У Х В А Л А

14 вересня 2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого у кримінальному провадженні,

за участю: заявника ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси із заявою про відвід слідчого у кримінальному провадженні №00000275 від 08.08.2023 року. В обґрунтування якої, зокрема зазначила, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000275 від 08.08.2023 року за ч.4 ст.191 КК України. 29.08.2023 року вона отримала повістку про виклик у якості свідка для участі у проведенні слідчих та процесуальних дій, складену та підписану слідчим ОСОБА_4 .

Вважала, що слідчий ОСОБА_5 не може приймати участь у досудовому розслідуванні вказаного кримінального провадження, оскільки існують обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості, а саме: 1) повістка про виклик слідчим, оформлена без дотримання вимог ст.137 КПК України не є належною правовою процедурою. Так, не зазначивши час прибуття за викликом, слідчий не лише порушив ст.137 КПК України, а й знівелював соціальну цінність життя та здоров`я людини. Слідчий як представник держави цинічно показав, що конституційні норми для нього не існують; 2) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик - є поважними причинами неявки особи на виклик. У листі від 30.08.2023 року слідчий постійно посилається на п.5 ч.1 ст.138 КПК України (тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад), та у зв`язку з цим наголошує на необхідності надати підтвердження причин її неявки. Натомість, у своєму повідомленні про неможливість явки за викликом від 30.08.2023 року заявниця не писала про те, що перебуває на лікуванні, у стані вагітності тощо. Вона взагалі не посилалася на п.5 ч.1 ст.138 КПК України. Неможливість з`явитися за викликом через стан здоров`я, що включає тривалі головні болі, запаморочення та дезорієнтацію у просторі - все це ті обставини, які об`єктивно унеможливлюють явку за викликом. Крім того, вона є інвалідом другої групи. Ця група інвалідності надається лише особам з тяжкими, невиліковними захворюваннями; 3) попередження інваліда другої групи про застосування приводу, який за законом застосований до нього бути не може - це прояв дискримінації за ознакою інвалідності, погроз та психологічного тиску з боку слідчого. Так, згідно ч.3 ст.140 КПК України привід свідка не може бути застосований до осіб з інвалідністю першої або другої груп.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.2, 77, 80 КПК України, просила слідчого суддю відносно слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у Миколаєві Максиму Твердохлібенко - здійснити відвід у досудовому розслідуванні кримінального провадження №00000275 від 08.08.2023 року за ч.4 ст.191 КК України.

Під час судового засідання, заявник підтримала подану заяву та просила її задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини свого неприбуття слідчого суддю не повідомив.

Відповідно до ч.5 ст.80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає відвід як процесуальний інститут, що містить підстави, за яких особа не може брати участь у конкретному кримінальному провадженні, з метою дотримання засади законності під час кримінального провадження, відповідно до якої прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

При цьому, слідчий суддя вважає, що право відводу не є безмежним, а належить лише особам у випадках прямо передбачених КПК України.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №00000275 від 08.08.2023 року викликали як свідка.

При цьому, ст.66 КПК України, яка передбачає права та обов`язки свідка, на надає останньому право заявляти відводи прокурору, слідчому, дізнавачу, а лише перекладачу.

На думку слідчого судді, така конкретизація у законі права свідка щодо відводу певного учасника кримінального провадження, свідчить про неможливість застосування цього інституту до прокурора, слідчого, дізнавача, оскільки свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, тобто не є тією особою на яку прямо можуть вплинути результати досудового розслідування.

Таким чином, суддя робить висновок, що заява про відвід слідчого є безпідставною та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.77, 81, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого у кримінальному провадженні №00000275 від 08.08.2023 року відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1