В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0002107 від 23.05.15 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква Київської області, громадянки України, з середньою освітою, розлученої, не працюючої, зареєстрована та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

представник потерпілого ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 в період з 01.12. 2014 року по 31.12.2014 працюючи на посаді продавця торгового павільйону в ПАТ «ЖЛК- Україна», який розташований за адресою: м. Біла Церква., вул. Комсомольська, 2 та будучи матеріально-відповідальною особою умисно, з корисливих мотивів, в період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року вчинила розтрату майна ПАТ «ЖЛК-Україна» за наступних обставин.

ОСОБА_3 , в силу своїх трудових обов`язків, відповідно до договору підряду № 166 від 01.12.14 року зобов`язана була здійснювати прийом, зберігання та продаж продукції, що належить ПАТ «ЖЛК-Україна», приймати продукцію, зберігати і продавати її; перевіряти відповідальність цінностей які приймає, супровідним документам, забезпечує їх видачу тільки за документами встановленої форми з відповідним їх оформленням, на підставі накладних, які залишаються в торговій точці, складає реєстр накладних, на підставі прибуткових накладних, реєстру та інших документів про рух продукції (товару) складає денний звіт, веде облік надходжень продукції за партіями; організовувати переміщення матеріальних цінностей до місць зберігання вручну або за допомогою штабелерів та інших механізмів з розкладанням (сортуванням) їх за видами, якістю, призначенням та іншими ознаками; організовувати зберігання матеріалів і продукції з метою запобігання їх псування та втратам; забезпечувати зберігання матеріальних цінностей; контролювати температурні режими зберігання продукції що швидко псується; керувати роботою під час навантаження, вивантаження вантажів і розташування їх у середині торгової точки; комплектувати партії матеріальних цінностей за термінами реалізації; слідкувати за наявністю справності протипожежних засобів, станом приміщень, обладнання, та пристроїв в торговій точці, складає дефектні відомості на несправні інструменти, прилад тощо, акти на їх ремонт і списання, а також на недостачу і псування матеріалів; брати участь у проведенні інвентаризації; забезпечувати реалізацію продукції.

Однак, виконуючи вищевказані обов`язки, ОСОБА_3 , будучи матеріально-відповідальною особою відповідно до договору підряду № 166 від 01.12.2014 року, маючи намір незаконно збагатитись за рахунок майна ПАТ «ЖЛК-Україна», розтратила товарно-матеріальні цінності, належні ПАТ «ЖЛК-Україна», які мала реалізовувати згідно своїх функціональних обов`язків.

Зокрема, в період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року ОСОБА_7 отримала товарно - матеріальні цінності відповідно до наступних накладних на внутрішнє переміщення, а саме:

№ ві-0013287 від 1 грудня 2014 року на суму 689,8 грн.;

№ ві-0013316 від 2 грудня 2014 року 116,35 грн.;

№ зі-0013434 від 3 грудня 2014 року на суму 933,15 грн.;

№ зі-0013438 від 3 грудня 2014 року на суму 30 грн.;

№ ві-0013501 від 4 грудня 2014 року на суму 1863,9 грн.;

№ ві-0013578 від 5 грудня 2014 року на суму 1359,35 грн.

№ ві-0013598 від 5 грудня 2014 року на суму 687,1 грн.;

№ ві-0013637 від 6 грудня 2014 року на суму 2230,1 грн.;

№ ві-0013658 від 7 грудня 2014 року на суму 2903,05 грн.;

№ ві-0013677 від 7 грудня 2014 року на суму 198,2 грн.;

№ ві-0013705 від 8 грудня 2014 року на суму 486,6 грн.;

№ ві-0013785 від 9 грудня 2014 року на суму 748,05 грн.;

№ ві-0013853 від 10 грудня 2014 року на суму 1999,5 грн.;

№ ві-0013887 від 10 грудня 2014 року на суму 237,75 грн.;

№ ві-0013905 від 11 грудня 2014 року на суму 1217,7 грн.;

№ ві-0013965 від 12 грудня 2014 року на суму 3112,25 грн.;

№ ві-0014042 від 13 грудня 2014 року на суму 1399,2 грн.;

№ ві-0014065 від 14 грудня 2014 року на суму 523,1 грн.; ' .

