Справа №463/5631/23
Провадження №1-кс/463/4665/23
У Х В А Л А

28 липня 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 13.06.2023 року про закриття кримінального провадження №0000942 від 18.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, -

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 13.06.2023 року про закриття кримінального провадження №0000942 від 18.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Скаргу обґрунтовує тим, що ДБР проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000942 від 18.08.2020. Постановою старшого слідчого ОСОБА_5 від 13.06.2023 вказане кримінальне провадження було закрито. Окрім цього вважає, що при винесенні постанови про закриття слідчий не надав належної оцінки обставинам справи, письмовим доказам, не провів необхідних слідчих дій, відповідно постанова необгрунтована, тому просить скаргу задовольнити, а постанову скасувати.

Адвокат скаргу підтримав з підстав наведених у ній, просив таку задовольнити.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, подав до суду заперечення від 24.07.2023 про розгляд скарги у його відсутності, просив у такій відмовити.

Заслухавши пояснення адвокатаОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження за №0000942 від 18.08.2020, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Правило дотримання десятиденного строку на оскарження до слідчого судді рішення слідчого має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Суд звертає увагу, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.

Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

При цьому особа, яка бажає подати скаргу має діяти сумлінно для того, що б ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на оскарження рішення слідчого, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

За таких обставин, враховуючи нетривалість пропуску строку, відсутність можливих негативних наслідки його відновлення для інших осіб, слід виходити з того, що у цій справі підстави для поновлення строків для оскарження рішення слідчого виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності, що не свідчить про його порушення, а тому суд поновляє строки на звернення зі скаргою.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно дост. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа "Ассенов та інші проти Болгарії"). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах "Танрікулу проти Туреччини" та "Ґюль проти Туреччини").

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як вбачається з матеріалів скарги в провадженні старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 перебувало кримінальне провадження№0000942 від 18.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 13 червня 2023 року вказане кримінальне провадження було закрито.

Частини 1, 2 ст. 22 КПК України передбачають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неправильності та неповноти досудового розслідування, слідчий суддя вважав за необхідне з метою перевірки доводів скаржника оглянути матеріали кримінального провадження та надати правову оцінку процесуальним діям слідчого під час проведення досудового розслідування, за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова.Так старшим слідчими першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000942 від 18.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стала ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11.08.2020 у справі №463/7158/20, якою зобов`язано службову особу ТУ ДБР у м. Львові внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 від 14.07.2020, за фактом того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді слідчого СУ ГУНП у Львівській області, вчинив умисне перешкоджання виконанню ухвали Апеляційного суду Львівської області, яка набрала законної сили.

Відповідно до заяви про злочин ОСОБА_4 , останній повідомив, що слідчим слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000814 від 29.08.2016 відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 - п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27 - ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29.09.2016 відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

02.02.2017 ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області, ухвалу Галицького районного суду м. Львова у вказаному кримінальному провадженні скасовано і ухвалено нову ухвалу, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 1440000 грн. Згідно платіжного доручення №1 від 02.02.2017 вищевказана сума сплачена на рахунок Апеляційного суду Львівської області.

03.02.2017 слідчий слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 - п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у межах кримінального провадження №0003271 від 25.09.2015. Після того, слідчим ОСОБА_6 вручено підозрюваному ОСОБА_4 клопотання про обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03.02.2017 вищевказане клопотання було задоволено та підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак, згідно заяви ОСОБА_4 від 14.07.2020, останній вважає, що слідчий слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 будучи службовою особою, вчинив умисне перешкоджання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 02.02.2017 у межах кримінального провадження №0000814 від 29.08.2016.

