Справа № 595/671/21
Провадження № 1-кп/595/16/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.06.2023 Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000077 від 09.02.2021, по обвинувальному акту щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Малі заліщики Бучацького району Тернопільської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, із вищою освітою, одруженої, працюючої на посаді начальника Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), раніше не судимої,

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.362 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що перебуваючи на посаді начальника Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), не санкціоновано змінила інформацію, яка оброблюється в автоматизованій системі виконавчих проваджень за наступних обставин.

Так, наказом начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) № 319/03 від 26.12.2019 ОСОБА_3 призначено на посаду начальника Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Відповідно до пункту 9 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 1183/5 від 20.04.2016, начальник відділу: 1) очолює Відділ, здійснює керівництво його діяльністю, організовує роботу Відділу, представляє Відділ у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та підзвітний перед начальником міжрегіонального управління юстиції та відповідним Управлінням за організацію та результати діяльності Відділу; 2) забезпечує виконання Відділом Конституції та законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, заступників Міністра, директора Департаменту, наказів міжрегіонального управління юстиції, доручень начальника міжрегіонального управління юстиції; 3) здійснює контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями; 4) вносить пропозиції щодо заохочення або порушення дисциплінарного провадження стосовно заступника начальника Відділу, державних виконавців та інших працівників Відділу; 5) організовує роботу зі службовими документами, здійснює контроль за веденням номенклатурних справ Відділу відповідно до встановленого порядку та вимог законодавства з діловодства; 6) забезпечує і контролює дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни; 7) організовує розгляд звернень громадян та юридичних осіб з питань, пов`язаних з діяльністю Відділу, організовує перевірку викладених у них фактів, проводить особистий прийом громадян; 8) виконує рішення і здійснює інші дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»; 9) розподіляє обов`язки між працівниками Відділу, розробляє проекти їх посадових інструкцій; 10) розподіляє скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців; 11) за наявності підстав відповідно до вимог законодавства погоджує заяви державних виконавців про виплату винагороди; 12) здійснює інші повноваження відповідно до : законодавства.

Крім того, ОСОБА_6 відповідно до п.п.3, 4 Розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, будучи на займаній посаді, є реєстратором та користувачем Системи, яка відповідно до п. 5 Розділу І даного Положення здійснює доступ з використанням ідентифікаторів доступу, що надаються адміністратором Системи на підставі відповідних договорів, а також з використанням кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів - кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання, що є сумісними з програмним забезпеченням Системи. Згідно з п. 6 Порядку забезпечення доступу осіб, уповноважених на здійснення реєстраційних дій, до Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністра юстиції України № 2586/5 від 15.12.2015, доступ користувача до реєстрів може здійснюватися із закріпленням персонального комп`ютера такого користувача, за допомогою якого здійснюється вхід до реєстрів, до його ідентифікаторів доступу та/або прив`язкою до ідентифікаторів доступу фіксованої IP-адреси користувача за відповідним зверненням суб`єкта, визначеного пункті 2 цього Порядку.

Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.З Закону України «Про виконавче провадження» рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають примусовому виконанню. Органом представництва, відповідальним за координацію виконання рішень ЄСПЛ, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 «Про заходи реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», визнано Міністерство юстиції України, а саме Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини та його Секретаріат.

Крім того, відповідно до п.4 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2020 № 512/5, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, а також розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи. Також, відповідно до п.10 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю, то такий повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Так, в січні 2020 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) у начальника Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на несанкціоновану зміну інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі виконавчих проваджень.