№ ві-0014105 від 15 грудня 2014 року на суму 2147,55 грн.;

№ ві-0014155 від 16 грудня 2014 року на суму 1450,7 грн.;

№ ві-0014226 від 16 грудня 2014 року на суму 180,6 грн.;

№ ві-0014212 від І 7 грудня 2014 року на суму 2112,7 грн.;

№ ві-0014289 від 18 грудня 2014 року на суму 1137,7 грн.;

№ ві-0014375 від 19 грудня 20І4 року на суму 2605,15 грн.;

№ ві-0014425 від 20 грудня 2014 року на суму 947,9 грн.;

№ ві-0014484 від 21 грудня 2014 року на суму 1602,3 грн.;

№ ві-0014509 від 22 грудня 2014 року на суму 2734,15 грн.;

№ ві-0014559 від 23 грудня 2014 року на суму 619 грн.;

№ ві-0014634 від 24 грудня 2014 року на суму 2567,45 грн.;

№ ві-0014704 від 24 грудня 2014 року на суму 278,5 грн.;

№ ві-0014635 від 24 грудня 2014 року на суму 216 грн.;

№ ві-0014689 від 24 грудня 2014 року на суму 1239,24 грн.;

№ ві-0014730 від 25 грудня 2014 року на суму 276,2 грн.;

№ ві-0014797 від 26 грудня 2014 року на суму 978,7 грн.;

№ ві-0014855 від 27 грудня 2014 року на суму 952,3 грн.;

№ ві-0014903 від 28 грудня 2014 року на суму 782,3 грн.;

№ ві-0014929 від 29 грудня 2014 року на суму 128,85 грн.;

№ ві-0014951 від 30 грудня 2014 року на суму 1698,45 грн.;

№ ві-0015011 від 30 грудня 2014 року на суму 698 грн.;

№ ві-0015097 від 31 грудня 2014 року на суму 2647,35 грн. всього на загальну суму 48 736,24 грн.

При цьому, станом на 01.12.14 року, тобто на момент приймання ОСОБА_3 товарно-матеріальних цінностей належних ПАТ «ЖЛК-Україна», у вказаному торговому кіоску товарно-матеріальні цінності були в наявності на загальну суму 10381,79 грн., що підтверджується інвентаризаційним описом складеним станом на 01.12.14 року.

Крім того, відповідно до даних бухгалтерського обліку та висновку судово- економічної експертизи № 18/07-15 від 21.07.15 за період з 01.12.14 по 31.12.14 до каси ПАТ «ЖЛК-Україна» ОСОБА_3 здала готівкових коштів за реалізовану нею продукцію на загальну суму 33 500 грн.

Проте, станом на 31.12.2014 році в торговому кіоску, в якому продавцем працювала ОСОБА_3 були в наявності ТМЦ на загальну суму 8 464,7 грн. Решту ввірених їй товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 17 153, 33 грн. продавець торгового кіоску в ПАТ «ЖЛК-Україна» ОСОБА_3 розтратила, чим спричинила вказаному підприємству матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила розтрату чужого майна, яке було їй ввірене, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 зазначила, що 01.12.2014 року вона була прийнята на роботу в ПАТ «ЖЛК Україна». Працювала вона за трудовим договором, який був оформлений на місяць з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року. Чи підписувала вона договір про повну матеріальну відповідальність не пам`ятає. Графік роботи був з 08.00 год. по 18.00 год., а також мало бути два вихідних на тиждень. Працювала вона одна, особи, яка б її підміняла не було. Пропрацювавши два з половиною тижні без вихідних ОСОБА_7 поговорила з ОСОБА_8 та 20.12.2014 року отримала вихідний день. В цей час в магазині працювала ОСОБА_9 . На час вихідного дня матеріальні цінності не передавалися, все було на довірі. Наступного дня вона вийшла на роботу та працювала до 17.00 год. 31.12.2014 року. 02.01.2015 року вона мала передати ключі від магазину ОСОБА_9 , однак остання не прийшла та на роботу не вийшла. 03.01.2015 року вона вийшла на роботу і працювала до 06.01.2015 року, 07.01.2015 року був вихідним днем. За час роботи заробітна плата їй не виплачена, чи була вона нарахована, останній не відомо. Всі питання щодо роботи вирішувала лише з ОСОБА_10 . Після 06.01.2015 року ОСОБА_10 повідомив про переоблік. Коли відбувся переоблік і хто там був присутній їй не відомо, ключі від магазину вона передала 10.01.2015 року. Щодо наявності дублікату ключів їй нічого не відомо. Також обвинувачена зазначила, що ОСОБА_10 їй повідомив, що з нею будуть продовжувати трудовий договір, однак остання на це свою згоду не надавала та нічого не підписувала. В подальшому, в ході судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_3 свої покази змінила, зазначила, що в повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, визнає уточнений цивільний позов. Пояснила, що дійсно працювала продавцем в ПАТ «ЖЛК Україна» з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року. При оформленні на роботу підписувала договір про матеріальну відповідальність, також зазначила, що ставила свій підпис в накладних. Повідомила, що брала кошти з каси кожного дня на власні потреби, розуміла, що вчиняє неправильно, однак було тяжке матеріальне становище. Зазначила, що про проведення інвентаризації товару її повідомили в день проведенні інвентаризації, однак вона присутня не була, оскільки в неї вдома була сама дитина, тому вона пішла додому. У вчиненому щиро розкаюється, вину визнає в повному обсязі, також визнає уточнений цивільний позов на суму 15854,64 грн. Зазначила, що буде відшкодувати завдані збитки.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні розтрати чужого майна, яке було їй ввірене також повністю підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення та досліджених судом доказів.

