Номер провадження: 11-кп/813/1962/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 25.07.2023, якою під час судового розгляду к/п №0000821 від 09.07.2022 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.09.2023, із можливістю внесення застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 25.07.2023 під час судового розгляду к/п №0000821 від 09.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України було відмовлено у задоволені клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 24.09.2023, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з можливістю внесення застави, встановленого попередньою ухвалою, в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн. та покладено у разі внесення застави на останнього строком до 24.09.2023 певних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Мотивуючи зазначене рішення, суд зазначив, що до теперішнього часу не відпали та продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим, останній не працевлаштований.

Окрім того, суд вважав за можливе залишити без змін раніше визначений розмір застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначила, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та невмотивованою, з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що прокурором не доведено та не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість ОСОБА_7 є громадянином України, де наразі запроваджений воєнний стан, слідчі дії в зазначеному кримінальному провадженні проведені, письмові докази приєднанні до матеріалів справи стороною обвинувачення та допитані свідки;

- судом не враховано того, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживає разом із своєю матір`ю та сестрою, має на утриманні малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, окрім того , мати останнього є фізичною особою-підприємцем та до затримання обвинувачений допомагав їй в її діяльності - реалізації одягу, тобто мав законні джерела доходу;

- суд 1-ої інстанції жодним чином не обґрунтував неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, натомість останній утримується під вартою з липня 2022 року.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_6 не з`явилась, натомість надала до суду клопотання, в якому підтримала вимоги апеляційної скарги та просить апеляційний розгляд здійснювати за її відсутності, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Водночас, представник Малиновської окружної прокуратури м. Одеси також не з`явився, жодних клопотань до суду не надавав, у зв`язку із чим, колегія суддів керуючись положеннями ч. 4 ст. 107 та ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників судового провадження та фіксацію судового засідання технічними засобами не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000821 від 09.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Так, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які пов`язані із незаконним обігом наркотичних речовин, його характеру та тяжкості, також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (за ч. 3 ст. 307 КК України позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, зважаючи на те, що свідки на теперішній час безпосередньо судом ще не допитані, остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято, існують ризики того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Також, в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик можливого вчинення ОСОБА_7 , іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що останній після можливого вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, завідомо знаючи, що відносно нього існує кримінальне провадження, знову можливо вчинив злочин у сфері обігу наркотичних речовин.

Більш того, вищевказаний ризик підтверджується також тим, що ОСОБА_7 до затримання офіційно працевлаштований не був, тобто в нього були відсутні легальні джерела доходу, при цьому колегія суддів вважає голослівними твердження сторони захисту з приводу того, що обвинувачений до затримання допомагав своїй матері, яка працює ФОП, оскільки такі твердження матеріалами провадження та апеляційної скарги не підтверджуються.

Крім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 пов`язаний із незаконним обігом наркотиків, які в свою чергу мають негативний вплив на осіб, які вживають зазначені наркотичні засоби, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки, які можуть статись із особами, які вживають такі засоби.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживає із своєю матір`ю та сестрою, має на утриманні малолітню дитину та до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не слугували стримуючим фактором щодо невчинення інкримінованих йому злочинів, а також не свідчать про зменшення або відсутність встановлених вище апеляційним судом ризиків.

Отже, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Разом із цим, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту щодо утримання ОСОБА_7 під вартою з липня 2022 року у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 25.07.2023, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.09.2023, із можливістю внесення застави - залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді к/п №0000821 від 09.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4