На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , перебуваючи на своєму робочому місці, а саме у приміщенні службового кабінету начальника Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), що за адресою м.Бучач, вул. Міцкевича, 8, Чортківського району, Тернопільської області, використовуючи свій службовий комп`ютер та наданий адміністратором ідентифікатор доступу ПЕОМ H:GORIVCHUK#U:user# V: НОМЕР_1 , ввівши свій логін та пароль, 08 січня 2020 року о 09 годині та 34 хвилини, використовуючи інтернет-мережу IP адреса НОМЕР_2 , здійснила вхід в автоматизовану систему виконавчого провадження, яка відповідно до п. 2 Розділу І Положення є комп`ютерною програмою, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Тоді ж, реалізуючи свій злочинний умисел, 08 січня 2020 року о 09 годині та 34 хвилини ОСОБА_6 , маючи доступ до автоматизованої системи виконавчих проваджень, діючи умисно, без наявності законних підстав, будучи обізнаною про не надходження упродовж 2020 року до виконання у Бучацький міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) рішень Європейського суду з прав людини, в порушення п. 4 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2020 №512/5, в профілі користувача державного виконавця очолюваного нею відділу, ОСОБА_7 , внесла несанкціоновані зміни, які полягали у внесенні недостовірних даних, категорії стягнення з виконання рішень «за іншими категоріями виконавчих документів» на «виконання рішень Європейського суду з прав людини» в період часу з 08 січня по 03 березня 2020 року.

Окрім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, поєднану єдиним злочинним умислом, в цей же час 08 січня 2020 року та за аналогічних обставин, ОСОБА_3 в профілі користувача заступника начальника Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) ОСОБА_8 внесла несанкціоновані зміни категорії стягнення з виконання рішень «за іншими категоріями виконавчих документів» на «виконання рішень Європейського суду з прав людини» в період часу з 08 січня по 15 січня 2020 року.

Також, продовжуючи свою злочинну діяльність, поєднану єдиним злочинним умислом, в цей же час 08 січня 2020 року та за аналогічних обставин, ОСОБА_3 в профілі користувача головного державного виконавця очолюваного відділу ОСОБА_9 внесла несанкціоновані зміни категорії стягнення з «конання рішень «за іншими категоріями виконавчих документів» на «виконання рішень Європейського суду з прав людини» в період часу з 08 січня 2020 року по 09 січня 2020 року.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні несанкціонованої зміни інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчинених особою, яка має право доступу до неї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України (стаття 362 із змінами, в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018).

06 лютого 2023 року старший прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурор Зборівського відділу Бережанської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_10 подав постанову про відмову від підтримання публічного (державного) обвинувачення щодо ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000077 від 09.02.2021 за ч.1 ст.362 КК України.

15 березня 2021 року слідчим відділу розслідування тяжких злочинів СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 виніс постанову, якою залучив Міністерство юстиції України як потерпілого у кримінальному провадженні № 0000077 від 09.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.362 КК України.

Представник потерпілої особи ОСОБА_5 заявила, що має намір самостійно підтримувати обвинувачення в даному кримінальному провадженні.

Будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення заперечила, пояснила, що жодних незаконних дій не вчиняла. Рішень Європейського суду до виконання не надходило, галочки про виконання рішення Європейського суду не вносила. До дисциплінарної відповідальності за це її не притягували.