Показаннями допитаної в ході судового засідання представника потерпілого ОСОБА_5 , яка показала, що 01.12.2014 року із ОСОБА_3 було укладено договір підряду. ОСОБА_3 була матеріально-відповідальною особою згідно підписаного договору. З 01.01.2015 року із ОСОБА_3 планували продовжити договір, однак з 2015 року ОСОБА_3 не з`явилася на роботу, по який час остання працювала, представнику потерпілого точно не відомо, оскільки обвинувачена зникла. Було виявлено, що є замовлення на точці та немає повернення коштів, після чого 31.12.2014 року була проведена інвентаризація, опис товару проводився 1 день. Чи працювала ОСОБА_7 (Шатковська) з 03.01.2015 по 06.01.2015 року повідомити не може. Припускає, що можливо ОСОБА_3 і працювала в ці дні, однак участь в інвентаризації не приймала, можливо відмовилася, бо була недостача. Про те, що буде проведена інвентаризація ОСОБА_3 мала повідомити ОСОБА_11 . Зазначила, що вона участі в інвентаризації товарів особисто не приймала. Особи, які підписували акти на даний час на підприємстві не працюють. Пояснила, що при інвентаризації проводиться опис товарів, підрахунок каси, передача даних до бухгалтерії, а потім бухгалтерія робить висновки. За результатами інвентаризації виявлено недостача в сумі 17153 грн. Довгий час ОСОБА_3 намагалися розшукати, однак остання не виходила на зв`язок та у травні 2015 року до поліції було подано заяву. Щодо того коли ОСОБА_3 передала ключі від магазину, чи були дублікати ключів від даного приміщення, та як потрапили члени інвентаризаційної комісії до магазину для проведення інвентаризації, їй не відомо. Також зазначила, що юриста Юлі на заводі немає, юристом в той час працювала вона, однак із ОСОБА_7 вона не спілкувалася. Зазначила, що із суми пред`явленого цивільного позову вони вирахували заробітну плату, яку не отримала ОСОБА_3 , тому уточнила цивільний позов, просила стягнути із ОСОБА_3 на користь ПАТ «ЖЛК Україна» 15850 грн. 64 коп., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_12 , яка повідомила, що вона працювала на посаді бухгалтера ревізора в ПАТ «ЖЛК-Україна» з 2014 року по листопад 2016 року. В грудні 2014 року була включена до складу комісії для проведення інвентаризації. 31.12.2014 року комісія в складі членів комісії, а саме: свідок, Дібровін, маркетолог ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проводила інвентаризацію товарів в магазині де працювала ОСОБА_3 . На проведення інвентаризації був наказ директора заводу та створено комісію. З наказом ознайомлено відповідних осіб. Зазначила, що ОСОБА_3 відмовилася бути присутньою при проведенні інвентаризації, про що відповідальною особою був складений акт про відмову. Строк дії договору із ОСОБА_3 закінчувався 31.12.2014 року, тому необхідно було провести інвентаризацію товару. ОСОБА_7 була матеріально відповідальною особою. Згідно процедури продавець замовляє товар, диспетчерська служба обробляє інформацію, водій експедитор загружає необхідний товар і відвозить до продавця, продавець отримує товар, ставить підпис, передає грошові кошти через експедитора під підпис. Члени комісії приїхали до магазину 31.12.2014 року приблизно о 17.00 год., магазин був відчинений, на робочому місці перебувала продавець ОСОБА_3 . Їй повідомили, що члени комісії мають намір проводити інвентаризацію товарів, на що продавець залишила ключі від магазину та пішла. Комісією складено акт про відмову, ключі забрав ОСОБА_8 , далі проводилася інвентаризація товарів, приблизно 3 години, по закінченню, після 20 год. всі разом закрили магазин. Чи була магазин опечатано, вона не пам`ятає. Акт про інвентаризацію було складено в січні 2015 року, було виявлено недостачу на суму 17153 грн. Даний акт підписаний всіма членами комісії, ОСОБА_3 його не підписувала. Також зазначила, що договір із ОСОБА_3 не продовжувався та заробітну плату останній було нараховано, однак вона її не отримувала. Свідок зазначила, що особисто із ОСОБА_3 вона не спілкувалася, з останньою спілкувався ОСОБА_8 , про що саме свідку не відомо.

Показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_8 який показав, що він працював менеджером в ПАТ «ЖЛК Україна», виконував обов`язки по обслуговуванню, доставляв товар, проводив інвентаризацію. ОСОБА_3 працювала приблизно 1 чи 2 місяці в магазині по вул. Леваневського, сама, без зміни. Був такий період коли магазин почав приносити менше виручки, однак товар постійно замовлявся. 31.12.2014 року була проведена інвентаризацію товарів в даному магазині, де продавцем була ОСОБА_3 . В магазин приїхали члени комісії, а саме свідок, Вітвіцька, ОСОБА_12 та інші особи. Вітвіцька повідомила ОСОБА_3 про необхідність проведення інвентаризації, однак остання відмовилася. Вітвіцька наголосила, що у разі відмови інвентаризація буде проведена без участі ОСОБА_3 , на що остання залишила ключі та пішла. З даного приводу членами комісії був складений акт відмови. Після чого члени комісії приступили до інвентаризації. Інвентаризація тривала приблизно 2- 2,5 год. описували товар, кількість, вагу, всі дані було передано до бухгалтерії. Після інвентаризації магазин зачинили, ключі залишилися у Вітвіцької. Зазначив, ключі від магазину були лише в 1 екземплярі. Пізніше стало відомо, що існує недостача приблизно15-17 тис. грн. ОСОБА_3 працювала сама, без зміни, в неї був один вихідний, неділя чи понеділок, тоді магазин був зачинений, також магазин був зачинений коли ОСОБА_3 відпрошувалася. Із ОСОБА_7 він спілкувався в телефонному режимі, після інвентаризації не спілкувався. Як менеджер відвідував магазин, де працювала ОСОБА_7 (Шатковська) приблизно 6-7 разів, привозив пакети, плівку, бакалію. Виручку від ОСОБА_7 ( ОСОБА_15 ) не отримував. Пояснив, що на заводі працює декілька менеджерів, кожного місяці по всім точкам продажу проводиться аналітика, хто саме проводив аналітику даної точки продажу, йому не відомо. Він не шукав заміну ОСОБА_7 ( ОСОБА_15 ) в той день, коли вона відпрошувалася, пояснив, що продавці іноді можуть замінювати один одного, однак це відбувалося без його згоди.

Показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_16 , який повідомив, що він працював водієм експедитором в ПАТ «ЖЛК Україна» з 2013 року по 2014 рік. В його обов`язки входило перевозити товар до точки торгівлі згідно накладних. ОСОБА_3 пам`ятає, вона була продавцем в точці продажу, яка знаходилася на території ринку по вул. Леваневського. Працювала приблизно 3-5 місяців. Також із ОСОБА_7 на вказаній точці працювала ще одна продавець, хто саме не пам`ятає. До точки продажу їздив кожного дня, часом траплялося, що приїздив і двічі на день. Товар на вказану точку відправлявся згідно накладних. Для цього продавцем робилася заявка, а він як водій розвозив товар по точках продажу. Накладна виписувалася у двох екземплярах, перший екземпляр він повертав на завод, а другий екземпляр залишався у продавця. Продавець дивився товар, перераховував, підписував накладну та повертав. Пояснив, що йому невідомо хто подавав заявку на необхідний товар, також зазначив, що в разі коли товару не було, то він закреслював в накладній та дописував, що товар відсутній, теж писав і продавець в своєму екземплярі накладної. В разі необхідності товар довозився, накладна перероблювалася. Зазначив, що до каси заводу привозив кошти, згідно касового чеку. До кожної суми прикріплювався фіскальний чек. По приїзду на завод накладні передавав до диспетчерської служби, а виручку до каси. Йому не відомий графік роботи продавця та їх зміни, також йому нічого не відомо в кого перебували ключі від даної точки продажу.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 23.05.2015 року внесено відомості до ЄРДР за № 0002107, про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України (а.с. 74 том №2).

Незважаючи на те, що ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру, суд приймає до уваги наявність вказаного витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки з урахуванням положення ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто відповідно до ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Заявою генерального директора ПАТ «ЖЛК-Україна», з якої вбачається, що останній звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення (ст. 75-76 том №2).

З дослідженого в судовому засіданні договору оренди павільйону від 15.02.2011 року вбачається, що ПАТ «ЖЛК-Україна» надав в оренду ФОП ОСОБА_17 торговий павільйон (а.с. 77 том №2).

Відповідно до акту прийому передачі кіоску від 15.02.2011 року вбачається, що ПАТ «ЖЛК-Україна» передав ФОП ОСОБА_17 у платне строкове користування павільйон, розташований за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 25 м 2 ( а.с. 78 том №2).

З дослідженої у судовому засіданні додаткової угоди № 1 до договору оренди павільйону № 54 від 15.02.2011 року вбачається, що сторони продовжили строк дії договору павільйону №54 від 15.02.2011 року до 31.12.2014 року ( а.с. 79 том №2).

Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору оренди павільйону № 54 від 15.02.2011 року вбачається, що сторони продовжили строк дії договору павільйону №54 від 15.02.2011 року до 31.12.2015 року ( а.с. 80, том №2).

Згідно розпорядження генерального директора ПАТ «ЖЛК-Україна» за №49/1 від 30.12.2014 року вбачається, що з метою виявлення фактичної наявності ТМЦ в фірмовій точці продажу павільйон Леваневського необхідно провести інвентаризацію в присутності особи, яка надає послуги по виконанню обов`язків продавця ОСОБА_7 та для проведення інвентаризації створено інвентаризаційну комісію (а.с. 81 том №2).

