Справа № 203/2663/23
Провадження № 1-кп/0203/624/2023
УХВАЛА

іменем України

13 червня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0002204 від 23 грудня 2020 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свидя Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, інструктора з водіння взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «головний сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 05.05.2021 №36-РС старшину ОСОБА_6 призначено на посаду інструктора з водіння взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2021 №8-РС ОСОБА_6 присвоєно військове звання головний сержант.

02.04.2005 ОСОБА_6 у встановленому законодавством порядку набув права керування транспортними засобами категорії «А, В, С, D, Е», посвідчення водія НОМЕР_3 .

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) ОСОБА_6 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Так, ОСОБА_6 під час керування транспортним засобом, відповідно до вимог ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.3., 1.5., 1.7, п.п. «б», «д» п. 2.3., п. 16.2. Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 №1306 (далі Правила), зобов`язаний знати і неухильно дотримуватись вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, бути особливо уважним до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходів, на регульованих і нерегульованих перехрестях, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає.

Однак, ОСОБА_6 , незважаючи на вимоги вищевказаних нормативно- правових актів, діючи із кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення вимог ст.ст. 16, 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.3., 1.5., 1.7, п.п. «б», «д» п. 2.3., п. 16.2. Правил, 23.12.2020 близько 17 години 00 хв. керуючи технічно справним автомобілем «МАЗ-63172» р.н. НОМЕР_4 , з причепом « НОМЕР_5 (2-П-8)» р.н. НОМЕР_6 , рухаючись по проспекту Олександра Поля м. Дніпро, здійснюючи маневр повороту праворуч на вулицю Пилипа Орлика м. Дніпро, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину вулиці Пилипа Орлика м. Дніпро, справа наліво, по пішохідному переходу, на дозвільний сигнал світлофору.

Військовослужбовець ОСОБА_6 , рухаючись за кермом автомобіля «МАЗ-63172» р.н. НОМЕР_4 , з причепом « НОМЕР_5 (2-П-8)» р.н. НОМЕР_6 , здійснюючи маневр повороту праворуч, не створив таких умов, які б не наражали на небезпеку життя і здоров`я водія та інших громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, маючи об`єктивну можливість виявити у межах видимості у напрямку свого руху пішохода, яка перетинала справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля, проїзну частину вулиці Пилипа Орлика м. Дніпро, по пішохідному переходу, на дозвільний «зелений» сигнал світлофору, не надав їй дорогу, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 у результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритої травми тазу: перелому лонної та сідничної кісток праворуч і ліворуч зі зміщенням уламків, масивної забійно-рваної рани по зовнішній поверхні лівої гомілки з переходом у стегно, відшаруванням м`яких тканин, масивної забійно-рваної рани по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки з відшаруванням м`яких тканин та частковим ушкодженням камбаловидного і ікроножного м`язів, які відповідно до висновку експерта №802е від 08.04.2021 за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я.

Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п. 1.5., п. 16.2. Правил, в яких зазначено:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 16.2. «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку».

Порушення п. 16.2. Правил водієм ОСОБА_6 знаходиться в причинно- наслідковому зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил водіння транспортною машиною, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 415 КК України.

На адресу суду надійшло клопотання потерпілої ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку із примиренням з обвинуваченим та повним відшкодуванням завданих злочином збитків.

Представник потерпілої підтримав заявлене клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали клопотання потерпілої.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до положень ст.46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

При вирішенні клопотання суд враховує те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні необережного кримінального правопорушення невеликої тяжкості, відшкодував потерпілій в повному обсязі шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 може бути звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК.

Суд вважає, що процесуальні витрати, понесені стороною обвинувачення на залучення експертів, про що зазначено в обвинувальному акті, не можуть бути стягнуті з обвинуваченого, оскільки за правилами ч. 2 ст. 124 КПК суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта тільки у разі ухвалення обвинувального вироку, а в даному випадку, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриттям кримінального провадження, обвинувальний вирок відносно нього не ухвалюється. При цьому при вирішенні цього питання суд враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17, згідно якому суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Слід зазначити, що положення ч. 1 ст. 126 КПК про те, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою, також не можуть бути підставою для стягнення процесуальних витрат при закритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, оскільки вказана норма лише регулює порядок вирішення питання щодо процесуальних витрат та не встановлює в яких саме випадках ці процесуальні витрати можуть бути стягнуті з обвинуваченого, тобто не встановлює підстави для такого стягнення. Однією з підстав для стягнення витрат на залучення експерта, які встановлені у ч. 2 ст. 124 КПК, є ухвалення обвинувального вироку. Згадування у ч. 1 ст. 126 КПК такого судового рішення як ухвала, пов`язане з можливістю вирішення питання щодо процесуальних витрат ухвалою вже після ухвалення обвинувального вироку, у якому це питання не було вирішено.

Вказаний висновок суду відповідає висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що викладений у постанові від 12.09.2022 у справі №203/241/17, згідно якому якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту. У вказаній постанові Верховний Суд також зазначив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17), вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.

Хоча у вказаному висновку Об`єднаної палати йде мова про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, але він може бути застосований й у цьому провадженні при звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, адже при оцінці наявності підстав для стягнення процесуальних витрат на залучення експертів, що понесені стороною обвинувачення під час досудового розслідування, Верховний Суд виходив з того, що кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Саме тому підстава для звільнення особи від кримінальної відповідальності в даному випадку значення не має, а визначальним є саме закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.46 КК України, ст.ст.284, 286-288, 316 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілою, а кримінальне провадження - закрити.

Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз в кримінальному провадженні віднести на рахунок держави.

Речовий доказ

- «МАЗ-63172» р.н. НОМЕР_4 , з причепом « НОМЕР_5 (2-П-8)» р.н. НОМЕР_6 , що зберігається у військовій частині НОМЕР_1 - залишити за належністю.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1