Представник потерпілої особи Міністерства юстиції України ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що робочою групою Міністерства юстиції 23.11.2020 до 27.11.2020 була проведена позапланова перевірка, за період роботи за 2019-2020 роки, діяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень в Тернопільській області. За фактом перевірки було виявлено порушення законодавства, у зв`язку із чим Міністерством юстиції України було повідомлено правоохоронні органи, за наслідками якого було відкрито дане кримінальне провадження. Також. було встановлено, що ОСОБА_3 перебуваючи на посаді начальника Бучацького міжрайонного відділу ДВС будучи у своєму службовому кабінеті, використовуючи свій цифровий електронний підпис, використовуючи ідентифікатор доступу, який наданий до автоматичної системи виконавчих проваджень, 08.01.2020 внесла несанкціоновані зміни з категорії виконання інших рішень на виконання рішень Європейського суду з прав людини працівниками цього ж відділу, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Вважає, що вказані дії було вчинено не санкціоновано і з порушенням законодавства, оскільки Бучацький відділ ДВС не виконується рішення Європейського суду.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона працює заступником начальника Бучацького міжрайонного відділі державної виконавчої служби з 2016 року. Розподіл виконавчих проваджень здійснюється автоматичною системою, всі виконавці мають доступ до системи, включаючи начальника відділу. За час її роботи рішення Європейського суду не виконувала, вони не надходили.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що працює головним державним виконавцем у Бучацькому відділі ДВС. Зазначила, що розподіл виконавчих проваджень здійснює система. Чи надходили на виконання виконавчі провадження 8 та 9 січня вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона працює в Бучацькому міжрайонному відділі державної виконавчої служби. За час її роботи їй на виконання рішення Європейського суду не надходили, і такі рішення вони не виконують. Чи надходили такі рішення у відділ їй невідомо. Розподіл виконавчих проваджень здійснюється автоматизованою системою.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що у листопаді 2020 року був наказ щодо проведення перевірки Управління примусового виконання рішень У Тернопільській області. В межах перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 цифровим підписом, в системі автоматизованих виконавчих проваджень здійснено проставляння категорій виконання рішень щодо Європейського суду, які виконуються Департаментом державної виконавчої служби, так як це стягнення з держави Україна. В районних відділах такі рішення не виконуються. В подальшому на підставі висновку, складеного комісією, було направлено повідомлення про можливі ознаки злочину. Також, зазначив, що автоматизована система виконавчих проваджень передбачає рівність розподілу виконавчих проваджень між державними виконавцями. У випадку проставляння галочки у категорії виконання рішень Європейського суду є втручанням у систему. Поставляння галочки, що конкретний виконавець виконує рішення Європейського суду напряму дозволяє фактично вручну визначати кому попаде конкретне виконавче провадження.

Із повідомлення начальника Управління внутрішньої безпеки Державної кримінально-виконавчої служби України та органів юстиції ОСОБА_13 , наданого Департаменту кіберполіції Національної поліції України вбачається, що в ході проведення позапланової перевірки Управління Державної виконавчої служби у Тернопільській області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерсва юстиції (м.Івано-Франківськ) встановлено, що з 08.01.2020 по 03.03.2020 начальником Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_3 , всупереч пункту 2 розділу III Положення про Автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 в профілі користувача державного виконавця ОСОБА_7 змінено спеціалізацію з виконання рішень за іншими категоріями виконавчих документів на виконання рішень Європейського суду з прав людини, виконання яких покладається на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту відповідно до вимог пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. Зазначеними діями в автоматизованій системі виконавчих проваджень державного виконавця відділу ОСОБА_7 штучно усунуто з автоматизованого розподілу в АСВП. З 08.01.2020 по 09.01.2020 начальником Відділу ОСОБА_3 , повторно в профілі користувача головного державного виконавця ОСОБА_9 змінено спеціалізацію з виконання рішень за іншими категоріями виконавчих документів на виконання рішень Європейського суду з прав людини, чим головного державного виконавця ОСОБА_9 штучно усунуто з автоматизованого розподілу виконавчих проваджень в АСВП. 08.01.2020 по 15.01.2020 начальником Відділу ОСОБА_14 , знову ж таки, в профілі користувача заступника начальника Відділу ОСОБА_8 змінено спеціалізацію з виконання рішень за іншими категоріями виконавчих документів на виконання рішень Європейського суду з прав людини, чим заступника начальника Відділу-2 ОСОБА_8 штучно усунуто з автоматизованого розподілу виконавчих проваджень в АСВП. Таким чином, в діях начальника Відділу ОСОБА_15 вбачаються ознаки злочину передбаченого ч.3 ст. 362 КК України, а саме несанкціоновані дії з інформацією, яка оброблюється в електронно- обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї, вчинені повторно.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 22 лютого 2021 року у справі №607/2724/21 слідчим суддею у вказаному кримінальному провадженні наданий доступ до інформації у володінні ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України з можливістю знати належним чином засвідчені копії документів.

Із протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 22.03.2021 вбачається, що у приміщенні ДП «НАІС» інформація, вказана у ухвалі суду перенесена на цифровий носій інформації - компакт диск CD-R №025453.

