1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4290/23 1-кс/335/1310/2023
20 травня 2023 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодруженого, такого, що перебуває у незареєстрованих шлюбних відносинах, батька неповнолітньої дитини, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
20.05.2023 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_8 , про обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення застави або із визначенням застави у максимальному розмірі.
Після чого, зберігаючи при собі отриману посилку з вищевказаною особливо небезпечною психотропною речовиною, ОСОБА_4 , з метою подальшого буту особливо небезпечної психотропної речовини, вийшов з приміщення «Нова Пошта» №20, де біля входу був затриманий співробітниками поліції.
О 22 годині 52 хвилин 18.05.2023, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України, у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено 50 (п`ятдесят) «марок» (два фрагменти щільного паперу з абстрактним малюнком, поділені перфорацію на 50 квадратів (15 та 3 5)).
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у тому, що вчинив незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, вчинене особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України.
Клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під варту обґрунтовується наявністю ризиків, зазначених у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував факту вилучення у нього предметів, вказаних у клопотанні, але пояснив, що придбав і зберігав їх при собі з метою власного споживання. При цьому підозрюваний заперечив наявність у себе залежності від наркотичних засобів, пояснивши, що вживає лише медичні препарати, необхідні для полегшення стану його здоров`я. Проти взяття під варту підозрюваний заперечував.
Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 , підтримав думку свого підзахисного. Крім іншого, захисник зауважив, що ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання, перебуває у незареєстрованих шлюбних відносинах, від яких має неповнолітню дитину. Також підозрюваний має низку захворювань, у зв`язку з чим перебування його під вартою може призвести погіршення стану його здоров`я. Крім того, ствердження сторони обвинувачення про наявність таких ризиків, що виправдовували б взяття підозрюваного під варту, є лише припущеннями. Так, підозрюваний раніше не судимий, має власне місце проживання та соціальні зв`язки, всі речові докази вже зібрані й не можуть бути втрачені чи спотворені внаслідок дій підозрюваного, як і більшість свідків вже є допитаними. Відтак, необхідності брати ОСОБА_4 під варту немає, тому захисник просив застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням особистої свободи.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 307 КК України.
На підтвердження обґрунтованості підозри слідчий та прокурор надали в копіях відповідні докази:
-протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України від 18 травня 2023 року;
-протоколом огляду місця події від 19.05.2023 року;
-висновок експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України СЕ-19/108-23/7504- НЗПРАП від 19.05.2023 року;
-протоколи допиту свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
Із сукупності вказаних документів випливає, що о 22 годині 52 хвилин 18.05.2023, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України, у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено 50 (п`ятдесят) «марок» (два фрагменти щільного паперу з абстрактним малюнком, поділені перфорацію на 50 квадратів (15 та 3 5)).
Таким чином, наведені вище обставини, в тому числі кількість вилучених згортків, спосіб їх пакування, їх вміст, на початковій стадії досудового розслідування надають достатньо підстав для обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у придбанні та зберіганні наркотичних речовин саме з метою збуту.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
У зв`язку з цим слідчий суддя відхиляє відповідні доводи захисника як такі, що спростовуються матеріалами досудового розслідування.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на потерпілого;
- ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути, зокрема:
- документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку;
- інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи;
- перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально;
- необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю;
- вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що вказані у клопотанні ризики можуть бути підставою для застосування до підозрюваного такого виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Щодо ризику переховування від досудового розслідування та суду.
Діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким злочином, за який передбачено покарання від шести до десяти років. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
Як випливає з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України надав неправдиві відомості про своє місце проживання, чим змусив орган досудового розслідування вживати додаткових заходів щодо встановлення його справжнього місця проживання.
Крім того, під час затримання ОСОБА_4 приховав і не видав частину наявних у нього предметів, що можуть містити наркотичну речовину, які були виявлені вже під час його перевірки при поміщенні до ізолятора тимчасового тримання.
Така поведінка підозрюваного вказує на його здатність до дій, спрямованих на введення досудового розслідування в оману, однією з форм якого може стати й переховування від органу досудового розслідування, прокурора чи суду.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні
Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та дослідження їх судом.
Разом із цим, маючи можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження в частині, що стосуються клопотання про обрання запобіжного заходу, а отже і з протоколами допиту свідків, підозрюваний знатиме як їх персональні данні, так і зміст наданих ним свідчень на стадії досудового розслідування.
Крім того, не виключено, що ще не всі свідки допитані, а також що ОСОБА_4 може бути знайомий із свідками, які ще не допитані, і вплинути на їх показання.
Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що доведеним наявність вказаного ризику.
Щодо ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , хоча й раніше не судимий, має явні ознаки залежності від наркотичних засобів, і під впливом вказаної залежності може вдатись до вчинення інших правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних речовин.
Слідчий суддя також бере до уваги, що характер діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вказує на високу ймовірність того, що він і раніше вдавався до подібних діянь, може мати відповідний досвід та використовувати його для вчинення подібних діянь у майбутньому.
Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який стороною обвинувачення обґрунтований посиланням на неналежну процесуальну поведінку в іншому кримінальному провадженні, яке нібито перебуває на розгляді в «Шевченківському районному суді м. Дніпро», слідчий суддя зауважує, що, по-перше, такого суду не існує, а по-друге, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, направлене до суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, було закрите Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.
Відтак, вказаний ризик свого підтвердження належними доказами не знайшов.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що ствердження сторони обвинуваченого про наявність у ОСОБА_4 судимості за ч. 1 ст. 309 КК України також не підтверджено належними доказами.
Так, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2021 ОСОБА_4 дійсно був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу розмірі 850,00 грн.
Сам ОСОБА_4 стверджував про сплату ним цього штрафу, що в силу вимог п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України означає відсутність у нього судимості.
Оскільки стороною обвинувачення не надано доказів, які б це спростовували, слідчий суддя виходить з презумпції відсутності у ОСОБА_4 судимості.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання або домашній арешт, свідчить той факт, що вказані заходи не здатні забезпечити ізоляцію підозрюваного в тій мірі, яка була б достатньою для запобігання вказаних вище ризикам.
Неможливість обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки обґрунтовується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Однак в даному випадку слідчому судді не було надано жодних відомостей про осіб, які виявили бажання поручитись за підозрюваного, які б для слідчого судді та будь-якого поміркованого стороннього спостерігача були б достатніми для висновку, що ці особи здатні забезпечити правомірну поведінку підозрюваного. Самий факт перебування цих осіб у родинних та близьких стосунках із підозрюваного не може бути єдиною підставою для такого висновку.
Про неможливість обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді застави, що передбачено п.3 ч.1 ст. 176 КПК України свідчить те, що на час звернення з клопотанням до слідчого судді, відповідних клопотань від заставодавців не надходило.
Доводи підозрюваного та його захисника слідчий суддя відхиляє, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.
Разом з цим, беручи до уваги характер та ступінь суспільно небезпечності інкримінованого ОСОБА_4 діяння, відомості про його особу та спосіб життя, слідчий суддя вважає з доцільне визначити розмір застави як умови звільнення з-під варти у середньому розмірі, передбаченому законом.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 175-177, 182, 183, 194, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , - задовольнити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», з правом звільнення під заставу.
Строк тримання під вартою обчислювати з 20 год. 23 хв. 18.05.2023 і до 20 год. 23 хв. 16.07.2023.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати до слідчого, прокурора або до суду за першою вимогою;
- утриматися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення - негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 .
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи іншому заставодавцю, відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 11 год. 30 хв. 22.05.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1