Відповідно до акту від 30.12.2014 року про відмову працівника підписувати розпорядження 49/1 від 30.12.2014 року встановлено, що особа, яка надає послуги по виконанню обов`язків продавця на фірмовій точці продажу павільйон Леваневського ОСОБА_7 відмовилася від підпису (а.с. 82 том №2).

З дослідженого в судовому засіданні акту від 31.12.2014 року про відмову працівника приймати участь в інвентаризації вбачається, що особа яка надає послуги по виконанню обов`язків продавця на фірмовій точці продажу павільйон Леваневського ОСОБА_7 відмовилася від приймання участі в проведенні інвентаризації ( а.с. 83том №2).

Відповідно до дослідженого Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи вбачається, що Публічний акціонерним товариством «ЖЛК-Україна» отримано свідоцтво про державну реєстрації серії А01 за №194930 (а.с. 84 том №2).

Згідно дослідженої довідки АБ №708922 від 24.10.2013 року встановлено, що ПАТ АТ «ЖЛК-Україна» займається такими видами діяльності:

перероблення молока, виробництво масла та сиру;

виробництво морозива;

оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами;

роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

ремонт та технічне обслуговування машин та устаткування промислового призначення ( а.с. 85 том 2).

Постановою начальника відділення СВ Білоцерківського МВ ГУНП в Київській області від 30.06.2015 року ОСОБА_18 постановлено відібрати зразки підпису та почерку у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проведення експертного дослідження (а.с. 86 том №2).

Відповідно до дослідженого в судовому засіданні протоколу про відібрання експериментальних зразків від 30.06.2015 року встановлено, що начальником відділення СВ Білоцерківського МВ ГУНП в Київській області від 30.06.2015 року ОСОБА_18 в приміщенні Білоцерківського МВ 30.06.2015 року відібрані зразки підпису та почерку ОСОБА_7 ( а.с. 87-90 том №2).

Відповідно до висновку експерта № 740 від 04.07.2015 року з ілюстрованою таблицею вбачається, що підписи в графі «Виконавець ОСОБА_7 » в договорі підряду №166 від 01.12.2014 року, виконаний ОСОБА_7 ; підпис в графі «Одержав» в накладних на внутрішнє переміщення, а саме: № ві-0014559 від 23 грудня 2014 року, № ві-0014689 від 24 грудня 2014 року, № ві-0014797 від 26 грудня 2014 року; № ві-0014855 від 27 грудня 2014 року, № ві-0014903 від 28 грудня 2014 року, № ві-0015011 від 30 грудня 2014 року, № ві-0014105 від 15 грудня 2014 року, № ві-0014212 від 17 грудня 2014 року, № ві-0014289 від 18 грудня 2014 року, № ві-0014375 від 19 грудня 2014 року, № ві-0014425 від 20 грудня 2014 року, № ві-0013705 від 08 грудня 2014 року, № ві-0013785 від 09 грудня 23014 року, № ві-0013853 від 10 грудня 2014 року, № ві-0013905 від 11.12.2014 року, № ві-0014042 від 13 грудня 2014 року, № ві-0013438 від 03 грудня 2014 року, № ві-0013677 від 07 грудня 2014 року, № ві-0013637 від 06 грудня 2014 року, № ві-0013434 від 03 грудня 2014 року, № ві-0013287 від 01 грудня 2014 року, № ві-0013316 від 02 грудня 2014 року, № ві-0013887 від 10 грудня 2014 року, № ві-0013598 від 05 грудня 2014 року, № ві-0013501 від 04 грудня 2014 року, № ві-0013658 від 07 грудня 2014 року, № ві-0013965 від 12 грудня 2014 року, № ві-0014155 від 16 грудня 2014 року, № ві-0014484 від 21 грудня 2014 року, № ві-0014509 від 22 грудня 2014 року, № ві-0014634 від 24 грудня 2014 року, № ві-0014704 від 24 грудня 2014 року, № ві-0014635 від 24 грудня 2014 року, № ві-0014730 від 25 грудня 2014 року, № ві-0014929 від 29 грудня 2014 року, № ві-0014951 від 30 грудня 2014 року, № ві-0015097 від 31 грудня 2014 року, № ві-0013578 від 05 грудня 2014 року виконані ОСОБА_7 .

Вирішити запитання щодо можливості виконання підписів в графі «Одержав» в накладних на внутрішнє переміщення, а саме: № ві-0014226 від 16 грудня 2014 року, № ві-0014065 від 14 грудня 2014 року, вказаних в розділі «На експертизу надано», ОСОБА_7 не представилось можливим (а.с. 93-98 том №2).