Згідно протоколу огляду від 24 березня 2021 року, встановлено, що об`єктом огляду є компакт диск CD-R із номером 025452, який вилучено у ДП «НАІС» на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду № 607/2722/21 від 22.02.2021. Оглядом встановлено, що відповідно до інформації, наданої ІС ДП «НАІС», зокрема, у файлі із назвою «ІР-адреси входів до АСВІІ - ДВ ОСОБА_3 » на 1 аркуші наявна інформація, а саме: 08.01.2020 о 09:34:40 ОСОБА_3 , використовуючи ідентифікатор доступу ПЕОМ H:GORIVCHUK#U:user#V: НОМЕР_1 та інтернет-мережу IP адреса НОМЕР_2 , здійснила вхід в автоматизовану систему виконавчого провадження.

09.01.2020 о 10:33:42 ОСОБА_3 , використовуючи ідентифікатор доступу ПЕОМ H:GORIVCHUK#U:user#V: НОМЕР_1 та інтернет-мережу IP адреса НОМЕР_3 , здійснила вхід в автоматизовану систему виконавчого провадження.

10.01.2020 о 15:18:54 ОСОБА_3 , використовуючи ідентифікатор доступу ПЕОМ H:GORIVCHUK#U:user#V: НОМЕР_1 та інтернет-мережу IP адреса НОМЕР_4 , здійснила вхід в автоматизовану систему виконавчого провадження.

15.01.2020 о 11:32:30 ОСОБА_3 , використовуючи ідентифікатор доступу ПЕОМ H:GORIVCHUK#U:iiser#V: НОМЕР_1 та інтернет-мережу IP адреса НОМЕР_5 , здійснила вхід в автоматизовану систему виконавчого провадження.

Із дослідженого протоколу, вбачається, що ОСОБА_3 у зазначений слідством час здійснювала вхід в автоматизовану систему виконавчого провадження, проте в дослідженому протоколі огляду та додатках відсутні жодні відомості які б вказували на те, що ОСОБА_3 було здійснено будь - яке втручання у систему автоматизованого розподілу виконавчих проваджень.

Із досліджених в ході судового розгляду скрін-шотів автоматизованої системи виконавчого провадження, вбачається, що ОСОБА_3 було змінено категорії стягнення з виконання рішень «за іншими категоріями виконавчих документів» на «виконання рішень Європейського суду з прав людини», щодо державних виконавців ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

Захисник в ході судового розгляду, просить визнати зазначені скріншоти недопустимим доказом, оскільки вони жодним чином не завірені, суду не надано оригінали таких доказів а тому встановити їх достовірність є не можливо, отримані слідством від свідка, який у свою чергу отримав їх з порушенням закону.

На підтвердження своїх тверджень, захисником долучено відповіді на адвокатські запити, з яких вбачається, що з Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 вбачається, що адміністратора системи не уповноважено на надання інформації, що в ній міститься в загальному порядку. Така інформація надається виключно на підставі рішень/ухвал суду.

Також, згідно відповіді на адвокатський запит від 18.10.2021 ДП «НАІС» відомості про дії користувача в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, що не підлягають наданню/отриманню в загальному порядку, та містяться в базах даних та журналах реєстрації подій Інформаційної системи Реєстрів, згідно з Положенням про інформацію з обмеженим доступом ДП «НАІС», затвердженого наказом ДП «НАІС» від 29.07.2015 №45 належать до інформації з обмеженим доступом, яка може бути надана виключно на підставі рішення/ухвали суду.

Судом, для перевірки тверджень сторони захисту було долучено, до матеріалів справи протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 23.03.2021, з якого вбачається, що зазначені скріншоти були долучені ним під час його допиту на досудовому розслідуванні.

Під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду підтвердив, що зробив зазначені скріншоти під час перевірки та згодом надав слідчому.

Стороною обвинувачення, суду не було надано жодних доказів чи міркувань на спростування позиції захисту.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 2 статті 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.

За ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

За приписом ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12 липня 1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11 липня 2006 року і «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

З рішення Конституційного Суду України №12рп/2011від 20 жовтня 2011 року слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Будь-яке порушення органом досудового розслідування конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, призводить до втрати ними юридичної сили. У такому разі «отруйне дерево`породжує «отруйніплоди» (рішення ЄСПЛ у справах «Гефген проти Німеччини» від 30 червня 2008 року та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року). Отримання доказів на підставі інформації, отриманої з недопустимого доказу, тягне за собою їхню безумовну недопустимість. Така недопустимість доказів не залежить від характеру та ступеня того чи іншого порушення кримінально-процесуального закону.

У відповідності до ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні); матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; висновки ревізій та акти перевірок.

Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.

Для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо: оригінал документа втрачений або знищений, крім випадків, якщо він втрачений або знищений з вини потерпілого або сторони, яка його надає; оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур; оригінал документа знаходиться у володінні однієї зі сторін кримінального провадження, а вона не надає його на запит іншої сторони.

З наведеного суд робить висновок, що надані, та досліджені в ході судового розгляду скріншоти із ІС ДП «НАІС» які були виготовлені свідком та долучені в ході його допиту є не допустимим доказом у даній справі, оскільки такі документи є лише відображенням електронного доказу, а саме відомостей, що містяться в ІС ДП «НАІС», проте суду не було надано оригінал такого доказу, чи хоча б будь - яким чином завірену копію такого доказу, а тому суд позбавлений можливості надати оцінку таким доказам з точки зору достовірності та повноти.

Аналогічна позиція з приводу недопустимості таких доказів викладена у постанові ВС від 22.04.2021 у справі №202/1310/16

Судом, також в ході судового розгляду було досліджено відомості про період відпусток та табелі робочого часу працівників Бучацького РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з яких вбачається час перебування на роботі та у відпустках усіх працівників Бучацького РВДВС, зазначені відомості не мають прямого доказового значення у даній справі.

Із дослідженої судом копії довідки за результатами позапланової цільової перевірки діяльності Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що мали місце ознаки втручання начальника Бучацького відділу ДВС ОСОБА_3 у функції автоматизованої системи виконавчого провадження щодо автоматизованого розподілу виконавчих проваджень між державними виконавцями. Суд бере до уваги, зазначену довідку, проте сама по собі вона не свідчить про вчення ОСОБА_3 будь - яких неправомірних дій, а лише вказує на те, що під час перевірки були виявлені такі ознаки. Підтвердження факту вчинення таких дій, належними і допустимими доказами є обов`язком сторони обвинувачення в ході даного судового розгляду.

Судом беруться до уваги покази свідка ОСОБА_12 проте, такі свідчення не підтверджуються іншими доказами по справі та самі по собі є не достатніми для винуватості ОСОБА_3 .

Таким чином, зазначені вище докази, як кожен зокрема так і в їх сукупності не доводять, що ОСОБА_3 було здійснено несанкціоновані зміни, які полягали у внесенні недостовірних даних, категорії стягнення з виконання рішень за іншими категоріями виконавчих документів на виконання рішень Європейського суду з прав людини які їй інкримінуються стороною обвинувачення.

Відповідно до частини 1,2 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цих Кодексом.

Згідно із статтею 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них відповідно до частини 2 статті 9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із статтею 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначена норма закону повністю узгоджується з вимогами статті 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до вимог статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно ст.340 КПК України у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді головуючий роз`яснює потерпілому його право підтримувати обвинувачення в суді. Якщо потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді, головуючий надає йому час, необхідний для підготовки до судового розгляду. Потерпілий, який погодився підтримувати обвинувачення в суді, користується всіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного і здійснюється за процедурою приватного обвинувачення.

Таким чином, дослідивши всі докази надані сторонами кримінального провадження, оцінюючи їх у сукупності та взаємозв`язку суд, вважає що стороною обвинувачення не доведено перед судом, вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.362 КК України, а тому її слід виправдати від вказаного обвинувачення за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349,370,373,374,376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.362 Кримінального кодексу України та виправдати, за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.362 Кримінального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1