В ході досудового слідства допитано як свідка ОСОБА_6 та встановлено, що останній у складі групи слідчих здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000814 від 29.08.2016, в якому, у зв`язку із встановленням наявності достатніх доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст.ст. 40, 42, 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_4 28.09.2016 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п.п. 1, 5, 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України. Також у 2016-2017 роках він у складі групи слідчих здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003271 від 25.09.2015, в якому, в якому, у зв`язку із встановленням наявності достатніх доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст.ст. 40, 42, 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_4 03.02.2017 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України.На підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29.09.2016 (справа № 461/5626/16-к, провадження №1-кс/461/4812/16) під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000814 (за фактом вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ) щодо підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (без визначення розміру застави), термін дії якого неодноразово продовжувався під час досудового розслідування (у подальшому після об`єднання і виділення матеріалів досудового розслідування номер кримінального провадження, в якому обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 та його співучасників надіслано до суду, був наступним - № 0000197 від 20.02.2017

Зокрема, вдруге строк тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000814 продовжено (в межах продовженого строку досудового розслідування до шести місяців) на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18.01.2017 (справа № 461/5626/16-к, провадження №1-кс/461/212/17), продовжено до 18.03.2017 (без визначення розміру застави).

На вказану ухвалу захисниками підозрюваного ОСОБА_4 - адвокатами ОСОБА_14 і ОСОБА_15 подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області, за наслідками розгляду якої колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі ОСОБА_16 (головуючий), ОСОБА_17 і ОСОБА_18 постановлено ухвалу від 02.02.2017 (справа №461/5626/16-к, провадження №11-сс/783/73/17, 02.02.2017 - вступна і резолютивна частини, 06.02.2017 - повний текст), відповідно до якої апеляційну скаргу задоволено частково, вищевказану ухвалу від 18.01.2017 скасовано і постановлено нову ухвалу, відповідно до якої строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено до 21.03.2017 включно із визначенням застави у розмірі 450 МЗП, що становить 1 440 000 грн.

У подальшому, втретє строк тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000197 продовжено (в межах продовженого строку досудового розслідування до шести місяців) на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_19 від 23.02.2017 (справа № 461/1302/16-к, провадження № 1-кс/461/1172/17), продовжено до 26.03.2017 (без визначення розміру застави).

Зокрема, у вказаній ухвалі від 23.02.2017 зазначено мотиви суду щодо відмови у задоволенні заявленого під час судового засідання клопотання сторони захисту про відмову у задоволенні клопотання сторони обвинувачення щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , зокрема, вказано, що стороною захисту в судовому засіданні не надано жодних документів, які підтверджували дотримання процедури внесення застави, на підставі вищевказаної ухвали від 02.02.2017.

Водночас, станом на час складання (20.02.2020) клопотання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000197 (яке задоволено на підставі вищевказаної ухвали від 23.02.2017), на адресу органу досудового розслідування (або на його адресу, як слідчого) і прокурора відповідно до абз. 2 ч. 3 ст.184 КПК України не надходили повідомлення від уповноваженої службової особи місця ув`язнення і Чернівецької УВП ВДПтС України в Чернівецькій області) про підтвердження внесення застави та звільнення підозрюваного ОСОБА_4 з-під варти.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 184 КПК України підозрюваний ОСОБА_4 станом на час складання 20.02.2020 вищевказаного клопотання не вважався таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Необхідність застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (без визначення розміру застави) під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000814 та у подальшому продовження строку його дії зумовлено наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення, що повністю підтверджувалося зібраними у кримінальному провадженні доказами станом на час звернення із відповідними клопотаннями до слідчого судді, а також обумовлено існуванням ризиків, зазначених у відповідних клопотаннях слідчого, погодженого з прокурором, та ухвалах слідчого судді про застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про продовження строку тримання.

Крім того, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000197 ОСОБА_6 , як слідчий, звертався із листом-запитом від 03.03.2017 за вих. № 2480/16/03-2017 до Чернівецької УВП № 33 щодо надання інформації щодо того чи станом на час надання інформації про те, чи до вказаної установи надходив(ли) документ(и), передбачений(і) ч. 4 ст. 202 КПК України, щодо підтвердження внесення застави у розмірі 1 440 000 гривень згідно вищевказаної ухвали Апеляційного суду Львівській області від 02.02.2017 щодо/за безпосередньо підозрюваного ОСОБА_4 , який утримувався під вартою у вказаній установі на підставі ухвали слідчого судді.

