ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2061/23 Справа № 611/890/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Новодмитрівка Барвінківського району Харківської області, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 17 червня 2023 року. Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час доби залишено без задоволення.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину, за який передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того судом взято до уваги дані про особу обвинуваченого, тяжкість та характер скоєного злочину, відсутність в нього міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання, що на думку суду свідчить про те, що альтернативний запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що судом не враховано дані про його особу, а саме те, що він раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню дитину, працював неофіційно. Зазначає, що має постійне місце проживання, за яким проживав разом зі своєю цивільною дружиною.

Вказує, що судом не взято до уваги, що заявлені ризики є недоведеними, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів здійснення ним спроб переховування.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду і відсутність підстав для застосування до обвинуваченого менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався у повному обсязі.

Як було грунтовно встановлено судом, ОСОБА_7 небезпідставно підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, а також відносно останнього існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились, а застосування альтернативного запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Небезпідставність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення підтверджується матеріалами кримінального провадження, які в своїй сукупності свідчать про вірогідну причетність останнього до інкримінованих злочинів.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального обвинувачення по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження застосованого до неї запобіжного заходу, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює як безпідставні.

Вирішуючи питання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і виправдовують продовження такого запобіжного заходу.

Крім того колегією суддів враховується, що судове провадження в суді першої інстанції триває, свідки по справі ще не допитані, докази не досліджені, через що заявлені ризики продовжують існувати.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, серед яких злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, а отже існує реальний ризик того, що останній, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, може переховуватись від слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів зважає на те, що тяжкість можливого покарання хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та свідчить про їх особливу вагомість.

Судом апеляційної інстанції враховується, що ОСОБА_7 проживає без реєстрації у м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області, тобто на території, наближеній до зони проведення активних бойових дій, через що ризик переховування останнього та неявки до суду у разі перебування на волі є обґрунтованим.

Крім того обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, що свідчить про існування і вагомість ризику незаконного впливу на свідків з метою схилення до надання показань певного змісту, оскільки судовий розгляд тримає та свідки по справі не допитані.

Крім того колегія суддів враховує, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу, міцних соціальних звязків та соціально стримуючих факторів не має, що свідчить про вагомість встановлених ризиків та можливість продовження злочинної діяльності з метою отримання доходу.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість клопотання слідчого, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого щодо довготривалого утримання під вартою, хоча і заслуговують на увагу, однак даний вид запобіжного заходу є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки. Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи та тримання обвинуваченого під вартою, а також якнайшвидшого вирішення пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення по суті.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до цього обвинуваченого запобіжного заходу не зменшитися і не можуть бути усунуті шляхом застосування іншого запобіжного заходу.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4