ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2714/23 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/640/23 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю власника майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника власника майна на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000078 від 27 03 2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України та накладено арешт на автомобіль Mitsubishi lancer, д. н. з. НОМЕР_1 , сірого кольору, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження та інших осіб, які фактично володіють зазначеним майном.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_8 про арешт автомобіля у кримінальному провадженні №0000078 від 27 03 2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

Апелянт обґрунтовує свої вимоги тим, що слідчим суддею допущено неповноту судового розгляду, висновки слідчого судді викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що згідно статті 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі. Вважав ухвалу слідчого судді першої інстанції незаконною та необґрунтованою. Просив апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати із постановленням нової.

Власник майна ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника, просив задовольнити апеляційні вимоги у повному обсязі та скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на автомобіль.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв, що перешкоджають розгляду справи від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вислухавши доповідь судді, доводи власника майна та його представника, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Крім того, ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При цьому, ст.171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно. Серед всього іншого зазначено, що у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути вказано підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Тобто, у клопотанні про арешт майна, слідчий повинен чітко вказати мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою.

Також вимогами ст.171 КПК України передбачено, що до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області перебуває кримінальне провадження №0000078 від 27 03 2023, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

08 травня 2023 року прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в межах даного кримінального провадження.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що 06 05 2023 слідчим СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області було винесено постанову про визнання речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні транспортного засобу Mitsubishi lancer, д. н. з. НОМЕР_1 , сірого кольору, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тому, що повністю відповідає критеріям статті 98 КПК України, оскільки містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів просив застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При тому, ст.98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення про накладення арешту на автомобіль Mitsubishi lancer, д. н. з. НОМЕР_1 , сірого кольору, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що прокурором доведено, що вищевказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і має значення для забезпечення даного кримінального провадження. З метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна та для подальшого встановлення кола осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, прийшов к висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на вказане майно.

При цьому слідчий суддя зазначив, що слідчим СВ відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 в ході огляду місця події від 05 05 2023 за адресою: м. Харків, провулок Перемоги, 4, був виявлений, оглянутий та вилучений транспортний засіб Mitsubishi lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору. Оглядаючи вищевказаний автомобіль було виявлено аркуші А4, а саме: розписка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 30 08 2013, про отримання грошових коштів в сумі 266 тисяч гривень від ОСОБА_11 ; файл обмотаний червоною резинкою, в середині якого маються грошові кошти, а саме долари США, номіналами 100 доларів США.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства щодо встановлення обставин походження вищезазначених грошових коштів і документів, тому автомобіль має перебувати під арештом.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого автомобіля ознакам речових доказів, оскільки він може містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення слідчих (розшукових) дій.

Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (визначено п. п. 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden.) Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходів від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Прийняте рішення не позбавляє можливості осіб, які претендують на власність вказаного автомобіля на повторне звернення до суду першої інстанції, в разі наявності в них відповідних документів для вирішення питання про скасування арешту майна в порядку ч.1 ст.174 КПК України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна не ґрунтуються на фактичних відомостях кримінального провадження та не спростовують висновків слідчого судді суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст. ст. 170-175, ст.ст.392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10 05 2023 року у кримінальному провадженні № 000078 від 27 03 2023 року за ст.201-2 КК України про задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно, а саме на:

-транспортний засіб автомобіль Міцубісі Ланцер д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження майном користувача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та інших осіб, які фактично володіють зазначеним майном, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника власника майна, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4