У відповідь на вказаний запит із Чернівецької УВП № 33 до СУ ГУНП у Львівській області 13.03.2017 за вх. № 3424 надійшов лист-відповідь від 07.03.2020 № 33/3-587, із якого вбачається наступне:

- 07.02.2017 до вказаної установи надійшла довідка з Апеляційного суду Львівської області за № 07.24/15/2017 від 06.02.2017, яка не підтверджує внесення застави за ОСОБА_4 ;

- за клопотанням адвоката ОСОБА_20 , що зареєстровано в установі 27.02.2017 за вх. № 971, про долучення до особової справи матеріалів, які адресовані ОСОБА_21 , що підтверджують про перерахування з поточного рахунку на розрахунковий рахунок Апеляційного суду Львівської області 1 440 000 гривень як заставу за ОСОБА_4 , а саме: довідка Апеляційного суду Львівської області від 23.02.2017 № 07.24/20/2017 та повідомлення ПАТ АКБ "Львів" від 23.02.2017 № 43-18/11;

- ОСОБА_4 не може бути звільнений з-під варти, оскільки в установі є рішення Галицького р/с м. Львова від 23.02.2017, на підставі якого строк перебування під вартою ОСОБА_4 визначено до 26.03.2017 без визначення застави, а останній із вказаною ухвалою ознайомлений і не звертався до адміністрації установи з приводу роз`яснень щодо підстав тримання його під вартою.

Крім того, на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_22 від 03.02.2020 (справа № 461/10309/15-к, провадження № 1-кс/461/791/17) під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003271 (за фактом вбивства ОСОБА_23 ) щодо підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний і захід у вигляді тримання під вартою (без визначення розміру застави) із строком дії до 04.04.2017, термін дії якого неодноразово продовжувався під час досудового розслідування (у подальшому після об`єднання і виділення матеріалів досудового розслідування номер кримінального провадження, за підозрою ОСОБА_4 в організації вбивства ОСОБА_23 , який розслідувався станом на час його звільнення із Національної поліції у липні 2017 року, був наступним № 0000257 від 14.03.2017).

Зокрема, вперше строк тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000257 продовжено (в межах продовженого строку досудового розслідування до чотирьох місяців) на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_24 від 22.03.2017 (справа № 461/2000/17, провадження № 1-кс/461/1798/17 продовжено до 20.05.2017 включно (без визначення розміру застави).

А вдруге строк тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000257 продовжено (в межах продовженого строку досудового розслідування до шести місяців) на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_24 від 13.05.2017 (справа № 461/2000/17, провадження № 1-кс/461/3032/17) продовжено до 12.07.2017 включно (без визначення розміру застави).

Необхідність застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (без визначення розміру застави) під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003271 та у подальшому продовження строку його дії зумовлено наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення, що повністю підтверджувалося зібраними у кримінальному провадженні доказами станом на час звернення із відповідними клопотаннями до слідчого судді, а також обумовлено існуванням ризиків, зазначених у відповідних клопотаннях слідчого, погодженого з прокурором, та ухвалах слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про продовження строку такого тримання.

