УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у залі судових засідань Солом`янського районного суду міста Києва клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄДРДР №0000679 від 26 травня 2023 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вищевказане клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні відділу дізнання Солом`янського УП ГУНП у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження №0000679 від 26 травня 2023 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Подане клопотання обґрунтовується тим, що 25.05.2023 року приблизно о 17:11 год. за адресою: м. Київ, пр-т. Відрадний 24/93 невстановлена особа під приводом обміну валюти шляхом довіри заволоділа грошовими коштами в сумі 24 225 грн., які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в обмін надала купюри номіналом 100 Євро в кількості 6 шт., які не являються платіжним засобом.

Так, до відділу дізнання Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві надійшов рапорт від начальника СВКП Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , про те, що в ході супроводження матеріалів кримінального провадження було встановлено, що до вчинення кримінального проступку причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , який здійснював кримінальний проступок на автомобілі марки "Тойота Корола" сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12.07.2023 року старшим дізнавачем СД ВП №2 Солом`янського УП ГУНП в м. Києві на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України враховуючи невідкладний випадок, пов`язаний з виявленням та фіксацією відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, приймаючи до уваги, що дану слідчу дію необхідно провести відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу, та у розумні строки, беручи до уваги повноту процесуального розслідування було проведено обшук автомобіля марки "Тойота Корола" сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального проступку та відшукання і вилучення знаряддя кримінального правопорушення, зокрема: сувенірні купюри різних номіналів та видів.

В ході обшуку автомобіля було виявлено та вилучено:

- 16 купюр номіналом 500 грн., з написом "Сувенір", які поміщено до спец. пакету PSP1352251;

- дві кепки та кофту, які поміщено до спецпакету EXP0450853;

- 15 купюр номіналом 100 Євро, одна купюра номіналом 100 грн. та одна купюра номіналом 500 грн., які поміщено до спецпакету SUD 1140712;

- ключі від авто, які поміщено до спецпакету PSP1352253 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В подальшому було вилучено транспортний засіб марки "Тойота Корола" сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , та перебуває у користуванні ОСОБА_8 , і який поміщено на майданчик тимчасового вилучених транспортних засобів, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 20-Б.

Постановою про визнання речовим доказом та передачу його до камери схову від 12.07.2023 року вказані речі визнано речовим доказом у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000679 від 26 травня 2023 року.

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні клопотання підтримала. Додатково пояснила, під час обшуку також було вилучено, що і відображено в протоколі обшуку, 15 купюр номіналом 100 доларів з написом "сувенір", що поміщені до спецпакету PSP1352252 та визнані речовим доказом. З урахуванням наданих уточнень просила клопотання задовольнити з метою необхідності збереження речових доказів.

Власник майна пояснив, що йому було невідомо про діяльність ОСОБА_7 , він лише здає в оренду йому автомобіль, просив відмовити у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на його майно.

Заслухавши пояснення прокурора та третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що у провадженні відділу дізнання Солом`янського УП ГУНП у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження №0000679 від 26 травня 2023 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування встановлено, що 25.05.2023 року приблизно о 17:11 год. за адресою: АДРЕСА_3 не встановлена особа під приводом обміну валюти шляхом довіри заволоділа грошовими коштами в сумі 24 225 грн., які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в обмін надала купюри номіналом 100 Євро в кількості 6 шт., які не являються платіжним засобом.

Матеріали клопотання, а саме, протоколи допиту, протоколи обшуку та протокол пред`явлення особи до впізнання, свідчать про причетність до вчинення кримінального проступку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Згідно наданих доказів, останній здійснював кримінальний проступок на автомобілі марки "Тойота Корола" сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених в ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням прокурора.

Слідчому судді надано постанову від 12.07.2023 року про визнання майна як речового доказу у кримінальному провадженні №0000679 від 26 травня 2023 року.

З огляду на те, що 16 купюр номіналом 500 грн., з написом "Сувенір", які поміщено до спецпакету PSP1352251; дві кепки та кофту, які поміщено до спецпакету EXP0450853;15 купюр номіналом 100 Євро, одна купюра номіналом 100 грн. та одна купюра номіналом 500 грн., які поміщено до спец. пакету SUD 1140712; 15 купюр номіналом 100 доларів з написом "сувенір", що поміщені до спецпакету PSP1352252 відповідають ознакам, наведеним в ст.. 98 КПК України, в рамках розслідування кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,клопотання прокурора в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо накладення арешту на ключі від авто, які поміщено до спец. пакету PSP1352253; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; сам транспортний засіб марки "Тойота Корола" сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Прокурор в клопотанні зазначив, що метою арешту вищезазначеного майна є збереження його як речового доказу. Проте відповідних доказів не надав, та не довів в судовому засіданні можливість використання ключів від авто, які поміщено до спец. пакету PSP1352253; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки "Тойота Корола" сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , як доказу у даному кримінальному провадженні.

Згідно п. 5 ч. 1,2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи положення щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності, в цій частині клопотання не підлягає задоволенню.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення внесеного прокурором клопотання.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-174, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене 12.07.2023 під час проведення обшуку автомобіля марки "Тойота Корола" сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 майно, а саме:

- 16 купюр номіналом 500 грн., з написом "Сувенір", які поміщено до спец. пакету PSP1352251;

- дві кепки та кофту, які поміщено до спец. пакету EXP0450853;

- 15 купюр номіналом 100 Євро, одна купюра номіналом 100 грн. та одна купюра номіналом 500 грн., які поміщено до спец. пакету SUD 1140712;

- 15 купюр номіналом 100 доларів з написом "сувенір", що поміщені до спецпакету PSP1352252.

В задоволенні інших вимог клопотання відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1