Справа № 149/1921/23
Провадження №11-кп/801/939/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 липня 2023 року,

якою клопотання прокурора задоволено, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24.09.2023 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Жданівка Хмільницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області перебуває вказане кримінальне провадження. У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів. Клопотання прокурора мотивовано тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, посилалися на те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є мати похилого віку, яка потребує стороннього догляду, а брат, який проживає біля матері не допомагає їй, бо зловживає алкогольними напоями. Тому просили застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а саме - домашній арешт. У разі зміни запобіжного заходу на більш м`який обвинувачений ОСОБА_8 зобов`язувався влаштуватися на роботу, працювати та доглядати матір.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 липня 2023 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу задоволено. Обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24.09.2023.

Прийняте рішення мотивовано тим, що згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Ухвалою слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24.03.2023 на стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено - до 18.08.2023. Враховуючи згідно зі статтею 178 КПК України наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання вини у кримінальному правопорушенні, наявність недопитаних судом свідків, а також те, що у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, суд дійшов висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження. Обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити на 60 днів.

Продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дасть можливість усунути вплив обвинуваченого на свідків, забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Суд вважає, що підстав для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не встановлено.

Враховуючи встановлені обставини у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою та застосувати стосовно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Апеляційна скарга обвинуваченого мотивована тим, що ухвала суду незаконна, необґрунтована та така, що не відповідає нормам процесуального права, винесена з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадженні, прокурором під час судового розгляду не доведені обставини для продовження найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Окрім того, обвинувачений вказує, що не згодний з висунутим стосовно нього обвинуваченням, доказів його вини за ч.2 ст. 307 КК України немає, він має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , є інвалідом 2-ї групи, хворіє, має стареньку матір, якій потрібний догляд, також зобов`язується по першому виклику заявлятися до суду, знайти роботу.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого з підстав викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступ учасників провадження, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого з огляду на положення ст. 405 КПК України, оскільки обвинувачений належним чином повідомлений через ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) про час та місце розгляду апеляційної скарги. Окрім того, від обвинуваченого не надходило заяв про бажання брати особисту участь у розгляді його апеляційної скарги, а прокурор та захисник за таких підстав не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, дані про особу обвинуваченого, його репутацію та майновий стан, тому вважав, що застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання ризикам, передбаченими частиною 1 статті 177 КПК України, а саме можливості переховуватися від суду та впливати на свідків, які продовжують існувати на час розгляду клопотання.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки вважає його законним, обґрунтованим і вмотивованим з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

В ухвалі про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 містяться посилання на обставини та ризики, зазначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, що стали підставою застосування запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого про відсутність продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду або незаконно впливати на свідків, суд бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинене кримінальне правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України. В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначав про те, що матеріали справи не вказують, що саме він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 307 КК України.

Разом з тим, колегія суддів не приймає дані твердження обвинуваченого, оскільки на етапі розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу суд не повинен перевіряти належність та допустимість доказів, оскільки ці обставини повинні бути перевірені в ході розгляду кримінального провадження по суті. Наразі обвинувальний акт скеровано до суду першої інстанції, ОСОБА_9 набув процесуального статусу обвинуваченого, тому, на переконання апеляційного суду, лише можна стверджувати про наявність існування обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо допомоги матері похилого віку, яка потребує його допомоги, наявності в нього постійного місця проживання не спростовують, наведених прокурором обґрунтувань щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, під час апеляційного розгляду встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є брати та сестра, які не позбавлені можливості доглядати за матір`ю, а доказів про те, що вони на даний час перебувають у Республіці Польща матеріали судового провадження не містять.

Окрім того, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не працевлаштований, а отже не має постійного джерела доходу, що в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування від суду настільки, що його неможливо відвернути, не тримаючи особу під вартою. Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається обвинувачений, не є тими безумовними підставами для зміни запобіжного заходу, не спростовують ризиків, наведених прокурором у клопотанні, які вважав доведеними суд.

Зокрема, що стосується ризику незаконного впливу на свідків, то колегія суддів, оцінюючи наявність вказаного ризику враховує те, що свідки на даний час не допитані, тому вважає, що ризик такого впливу зберігається до дослідження показань свідків безпосередньо судом під час судового розгляду. Колегія суддів не виключає ймовірності того, що не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати наявність можливості незаконного впливу на свідків зі сторони зацікавленої особи, яким є обвинувачений, з метою формування певної позиції шляхом викривлення їх показань чи надання останніми неправдивих показань. При цьому, колегія суддів вважає, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у кримінальному провадженні, зміст наданих ними показань.

Що стосується можливості застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, то з урахуванням даних про особу обвинуваченого, які перевірялися судом першої інстанції і з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, доводи обвинуваченого про недоведеність прокурором ризиків, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування домашнього арешту суперечливі, оскільки, застосування будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. До того ж, як убачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції. Відповідно згода обвинуваченого та його захисника на залишення йому певної форми арешту, на переконання колегії суддів, усе ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у кримінальному провадженні.

На даний час стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу. Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу. Твердження апелянта про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими.

Водночас, що стосується доводів про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , наявності у нього групи інвалідності, то колегія суддів вважає необхідним звернути увагу сторони захисту на те, що проведення медичного обстеження обвинуваченого та оперативне лікування за його зверненням являється однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів особи, яка тримається під вартою. До того ж, положеннями Закону України «Про попереднє ув`язнення», передбачено, що особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво СІЗО.

Відповідно неможливість обвинуваченого ОСОБА_8 утримуватися в умовах СІЗО за станом здоров`я, повинна підтверджуватися відповідними медичними документами про наявність захворювань, які унеможливлюють перебування особи під вартою. Натомість відсутність медичних документів позбавляє колегію суддів процесуальної можливості враховувати зазначені доводи, без їх підтвердження, як підставу для скасування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж, під час апеляційного розгляду прокурор вказувала, що доводи обвинуваченого про те, що у нього наявна група інвалідності безпідставні, оскільки не підтверджені відповідними медичними документами.

Зрештою під час розгляду апеляційної скарги обвинуваченого колегією суддів не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були допущені судом першої інстанції під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не знаходить.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений перебуває під вартою.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 липня 2023 року залишити без зміни.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4