Провадження № 1-кс/686/6924/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Понінка Полонського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, на утриманні малолітня дитина, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 та фізичної особи підприємця, учасника бойових дій, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0000442,

встановив:

15.08.2023 року старший слідчий в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з заступником керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та суду ; незаконного впливу на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначив, що «досудовим розслідуванням встановлено, що 13 серпня 2023 року, близько 05 год. 24 хв., у світлу пору доби, без опадів, водій ОСОБА_6 , проявляючи злочину самовпевненість, нехтуючи вимогами 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі по тексту - Правил), не дотримуючись вимог п.1.3. Правил, яким передбачено, що він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, рухався за кермом автомобіля «Mazda E 2200», р.н. НОМЕР_2 , (далі по тексту автомобіль «Mazda E 2200») по асфальтобетонному покриті, яке перебувало у сухому стані, проїзної частині другорядної автодороги вул.Д.Галицького у м.Полонне Шепетівського району Хмельницької області, наближаючись до нерегульованого перехрестя зі головною автодорогою вулиці Л.Українки та при виїзді на перехрестя зі головною автодорогою вул.Л.Українки, де в цей час в зустрічному напрямку, до вул.Д.Галицького м.Полонне Шепетівського району Хмельницької, рухався автомобіль «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_3 (далі по тексту автомобіль «Daewoo Lanos»), під керуванням ОСОБА_9 , водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5., 2.3 (б), 12.1 Правил, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, швидкість керованого ним транспортного засобу, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю і здоров`ю громадян, як наслідок, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив блокуюче зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «Mazda E 2200» із передньою частиною автомобіля «Daewoo Lanos», під керування водія ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку, у межах своєї смуги руху. Після вчинення вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 покинув місце пригоди.

Внаслідок вчинення водієм автомобіля «Mazda E 2200» ОСОБА_6 даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм загинув на місці події.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. (б), 2.9 (а), 12.1. Правил, зміст яких полягає в наступному: п. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цих правил, а також бути взаємно ввічливими; п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препараті, що знижують увагу та швидкість реакції; п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення водієм ОСОБА_6 вищевказаних вимог Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками спричинення смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2

13.08.2023 о 12 год. 50 хв., після встановлення місця знаходження ОСОБА_6 , його було затримано в порядку ст.208 КПК України.

14.08.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дають об`єктивні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що підтверджується матеріалами досудового розслідування та відомостями, що характеризують особу підозрюваного, з яких випливає, що ОСОБА_6 не має міцних соціальних зав`язків оскільки, не одружений, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, самовільно залишив місце несення служби, на даний час підозрюється у вичинені тяжкого злочину, за який, у разі визнання винуватим, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. Враховуючи зазначені обставини, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків. Тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, запобіганню подальших спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливу на свідків та потерпілих, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.»

Заслухавши пояснення прокурора та слідчого, які клопотання підтримали та наполягали на його задоволенні, підозрюваного та його захисника, які заперечили щодо задоволення клопотання слідчого, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та розглянути можливість визначення застави, як альтернативи, у випадку задоволення клопотання слідчого, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Із наданих матеріалів вбачається, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000442 від 13.08.2023 р., за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

13.08.2023 р. ОСОБА_6 був затриманий, в порядку ст. 208 КПК України, фактичний час затримання - 12 год. 50 хв. 13.08.2023 р.

14.08.2023 р. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Дана підозра є обґрунтованою, адже на її підтвердження представлено: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.08.2023 р.; результат освідування ОСОБА_6 за допомогою приладу «Драгер» від 13.08.2023 р.; протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 ; протоколи допитів свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , від 13.08.2023 р. та інші матеріали кримінального провадження.

Таким чином, станом на момент розгляду клопотання беззаперечних доказів того, що ОСОБА_6 не причетний до вчинення правопорушення, не встановлено.

Санкція ч.3 ст.286-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, тобто, згідно зі ст.12 КК України, даний злочин класифікується як тяжкий.

