголосити вирок за явки учасників, які з`явились у судове засідання (а.с. 96-97, 98).

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що копію оскарженого вироку судом першої інстанції того ж дня після його проголошення, а саме 18.07.2019 року, направлено до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», де утримувався обвинувачений ОСОБА_8 (а.п.105).

Відповідно до клопотання сторони захисту про поновлення строку на апеляційне оскарження, копію вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 отримав 25.07.2019 року (а.п. 139).

Матеріали кримінального провадження щодо спростування вказаних доводів інформації не містять.

Захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового розгляду в суді першої інстанції, від самого початку, був забезпечений участю захисника ОСОБА_10 , який також отримав копію вироку наступного дня після його проголошення, а саме 19.07.2019 року (а.п. 106).

Апеляційний суд звертає увагу, що строк на апеляційне оскарження вироку суду для обвинуваченого ОСОБА_8 спливав 24.08.2019 року, однак з урахуванням того, що останній день оскарження припадав на вихідний день, останнім днем строку подання апеляційної скарги для обвинуваченого в даному випадку, з урахуванням святкових днів, був наступний за ними робочий день, а саме 27.08.2019 року.

Однак, обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисником ОСОБА_10 вирок суду в передбачений законодавством строк оскаржений не був, в подальшому набрав законної сили та направлений судом першої інстанції для виконання.

Апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок суду першої інстанції подана через відділення Укрпошти лише 02.11.2021 року, надійшла до суду першої інстанції 08.11.2021 року, тобто більше ніж через два роки після спливу строку на оскарження вироку (а.п.136-138, 142, 143).

Будь-яких переконливих доводів щодо поважності пропуску строку на оскарження вироку суду першої інстанції у визначені законом строки в клопотанні не наведено та засудженим ОСОБА_8 та його захисником ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду не надано.

Доводи сторони захисту про не подання апеляційної скарги в строк внаслідок не можливості обвинуваченим самостійного складення апеляційної скарги через його юридичну необізнаність та неналежний захист, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 отримали копію вироку суду, та вочевидь не були позбавлені подати апеляційну скаргу на вирок суду в передбачений законодавством тридцяти денний строк.

Твердження сторони захисту про не надання захисником ОСОБА_10 обвинуваченому належної правової допомоги, колегія суддів також визнає необґрунтованими, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 відводів захиснику ОСОБА_10 в суді першої інстанції не заявляв та не звертався до суду із клопотанням про призначення йому іншого захисника.

Інших доказів, які свідчать про існування поважних причин пропуску строку та які могли бути підставою для його поновлення, матеріали провадження не містять.

За таких обставин, колегія суддів визнає доводи клопотання засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 стосовно неможливості подання апеляційної скарги у передбачений процесуальним законом строк такими, що не свідчать про існування поважних причин пропуску цього строку.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що об`єктивно непереборних обставин, які унеможливлювали подачу засудженим ОСОБА_8 апеляційної скарги у передбачений процесуальним законом строк немає, колегія суддів вважає, що обвинувачений не скористався своїм правом на оскарження судового рішення в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження, а суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Враховуючи наведені обставини у всій сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вирокузадоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню апелянтам.

Керуючись ст.ст. 117, 376, 399, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2019 року в кримінальному провадженні №0003581 від 18.10.2018 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.187 КК України.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - повернути апелянтам.

Копію ухвали та апеляційну скаргу надіслати на адресу ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» для вручення засудженому ОСОБА_8 та на адресу захисника ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк, з моменту її отримання.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4