Відповідно до висновку № 18/07-15 від 21.07.2015 року проведеної судово-економічної експертизи експертом оцінювачем ОСОБА_19 , повноваження якого підтвердженні вбачається, що акт про результати інвентаризації цінностей, що знаходяться на відповідальному зберіганні фірм. точки р-ка Леваневського станом на 31.12.14 період роботи з 01.12.14 по 31.12.14 продавця ОСОБА_7 торгового кіоску ПАТ «ЖЛК-Україна», що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Комсомольська, 2 підтверджується по факту нестачі за наступних документів:

- інвентаризаційний опис товарів та грошових коштів на 01.012.2014 року загальну суму 10381,79 грн.;

- накладні на отримання товару за період з 01.12.2014 р. по 31.12.2014 р. на загальну суму 48736,24 грн.;

- квитанція до приходних касових ордерів на здачу виручки в касу ПАТ «ЖЛК-Україна» на загальну суму 33500,00 грн.;

- акт інвентаризації товарів та грошових коштів станом на 31.12.2014 р.

Таким чином, виходячи з результатів проведених розрахунків встановлено, що за результатами інвентаризації згідно наданих матеріалів для розрахунку випливає нестача грошових коштів по матеріально відповідальній особі ОСОБА_7 станом на 31 грудня 2014 року в сумі 17153 ( сімнадцять тисяч сто п`ятдесят три) грн. 33 коп. ( а.с. 100-105 том №2).

Згідно з довідкою ПАТ «ЖЛК-Україна» від 06.07.2015 року, ОСОБА_7 надавала послуги по договору підряду №166 від 01.12.2014 року щоденно з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року ( а.с. 106 том №2).

Згідно дослідженого в судовому засіданні договору підряду №166 від 01.12.2014 року, між ПАТ «ЖЛК-Україна» та ОСОБА_7 укладено договір підряду з терміном дії до 31.12.2014 року ( а.с. 108 том №2).

Відповідно до досліджених в судовому засіданні накладних на внутрішнє переміщення в період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_7 отримала товарно - матеріальні цінності відповідно до наступних накладних на внутрішнє переміщення, а саме:

№ ві-0013287 від 1 грудня 2014 року на суму 689,8 грн.;

№ ві-0013316 від 2 грудня 2014 року 116,35 грн.;

№ зі-0013434 від 3 грудня 2014 року на суму 933,15 грн.;

№ зі-0013438 від 3 грудня 2014 року на суму 30 грн.;

№ ві-0013501 від 4 грудня 2014 року на суму 1863,9 грн.;

№ ві-0013578 від 5 грудня 2014 року на суму 1359,35 грн.

№ ві-0013598 від 5 грудня 2014 року на суму 687,1 грн.;

№ ві-0013637 від 6 грудня 2014 року на суму 2230,1 грн.;

№ ві-0013658 від 7 грудня 2014 року на суму 2903,05 грн.;

№ ві-0013677 від 7 грудня 2014 року на суму 198,2 грн.;

№ ві-0013705 від 8 грудня 2014 року на суму 486,6 грн.;

№ ві-0013785 від 9 грудня 2014 року на суму 748,05 грн.;

№ ві-0013853 від 10 грудня 2014 року на суму 1999,5 грн.;

№ ві-0013887 від 10 грудня 2014 року на суму 237,75 грн.;

№ ві-0013905 від 11 грудня 2014 року на суму 1217,7 грн.;

№ ві-0013965 від 12 грудня 2014 року на суму 3112,25 грн.;

№ ві-0014042 від 13 грудня 2014 року на суму 1399,2 грн.;

№ ві-0014065 від 14 грудня 2014 року на суму 523,1 грн.;

№ ві-0014105 від 15 грудня 2014 року на суму 2147,55 грн.;

№ ві-0014155 від 16 грудня 2014 року на суму 1450,7 грн.;

№ ві-0014226 від 16 грудня 2014 року на суму 180,6 грн.;

№ ві-0014212 від І 7 грудня 2014 року на суму 2112,7 грн.;

№ ві-0014289 від 18 грудня 2014 року на суму 1137,7 грн.;

№ ві-0014375 від 19 грудня 20І4 року на суму 2605,15 грн.;

№ ві-0014425 від 20 грудня 2014 року на суму 947,9 грн.;

№ ві-0014484 від 21 грудня 2014 року на суму 1602,3 грн.;

№ ві-0014509 від 22 грудня 2014 року на суму 2734,15 грн.;

№ ві-0014559 від 23 грудня 2014 року на суму 619 грн.;

№ ві-0014634 від 24 грудня 2014 року на суму 2567,45 грн.;

№ ві-0014704 від 24 грудня 2014 року на суму 278,5 грн.;

№ ві-0014635 від 24 грудня 2014 року на суму 216 грн.;

№ ві-0014689 від 24 грудня 2014 року на суму 1239,24 грн.;

№ ві-0014730 від 25 грудня 2014 року на суму 276,2 грн.;

№ ві-0014797 від 26 грудня 2014 року на суму 978,7 грн.;

№ ві-0014855 від 27 грудня 2014 року на суму 952,3 грн.;

№ ві-0014903 від 28 грудня 2014 року на суму 782,3 грн.;

№ ві-0014929 від 29 грудня 2014 року на суму 128,85 грн.;

№ ві-0014951 від 30 грудня 2014 року на суму 1698,45 грн.;

№ ві-0015011 від 30 грудня 2014 року на суму 698 грн.;

№ ві-0015097 від 31 грудня 2014 року на суму 2647,35 грн. всього на загальну суму 48 736,24 грн. (а.с. 109-148, том №2).

