Справа № 554/8832/22
Провадження №1-кп/524/203/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023 Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці під час судового розгляду кримінального провадження №0000461 по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчука Полтавської області, українки, громадянки України, освіта середня, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.. 89 КК України раніше не судимої

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Комсомольськ Полтавської області, українки, громадянки України, освіта середня, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 07.06.2022 Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ч1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Бобрик Роменського району Сумської області, українця, громадянки України, освіта середня, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 21.06.2022 Роменьским міськрайонним судом Сумської області за ч.1 ст. 296, ч.4 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Петрашівка Глобинського району Полтавської області, українки, громадянки України, освіта вища, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , в силу ст.. 89 КК України раніше не судимої

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 307 КК України; у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 307 КК України,

клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_14

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває кримінальне провадження №0000461 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст.27, ч.3 ст.307 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст.27, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , зазначивши, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_15 та її захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти клопотання прокурора. Вважають, що прокурором не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Просили змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_11 та її захисник адвокат ОСОБА_6 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, думки обвинувачених та їх захисників, приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ухвали суду від 11.07.2023 року строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_16 спливає 07 вересня 2023 року.

Згідно ст..29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

З огляду на те, що до спливу строку тримання обвинуваченої ОСОБА_11 під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, оскільки ще не допитані свідки, не досліджені всі докази, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_11 , які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким та особливо тяжкими злочинами, особу обвинуваченої, яка раніше судима, злочини, в яких обвинувачується вчинила в період іспитового строку, призначеного попереднім вироком суду, не має міцних соціальних зв`язків, до затримання офіційно ніде не працювала, тобто не мала офіційних джерел доходів, її стан здоров`я, зокрема відсутність даних про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах CІЗО, матеріальне становище, з метою запобігання ризикам, що передбачені ст..177 КПК України, а саме запобігання спробам обвинуваченої переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченої ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченій дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_11 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, суд враховує, що ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачена може не виконувати покладені на неї процесуальні обов`язки, є реальними та триваючими, на даний час вони виключають можливість змінити запобіжний захід щодо обвинуваченої на домашній арешт.

В той же час, враховуючи що в рамках даного кримінального провадження до обвинуваченої ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а також у разі внесення застави покладено обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити без змін раніше визначений розмір застави та обсяг обов`язків, пов`язаних з її внесенням щодо обвинуваченої ОСОБА_11 .

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_10 , суд погоджується з обґрунтуванням зазначеним у клопотанні прокурора ризиків, що передбачені ст..177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Незмінність підстав для підозри, що заарештована особа вчинила правопорушення, є необхідною умовою (sine qua non) для того, щоб подальше тримання її під вартою вважалося законним. Проте через деякий час ця умова вже перестає бути достатньою. Тоді суд повинен встановити, чи інші підстави, на яких ґрунтуються рішення судових органів, продовжують виправдовувати позбавлення свободи.

Приписами ч.4 ст.194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Суд погоджується з позицією захисника щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_10 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, беручи до уваги дані про особу обвинуваченої, а саме те, що остання не має непогашених судимостей, наявність постійного місця проживання та власного житла, стан її здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність на утримання матері похилого віку, та вважає, що подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_10 під вартою є невиправданим, а застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для запобігання наявним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Підстав вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною обвинуваченій залишати житло цілодобово не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, немає.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_10 тримання під вартою немає, оскільки є всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу,

Керуючись ст.ст. 331, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме: до 03 листопада 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну раніше обраного ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт -задовольнити.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки м. Кременчука Полтавської області, українки, громадянки України, освіта середня, не працюючої, в силу ст.. 89 КК України раніше не судимої , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши обвинуваченій залишати житлове приміщення за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_5 - цілодобово, строком до 03 листопада 2023 року включно.

Зобов`язати ОСОБА_10 прибувати за першою вимогою до суду та покласти обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: не відлучатися з м. Кременчука без дозволу суду; повідмолямти суд про зміну місця свого проживання, роботи чи навчання; утриматися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти), для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії запобіжного заходу та покладених обов`язків визначити до 03 листопада 2023 року включно.

Звільнити обвинувачену ОСОБА_10 з-під варти негайно в залі суду для її негайного доставлення до місця проживання на підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_10 що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Направити копію ухвали для виконання та контролю органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченої.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м.Кременчука протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий

суддя: ОСОБА_18

судді :

ОСОБА_19 МАЛТИЗ