Також наголосив, що здійснення 03.02.2017 повідомлення про підозру ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0003271 та звернення тієї ж доби до слідчого судді із відповідним клопотанням про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не пов`язано із постановленням колегією суддів Апеляційного суду Львівської області вищезгаданої ухвали від 02.02.2020, оскільки станом на 03.02.2020 органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) відповідно до ст.ст. 40,42,276,277,278 КПК України встановлено наявність достатніх доказів, здобутих під час досудового розслідування (із 25.09.2015 - дата вбивства ОСОБА_23 і реєстрації кримінального провадження № 0003271, тобто на протязі майже півтора року), для повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 27, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України - в організації умисного вбивства ОСОБА_23 , за попередньою змовою групою осіб. Крім того, складання ним під час досудових розслідувань у вищевказаних кримінальних провадженнях процесуальних документів, зокрема, повідомлень про підозру ОСОБА_4 , клопотань про застосування щодо нього запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою і продовження строків дії таких заходів здійснювалось у суворій відповідності нормам КПК України

Проведеним розслідуванням не встановлено складу кримінального правопорушення Натомість у доводах адвоката ОСОБА_3 викладені факти неефективного розслідування у кримінальному провадженні не знайшли свого підвердження.

Враховуючи наведене та те, що основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 1. ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно вимог ст. 40 КПК України, слідчий, серед іншого, наділений повноваженням приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Процесуальна самостійність слідчого є важливий елемент його статусу, який полягає у праві слідчого при провадженні розслідування самостійно приймати всі рішення про його спрямування і про провадження слідчих дій при повній відповідальності за їх законне і своєчасне проведення.

У ході досудового розслідування слідчим ТУ ДБР ОСОБА_5 , встановлено, що слідчий слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 здійснюючи досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003271 від 25.09.2015 не вчиняв дії щодо перешкоджання виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 02.02.2017, а подання клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у іншому кримінальному провадженні, при тому, що у попередньому кримінальному провадженні Апеляційним судом прийнято рішення про продовження строку тримання під вартою з можливістю визначення застави, жодним чином не суперечило вимогам КПК України, та не може бути оцінено як перешкоджання виконанню відповідної ухвали. Подаючи відповідне клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий ОСОБА_6 діяв у спосіб передбачений КПК України, з яким погодився слідчий суддя та задоволивши відповідне клопотання.

Твердження ОСОБА_4 , щодо неправомірних дій слідчого ОСОБА_6 , слідчий оцінив такі як надумані та суперечать вимогам КПК України, оскільки ОСОБА_6 як слідчий, у кримінальних провадження здійснював досудове розслідування та приймав відповіді процесуальні рішення, із деякими з яких не були згодні представники сторони захисту, зокрема, ОСОБА_4 та його захисники, у зв`язку із чим вони штучно створюють підстави для звинуваченнях його та/або інших представників сторони обвинувачення у ніби-то незаконних діях під час здійснення досудового розслідування.

Поряд з цим, КПК України серед загальних засад кримінального провадження виділяє змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Реалізація відповідної засади кримінального провадження забезпечується, зокрема, положеннями ч. 3 ст. 95 КПК України, згідно якої ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому, за вимогами ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ні ОСОБА_4 , ні його адвокат не зверталися до органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000942 із клопотаннями, які спрямовані на реалізацію прав, якими він володіє, чи скаргами до слідчого судді на дії чи бездіяльність, які, за його позицією, допустив слідчий ДБР, а відтак відсутні порушення з боку слідчого в цій частині. Окрім цього слідчим проводився допит ОСОБА_4 , однак останній відмовився від дачі показів.

Враховуючи наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження мотивована, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України). Слідчий суддя звертає увагу, що обов`язковими елементами складу злочину є суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт та об`єктивна сторона. Висновок про закриття кримінального провадження можливий за відсутності складу злочину у разі, якщо в діянні відсутній хоча б один із наведених елементів. Дослідивши постанову на її відповідність в цій частині то така виконана в повному обсязі з дотриманням вимог встановлених чинним законодавством.

Вказана постанова слідчого є законною, обґрунтованою, належно мотивованою та відповідає вимогам кримінального процесуального закону України.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000942 від 18.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, судом встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження від 13.06.2023 не підлягає скасуванню, а у скарзі - слід відмовити.

Керуючись вимогами статтей 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 13.06.2023 року про закриття кримінального провадження №0000942 від 18.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України - відмовити.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.08.2023 о 12:00 год.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1