ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2023 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Оболонської окружної прокуратури м. Києва щодо не розгляду її заяви від 20.07.2023,

в с т а н о в и в:

10.08.2023 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вищевказана скарга.

Вивчивши матеріали скарги, слідчим суддею встановлено, що особа, яка звернулась зі скаргою просить:

«- зобов`язати Оболонську окружну прокуратуру м. Києва розглянути повторну заяву від 20.07.2023 за вх.№8827-23 в порядку ст. 220 КПК України, надіславши на адресу заявника витяг із ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення від 15.11.2022 за вх.№Я-3153 та ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 18.02.2023 (№756/10856/22) із прізвищем процесуального прокурора».

Системний аналіз положень КПК України дає підстави вважати, що скарга, з якою звернулась ОСОБА_2 до слідчого судді не може бути предметом розгляду та провадження не підлягає відкриттю з підстав, передбачених ст. 304 КПК України, з огляду на наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом.

Разом з цим, скарга ОСОБА_2 направлена на оскарження та зобов`язання вчинення дій, які не входять до переліку оскаржень дій чи бездіяльності, прямо передбаченою спеціальною нормою кримінального процесуального закону.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51-9929км18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України під кримінальним провадженням слід розуміти досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 1 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, звернутись з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України законодавець наділяє правом учасників кримінального провадження, перелік яких визначено диспозицією вказаної норми, а також визначає коло осіб, яким таке клопотання має бути адресоване та які уповноважені надати відповідь на таке клопотання, тобто слідчого та/або дізнавача та/або прокурора, крім іншого, встановлюючи умову його подання - наявність досудового розслідування.

Крім того, відповідно до вимог ст. 303 КПК України умовою звернення до слідчого судді із оскарженням, в тому числі, щодо нерозгляду клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК України, є наявність відповідної стадії кримінального провадження, а саме стадії досудового розслідування.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 КПК України визначено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

З аналізу зазначених норм кримінального процесуального законодавства вбачається, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, розглядаються слідчим суддею лише за умови здійснення досудового розслідування, за виключенням скарг на постанову про закриття кримінального провадження.

Разом із тим, при дослідженні матеріалів судового провадження слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_2 звернулась 20.07.2023 до Оболонської окружної прокуратури м. Києва із заявою, яка за своїм змістом не може вважатись клопотанням, поданим в порядку ст. 220 КПК України, оскільки не містить вимоги про виконання будь-яких процесуальних дій у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, так як не містить конкретизації щодо номеру кримінального провадження, який відповідно до вимог частин 2 та 5 ст. 214 КПК України в обов`язковому порядку присвоюється після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №823/1837/17 (К/9901/29293/18) (провадження №11-1461апп18), які беруться слідчим суддею до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII, спір стосовно бездіяльності прокуратури щодо ненадання відповіді на заяву стосовно надання інформації про стан досудового розслідування кримінальних проваджень підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 22.05.2019 у справі №705/5060/18 (провадження №61-3331св19) зазначає, що якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо порядку звернення до слідчого судді з оскарженням рішень, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Керуючись статтями 1-40, 303, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Оболонської окружної прокуратури м. Києва щодо не розгляду її заяви від 20.07.2023.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1