З дослідженого в судовому засіданні акту про результати інвентаризації цінностей, що знаходяться на відповідальному зберіганні фірмової точки ринка Леваневського від 30.12.2014 року №49/1 вбачається, що членами ревізійної комісії проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей фірмової точки станом на 31.12.2014 року, згідно якого встановлено що за результатами перевірки виявлено нестачу на суму 17107,29 грн. (а.с. 149 том №2).

Відповідно до інвентаризаційного опису станом на 31.12.2014 року на фірмовій точці ринка Леваневського виявлено товарно-матеріальні цінності в на загальну суму 8353,5 грн.(а.с.150-156 том №2).

З дослідженого в судовому засіданні акту від 31.12.2014 року про відмову працівника приймати участь в інвентаризації вбачається, що особа яка надає послуги по виконанню обов`язків продавця га фірмовій точці продажу павільйон Леваневського ОСОБА_7 відмовилася від підпису (а.с. 157 том №2).

Відповідно до акту від 30.12.2014 року про відмову працівника підписувати розпорядження 49/1 від 30.12.2014 року встановлено, що особа яка надає послуги по виконанню обов`язків продавця на фірмовій точці продажу павільйон Леваневського ОСОБА_7 відмовилася від підпису (а.с. 158 том №2).

Даючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченої, суд виходить з оцінки показань обвинуваченої в судовому засіданні у сукупності з вищевказаними дослідженими доказами з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. З огляду на пред`явлене обвинуваченняу розтраті чужого майна, яке було їй ввірене, а також аналізуючи докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу обвинуваченої при вчиненні злочину, суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховує при цьому поведінку винної, спосіб вчинення злочину, поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, ставлення до наслідків злочину.

Оцінюючи вищенаведені докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що обвинувачена ОСОБА_3 дала правдиві показання в частині визнання винуватості щодо обставин вчинення злочину, відмови від участі у проведенні інвентаризаційної перевірки та виявлення недостачі.

Показання обвинуваченої в цій частині, підтверджені показаннями представника потерпілого ОСОБА_5 , допитаних судом свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та письмовими доказами, з яких видно, що ОСОБА_3 в період часу з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року працюючи на посаді продавця торгового павільйону в ПАТ «ЖЛК- Україна», будучи матеріально-відповідальною особою умисно, з корисливих мотивів, в період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року вчинила розтрату майна ПАТ «ЖЛК-Україна».

Зокрема, представник потерпілого ОСОБА_5 показала, що 01.12.2014 року ОСОБА_3 була матеріально-відповідальною особою згідно підписаного договору підряду. Було виявлено, що є замовлення на точці та немає повернення коштів, після чого 31.12.2014 року була поведена інвентаризація, опис товару проводився 1 день. За результатами інвентаризації виявлено недостача в сумі 17153 грн.

Свідок ОСОБА_12 показала, що в грудні 2014 року була включена до складу комісії для проведення інвентаризації. 31.12.2014 року комісія в проводила інвентаризацію товарів в магазині де працювала ОСОБА_3 , яка відмовилася бути присутньою при проведенні інвентаризації, про що був складений акт про відмову. Акт про інвентаризацію було складено в січні 2015 року, було виявлено недостачу на суму 17153 грн. Даний акт підписаний всіма членами комісії, ОСОБА_3 його не підписувала.

Свідок ОСОБА_8 показав, що він працював менеджером в ПАТ «ЖЛК Україна», ОСОБА_3 працювала приблизно 1 чи 2 місяці в магазині по вул. Леваневського, сама, без зміни. 31.12.2014 року була проведена інвентаризацію товарів в даному магазині. ОСОБА_3 відмовилася бути присутньою при проведенні інвентаризації, про що був складений відповідний акт. Інвентаризація тривала приблизно 2- 2,5 год. описували товар, кількість, вагу, всі дані було передано до бухгалтерії. Пізніше стало відомо, що існує недостача приблизно15-17 тис. грн.

Свідок ОСОБА_16 , повідомив, що він працював водієм експедитором в ПАТ «ЖЛК Україна». ОСОБА_3 була продавцем в точці продажу, яка знаходилася на території ринку по вул. Леваневського. До точки продажу їздив кожного дня. Товар на вказану точку відправлявся згідно накладних. Для цього продавцем робилася заявка, а він як водій розвозив товар по точках продажу. Накладна виписувалася у двох екземплярах, перший екземпляр він повертав на завод, а другий екземпляр залишався у продавця. Продавець дивився товар, перераховував, підписував накладну та повертав. В разі коли товару не було, то він закреслював в накладній та дописував, що товар відсутній, теж писав і продавець в своєму екземплярі накладної. В разі необхідності товар довозився, накладна перероблювалася. До каси заводу привозив кошти, згідно касового чеку. До кожної суми прикріплювався фіскальний чек. По приїзду на завод накладні передавав до диспетчерської служби, а виручку до каси.

