Справа № 158/273/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/662/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2020 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту фактичного затримання 21.12.2019 року.

ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, визнано невинним та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 20 грудня 2019 року близько 19:00 години у с. Муравище Ківерцівського району Волинської області прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де повторно, шляхом зняття віконного скла у вікні біля вхідних дверей, проник у вищевказаний будинок, в якому із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, та виразилось у тому, що він наніс один удар кулаком руки по обличчю ОСОБА_11 , якою був виявлений у будинку, заподіяв останній фізичний біль, після чого заволодів двома мобільними телефонами марок «Номі» та «Флай» з однією сім-картою, які знаходились на обідньому столі у кухні будинку, а також грошовими коштами в сумі 500 гривень, котрі знаходились під подушкою спальної кімнати даного будинку, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1200 гривень.

Крім цього, досудовим слідством ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що 17 січня 2020 року близько 08:00 години за місцем проживання ОСОБА_8 в ході проведення санкціонованого обшуку у кімнаті, де проживає останній, у шафі було виявлено та вилучено металеву банку з маркуванням «Порох Мисливський Сокол», в якому знаходилась суміш, що має здатність вибухового перетворення і є сумішшю вибухових речовин метальної дії промислового виробництва нітроцелюлозний порох (одноосновний) та димний (чорний) порох, який ОСОБА_8 незаконно придбав, всупереч передбаченому законом порядку у невстановленому досудовим розслідуванням місці та осіб, та зберігав без відповідного дозволу у кімнаті, де проживає будинку АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернулися з апеляційними скаргами.

У своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2020 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання особи, винної у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначення покарання, яке явно не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує на формальність, необґрунтованість і невмотивованість вироку суду першої інстанції і ухвалення його без додержання вимог, встановлених статей 22, 23, 94, 374 КПК України. На переконання апелянта, досліджені докази свідчать про те, що ОСОБА_8 незаконно придбав, всупереч передбаченого законом порядку, суміш вибухових речовин метальної дії промислового виробництва нітроцелюлозний порох (одноосновний) та димний (чорний) порох, та який останній зберігав без відповідного дозволу у кімнаті, де проживає.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , у своїй апеляційній скарзі просить вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2020 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, вказує на те, наявні у матеріалах справи докази, на які покликається суд першої інстанції, свідчать, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 186 КК України, є недоведеним. Так, усі допитані судом свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про вчинення злочину дізналися від інших осіб, очевидцями злочину не були, вказати хто вчинив цей злочин не можуть. Водночас, потерпіла не змогла з впевненістю сказати, що злочин вчинено ОСОБА_8 , оскільки особу, яка вдарила та пограбувала її, не роздивилася.

На переконання захисника, рапорт та акт про застосування службового собаки від 21 грудня 2019 року не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки викладена в них інформація не відповідає дійсності.

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявність у діянні обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення, а тому просить ОСОБА_8 виправдати з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити. Зазначив, що вбачає підстави для призначення нового розгляду цього кримінального провадження. Заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 підтримали свою апеляційну скаргу та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Потерпіла ОСОБА_11 , будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилась, про поважність причин своєї неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подала, що, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 374 КПК України визначено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, зокрема, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Однак, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не виконані належним чином, з огляду на що колегія суддів апеляційного суду вбачає підстави для застосування ч. 2 ст. 404 КПК України та виходу за межі апеляційних вимог, враховуючи, що цим не погіршиться становище обвинуваченого.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що місцевий суд у вироку від 20 травня 2020 року кваліфікував вчинені ОСОБА_8 дії за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло. Тобто суд не вказав у вироку про те, що ОСОБА_8 визнаний винуватим також і в застосуванні до потерпілої насильства, яке не є небезпечним для її життя чи здоров`я, що є однією з кваліфікуючих ознак грабежу, передбаченої у ч. 2 зазначеної статті.

Всупереч цьому, при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, суд першої інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_8 , діючи повторно, проник до житла потерпілої і при вчиненні грабежу застосував до останньої насильство, яке є небезпечним для її життя чи здоров`я, що виразилося у тому, що він наніс один удар кулаком по обличчю потерпілої, чим заподіяв їй фізичний біль.

Таким чином, встановлені місцевим судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, щодо застосування ОСОБА_8 насильства, істотно суперечать кваліфікації його дій.

До того ж, суд зазначив про застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що є ознакою вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення.

Допущення таких протиріч між встановленими обставинами вчинення кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, та кваліфікацією дій особи є неприпустимим, адже призводить до порушення права обвинуваченого на захист.

Водночас суд першої інстанції не допитав свідка обвинувачення матір ОСОБА_8 ОСОБА_16 , котра, як це слідує з матеріалів кримінального провадження, надала показання, про те, що обвинувачений зберігав порох у своїй кімнаті та приніс цю речовину до будинку, оскільки раніше, під час неодноразових обшуків у їх помешканні, така речовина працівниками правоохоронних органів не виявлялась.

Також суд першої інстанції, не дослідив протокол обшуку від 17 січня 2020 року, в ході якого за місцем проживання ОСОБА_8 вилучено банку з сипучою речовиною порохом.

Отже, суд першої інстанції, визнавши невинним ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України, в порушення ст. 374 КПК України, у виправдувальному вироку не навів підстав для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів неврахування окремих доказів.

Наведені порушення, а саме ст. ст. 9, 22 КПК України, хоча і не відносяться до передбаченого ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, однак, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Судова колегія вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Недодержання судом загальних засад кримінального провадження призводить до порушення порядку кримінального провадження, перешкоджанню забезпечення виконання його завдань, визначених ст. 2 КПК України, щодо застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був засуджений.

При цьому, суд апеляційної інстанції, не досліджуючи безпосередньо у судовому засіданні всі зібрані у конкретному кримінальному провадженні докази, позбавлений можливості надати цим доказам іншу оцінку ніж ту, яку дав суд першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не здійснює оцінки доводів апеляційних скарг, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно врахувати зазначене у цій ухвалі апеляційного суду, усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідити всі зібрані докази у справі, ретельно перевірити усі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, дати кожному зібраному доказу належну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України, перевірити усі доводи викладені в апеляційній скарзі та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають до задоволення частково, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області щодо ОСОБА_8 скасувати.

Призначити у Ківерцівському районному суді Волинської області новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, в іншому складі суду.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюдо проведення підготовчого судового засідання у суді першої інстанції, але не більше ніж на 60 днів.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)».

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4