Справа № 741/417/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/425/23
Категорія - ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000099 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Соколів, Житомирської області, мешканець АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта середня, працює трактористом у ТОВ «УМК», раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком сто шістдесят годин.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 26 квітня 2022 року близько 15.00 год., ОСОБА_8 , знаходячись у господарстві по АДРЕСА_1 , у ході сварки з ОСОБА_10 , що виникла на побутовому ґрунті, умисно наніс останньому близько чотирьох ударів правим кулаком в область голови та тулуба та один удар правою ногою по тулубу, спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити відносно нього кримінальне провадження. Послався на відсутність належних, допустимих та достатніх доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку. Зазначив, що тілесних ушкоджень ОСОБА_10 він умисно не наносив, а лише захищався від неправомірних дій останнього.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не визнав. Наполягав на тому, що тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив, а лише захищався від неправомірних дій останнього, який незаконно намагався проникнути в його будинок.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального проступку, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_10 показав, що 26.04.2022 року близько 15.00 год., він вирішив побачитись з донькою ОСОБА_11 , 2015 р.н., яка проживає разом з його колишньою цивільною дружиною ОСОБА_12 та обвинуваченим. Зайшовши на територію господарства, де мешкають останні, він постукав у двері будинку. З будинку вийшов ОСОБА_8 та наніс йому удар кулаком правової руки в обличчя, поваливши на землю. Після цього обвинувачений наніс йому удар в область голови, правового вуха та перенісся. Загалом наніс близько чотирьох ударів, а також один удар коліном правої ноги по тулубу, у зв`язку з чим ОСОБА_10 в той же день звернувся за медичною допомогою до КНП «Носівська міська лікарня».

Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показала, що вона раніше перебувала з ОСОБА_10 у цивільному шлюбі, від якого мають спільну доньку Діану, 2015 р.н. 26 квітня 2022 року вона зі ОСОБА_8 перебували вдома, коли до будинку прийшов потерпілий, який поводив себе агресивно та почав стукати у двері будинку, вимагаючи побачення з донькою. Потім з будинку вийшов обвинувачений і між ним та ОСОБА_10 розпочалася бійка, під час якої обоє намагались завдати один одному удари. Вважає, що саме потерпілий своєю поведінкою спровокував указану бійку, а ОСОБА_8 лише захищався.

Крім показань потерпілого та свідка, вина обвинуваченого підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення від 26.04.2022 щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме: спричинення йому тілесних ушкоджень (а.к.п.41);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 21.06.2022, згідно з яким ОСОБА_10 добровільно, послідовно, детально показав та пояснив на місці, як 26.04.2022 обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому удари правим кулаком в область голови та тулуба і один удар правою ногою по тулубу (а.к.п.55-61);

- висновком експерта №47 від 27.04.2022, згідно з яким у ОСОБА_10 мало місце тілесне ушкодження: в ділянці правої надбрівної дуги садна шкіри 2,0х1,5 см, помірний набряк, помірний набряк і садна шкіри спинки носа до 2,0х1,0 см в ділянці виличної дуги зліва осадження шкіри 2,5х1,5 см, помірний набряк. В ділянці правої вушної раковини забійна рана 0,5х0,5 см. В ділянці правого надпліччя підшкірна гематома та садна шкіри 5,0х5,5 см діаметрі. Множинні поверхневі садна та забої обличчя, правого надпліччя. Забій грудної клітки справа; Набряково-больовий синдром. По механізму спричинення всі вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок ударів тупим предметом (предметами), або об такий, з елементами дії сили тертя-ковзання об шорстку поверхню. По ступеню тяжкості всі тілесні ушкодження як у своїй сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженим у судовому засіданні місцевого суду відеозаписом, що знаходиться на відеодиску СD-R «Vibex» із записом «Відеодиск», наданий потерпілим ОСОБА_14 від 26.04.2022, який 03 червня 2022 року був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та зберігається в матеріалах кримінального провадження.

З указаного відеозапису слідує, що ОСОБА_10 прямує по вулиці та вільно заходить на територію домоволодіння. На стукіт виходить ОСОБА_8 та після слів: «Хто тебе впускав?», наносить удар потерпілому. Потім розпочинається бійка, яка супроводжується нанесенням ударів та взаємними образами. Після втручання ОСОБА_12 бійка припиняється, а ОСОБА_10 залишає подвір`я.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого з приводу відсутності доказів на підтвердження його вини у скоєнні інкримінованого проступку не заслуговують на увагу.

Зокрема, матеріалами кримінального провадження підтверджується, та не заперечується самим ОСОБА_8 , існування особистих неприязних стосунків між ним та потерпілим.

Позиція обвинуваченого, що він лише один раз вдарив потерпілого по щоці спростовується вищевказаним висновком експерта, який є науково-обґрунтованим, вмотивованим, тобто належним та допустимим доказом, який з переконливістю доводить, що удари ОСОБА_10 наносилися в обличчя тупим предметом, а не ляпасом (відкритою долонею).

До того ж апелянтом не було надано жодних доказів, які б спростовували свідчення потерпілого ОСОБА_10 та доводили його невинуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.

Відтак, позицію ОСОБА_8 колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального проступку, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працевлаштований; формально позитивно характеризується за місцем проживання; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді громадських робіт, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2023 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4