З наданих матеріалів убачається, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, є достатньо високим. При цьому слідчим суддею також враховується той факт, що ОСОБА_6 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що також свідчить про його реальні наміри здійснювати переховування від органів досудового розслідування та суду.

Слідство знаходиться на початковій стадії, на даний час потерпілі, свідки судом не допитані, а тому існує ризик незаконно впливу на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні. При оцінці наявності зазначеного ризику слідчим суддею врахована встановлена КПК України процедура отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту осіб слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1 та ч.2 ст.23, ст.224 КПК України).

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_6 на сьогоднішній день вважається раніше не судимою особою, вважаю недоведеним існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки лише та обставина, що ОСОБА_6 декілька років тому був притягнутий до кримінальної відповідальності, не може свідчити про існування вказаного ризику на даний час.

За таких обставин по справі приходжу до висновку про наявність визначених ст.177 КПК України ризиків: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Аналізуючи особу підозрюваного, слідчий суддя враховує, що що ОСОБА_6 вважається раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, роботу, родину, на утриманні малолітню дитину, з його слів, є учасником бойових дій, та на сьогоднішній день потребує оперативного лікування. Однак, ці обставини не є достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або застосування більш м`якого запобіжного заходу. Окрім того, вказані обставини не були стримуючими від вчинення дій, що стали підставою для підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочинів.

Враховуючи наведені ризики, усі, визначені ст.178 КПК України, обставини в їх сукупності, приходжу до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, доведеним слідчим та прокурором.

Слідчий суддя вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, не забезпечить попередження вищезазначених ризиків і належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки не встановлено тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. Так, особисте зобов`язання не підлягає до застосування з огляду на тяжкість злочинів, які інкримінуються підозрюваному, та наявність реальних сумнівів того, що ОСОБА_6 виконуватиме покладені на нього обов`язки. Особиста порука не підлягає застосуванню, оскільки будь-яких клопотань від осіб, яких би слідчий суддя міг вважати такими, що заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, до слідчого судді не надходило. Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, навіть з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_6 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів, та зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також впливати на свідків та потерпілих, зокрема, й за допомогою засобів телефонного зв`язку. У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України не може бути й також визначений розмір застави, адже ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, який спричинив загибель людини.

Завдання кримінального провадження виправдовують вжиття таких обмежувальних заходів та такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, з метою уникнення вищевказаних ризиків.

За наведених обставин, слідчим суддею відхиляються, зазначені стороною захисту аргументи про те, що ОСОБА_6 немає намірів перешкоджати кримінальному провадженню, ухилятися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків та потерпілих, а також щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Також, слідчий суддя критично сприймає аргументи сторони захисту щодо неможливості тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, в зв`язку з його незадовільним станом здоров`я, та необхідністю проведення йому оперативного втручання, як підставу для відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки доказів неможливості утримання ОСОБА_6 під вартою, стороною захисту не надано.

Окрім того, існує порядок Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затверджений спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104 визначає взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Згідно п. 2.3. Порядку медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності, керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.7 Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Враховуючи вищевказані положення, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я. Тому, будь-яких перешкод для проходження лікування ОСОБА_6 , у разі такої потреби, зокрема й у військовій частині НОМЕР_4 , про яку зазначала сторона захисту, під час перебування його під вартою, не встановлено, тому й відсутні дані, які б перешкоджали триманню підозрюваного ОСОБА_6 під вартою.

Враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , наслідки, які настали в результаті його вчинення, а саме смерть людини, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, слідчий суддя дійшов до висновку про існування обґрунтованих підстав вважати, що існують не абстрактні, а конкретні ризики, про які зазначено вище та які передбачені ст.177 КПК України, а тому застосувати менш суворий запобіжний захід неможливо.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 слід визначити в межах строку досудового розслідування та в межах строку визначеного ст.197 КПК України, а саме по 10.10.2023 року включно.

У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави не визначається, адже ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, який спричинив загибель людини.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 196, 197 КПК України,

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 10 жовтня 2023 року включно.

Ухвала діє до 10 жовтня 2023 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя