Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/425/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку у м. Кропивницькому апеляційну скаргу ОСОБА_8 , на ухвалу Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Володимир-Волинський, Волинської області, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання,

продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, а саме з 13:20 год. 25.05.2023 до 13.20 год. 23.07.2023.

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001700 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні районного суду прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів.

Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків та потерпілих, переховуватись від суду продовжують існувати і на даний час.

Ухвалою Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_8 , раніше судимий, не має постійного місця проживання, не одружений, утриманці відсутні, тобто не має стійких соціальних зв`язків та офіційних джерел доходу, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень які законом класифікуються як тяжкий та особливо тяжкі злочини, з мірою покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, тож, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які наразі не допитані, тому суд вважає встановленим наявність ризиків,передбачених п.п.1,3,5ч.1ст.177КПК України, відтак тримання ОСОБА_8 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу районного суду і звільнити його з під варти.

Вказує, що судом постановлено незаконне рішення та не проведено жодного повноцінного судового засідання, а також те, що клопотання прокурора є невмотивованим та необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001700 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

На переконання колегії суддів, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 4, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187, п. 2 п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до кримінального провадження та клопотання прокурора доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити вказані кримінальні правопорушення.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Оскільки, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, обвинувачення у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, районний суд, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, впливати на потерпілих та свідків по даному кримінальному провадженню, оскільки за вчинення інкримінованих злочинів, йому загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі, а також, як особа, що неодноразово судима та схильна до скоєння злочинів може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, слід зазначити, що оскільки на даний час матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді у районному суді, обвинувачений вину в інкримінованих йому злочинах не визнає, а тому у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній зможе незаконно впливати на хід досудового розслідування, в тому числі впливати на потерпілих, свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, необхідно зазначити дані про особу ОСОБА_8 , який офіційно не працює та не має постійного місця роботи та проживання, жодних заробітків, не одружений, утриманців не має, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що до нього можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

При цьому колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 без постійного місця проживання, що в свою чергу унеможливлює належне виконання останнім процесуальних обов`язків та надасть йому змогу вчинити нове кримінальне правопорушення та переховуватися від суду.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, а саме з 13:20 год. 25.05.2023 до 13.20 год. 23.07.2023 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)