Вказані показання представника потерпілого, свідків об`єктивно узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями обвинуваченої ОСОБА_3 в частині того, що вона дійсно працювала продавцем в ПАТ «ЖЛК Україна» з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року та підписувала договір про матеріальну відповідальність, ставила свій підпис в накладних. Брала кошти з каси кожного дня на власні потреби. Про проведення інвентаризації товару її повідомили в день проведенні інвентаризації, однак вона присутня не була, оскільки в неї вдома була сама дитина, тому вона пішла додому, а також письмовими, дослідженими у судовому засіданні доказами.

Також вказані показання представника потерпілого, свідків та обвинуваченої підтверджуються дослідженими письмовими доказами, зокрема довідкою ПАТ «ЖЛК-Україна» від 06.07.2015 року, згідно з якою ОСОБА_7 надавала послуги по договору підряду №166 від 01.12.2014 року; договором підряду №166 від 01.12.2014 року, між ПАТ «ЖЛК-Україна» та ОСОБА_7 з терміном дії до 31.12.2014 року; накладними на внутрішнє переміщення в період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року, з яких убачається, що ОСОБА_7 отримала товарно - матеріальні цінності на загальну суму 48 736,24 грн.; актом про результати інвентаризації цінностей, що знаходяться на відповідальному зберіганні фірмової точки ринка Леваневського від 30.12.2014 року №49/1, з якого вбачається, що проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей фірмової точки станом на 31.12.2014 року, та за результатами перевірки виявлено нестачу на суму 17107,29 грн.; актом від 31.12.2014 року про відмову працівника приймати участь в інвентаризації, з якого убачається, що ОСОБА_7 відмовилася від підпису; актом від 30.12.2014 року про відмову працівника підписувати розпорядження 49/1 від 30.12.2014 року, з якого убачається що ОСОБА_7 відмовилася від підпису.

Тобто, показання представника потерпілої, свідків, ці та інші досліджені в судовому засдіанні письмові докази є взаємоузгодженими між собою, доповнюють один одного у своїй сукупності, та підтверджують, що саме ОСОБА_3 розтратила ввірене їй чуже майно.

Ретельно дослідивши надані докази та оцінивши показання представника потерпілого та свідків, дослідивши письмові докази у провадженні, суд вважає що у діях обвинуваченої наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, оскільки остання розтратила ввірене їй чуже майно.

За результатами дослідження наданих стороною обвинувачення доказів, в учасників судового провадження не виникало зауважень щодо їх належності та допустимості. Суд, оцінюючи надані докази з точки зору їх належності та допустимості не встановив підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які тягнуть безумовне визнання доказів недопустимими.

Враховуючи вищезазначене, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність досліджених доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшла висновку про повну доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_3 і кваліфікує їїдії ч. 1 ст. 191 КК України, розтрата чужого майна, яке було ввірене особі.

При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно осіб, яким висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, вчиненого в грудні 2014 року.

Санкція ч. 1 ст. 191 КК України, в редакції закону, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Враховуючи вимоги ст. 5 КК України, застосуванню покарання, в редакції ч. 1 ст. 191 КК України, яка діяла на час вчинення злочину.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого умисного злочину, особливості й обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має посвідчення особи, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, її відношення до вчиненого, визнання вини, щире каяття, вважає за необхідне призначити покарання у виді штрафу без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в межах санкції статті обвинувачення, яка діяла на час вчинення злочину.

При призначенні саме такого виду та розміру покарання, суд також враховує позиції представника потерпілого та прокурора, висловлені в судових дебатах.

На думку суду, призначене у виді штрафу без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винної, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Також, слід зазначити, що в даному конкретному випадку, не підлягає застосуванню ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки з урахуванням всіх матеріалів кримінального провадження, враховуються вимоги ч. 2 ст. 49 КК України.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченої немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Вирішуючи питання цивільного позову, суд виходить із наступного.

Статтею 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином уточнений цивільний позов на суму 15850 грн. 64 коп., яка документально підтверджена та не оспорюється обвинуваченою підлягає до задоволення.

При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов підлягає задоволенню.

Процесуальні витрати у справі слід стягнути з обвинуваченої на користь держави в розмірі 491,04 грн.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 26, 100, 124, 368, 369 - 371, 373 - 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити їй покарання за ч. 1 ст. 191 КК України штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певної діяльністю.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 491,04 грн.

Речові докази у справі:

- договір підряду №166 від 01.12.2014 року та накладні на внутрішнє переміщення товару за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ПАТ «ЖЛК Україна» до ОСОБА_3 задовольнити. Стягнути із ОСОБА_3 на користь ПАТ «ЖЛК Україна» 15850 грн. 64 коп., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_21