Справа № 204/3212/23
Провадження № 1-кп/204/746/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000039 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування свого клопотання зазначила, що необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тим, що зазначені ризики на цей час продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищезазначеним ризикам. Наявність ризику переховування від суду обґрунтовується тим, що максимальна санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, таким чином обвинувачена, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може змінити місце фактичного мешкання, виїхати за межі території України, на тимчасово окуповану територію України та переховуватися від суду. Крім того, інкримінований ОСОБА_3 злочин, вчинений останньою під час дії воєнного стану в Україні на користь держави-агресора Російської Федерації. Наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_3 обвинувачується, обґрунтовується фактом того, що ОСОБА_3 має стійкі ідеологічні погляди та на теперішній час збройні сили Російської Федерації продовжують веденні агресивної війни проти України у зв`язку з чим наявні обґрунтовані підстави вважати, що вона, знаходячись на свободі, може надавати сприяння в ведення агресивної війни проти України, шляхом надання представникам збройних сил та спецслужб Російської Федерації координат розташування підрозділів та техніки ЗС України, об`єктів критичної інфраструктури, а також продовжити надавати представнику іноземної держави діючому співробітнику 9 управління департаменту оперативної інформації 5 служби ФСБ Російської Федерації, допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 вважала, що клопотання прокурора про продовження її підзахисній строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню. Суду надала заперечення, в обґрунтування яких зазначила, що раніше вже стороною захисту зазначалося, що для оцінки ризику переховування, відповідно п.1 ч. 1 ст. 177 Кримінально-процесуального кодексу України, недостатньо оцінки суворості покарання, яке загрожує обвинуваченій за ч. 2 ст. 111 КК України. В клопотанні прокурор не навела жодних фактів, за яких ОСОБА_3 готується втеча. Більш того, таке припущення є доволі надуманим, оскільки, знаходячись під вартою, Рєзєда не має будь - яких можливостей на практиці реалізувати будь-який план. Не наведено фактів, що втеча готується членами родини. Стверджуючи про можливість втечі або переховування, прокурор не обґрунтував, як можливо втекти або переховуватися від суду, знаходячись під домашнім арештом, на обранні якого неодноразово наполягала сторона захисту. Про можливість виїхати за кордон або на неконтрольовану територію без паспортів, знаходячись під домашнім арештом, очевидно теж виключається, проте, прокурором нічого про це не зазначається, бажано навести хоча б один приклад втечі пенсіонера з-під домашнього арешту, механізм такої втечі. При цьому, прокурор раніше говорила про невідворотність покарання, тепер стверджує, що обвинувачена усвідомлює реальність покарання. Як це можливо за умов, якщо людина не визнає своєї вини? Про яке усвідомлення можна стверджувати? Точно таким чином сторона захисту може стверджувати, що ознайомившись з повним обсягом матеріалів кримінального провадження, не знайшла доказів вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення. Врешті решт, жодних фактів в клопотанні прокурора. На її погляд, так не можна підходити до обрання запобіжного заходу, забуваючи про презумпцію невинуватості. Вирішуючи це питання, необхідно виходити виключно з вимог КПК України, в якому зазначено, що кримінальне провадження будується на нормах КПК України, Конституції України та міжнародних угод. У той час, коли сторона обвинувачення кожного разу, звертаючись до суду з подібним клопотанням, повинна доводити, що ризики не зменшились, а застосовування менш суворих запобіжних заходів неможливе, простих припущень та власних міркувань замість обов`язку доведення недостатньо. Між тим, прокурор, оцінюючи ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження кримінального правопорушення припускає можливість ОСОБА_3 передавати координати розташування підрозділів та техніки ЗСУ містичній особі діючому співробітнику 9 управління департаменту оперативної інформації 5 служби ФСБ РФ? Проте, стороні захисту очевидно, що ОСОБА_3 під домашнім арештом не матиме можливість виходити з домівки, отже збір та передання координат становиться неможливим. Та головне, навіщо це обвинуваченій потрібно, коли вона неодноразово заявляла, що не збирається вчиняти жодних кримінальних правопорушень. Єдине чітке обгрунтування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України в клопотанні прокурора зведене до ідеологічних поглядів обвинувачної, які на сьогоднішній день обвинуваченням навіть не сформульовані, з чого витікає необґрунтованість клопотання і в цій частині. Сама ж обвинувачена свої ідеологічні погляди будує на відданості своїй родині, та нічому іншому. По-друге, на її погляд, в оцінці будь-якого ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, обвинуваченню необхідно було виходити з інших обставин, які стосуються обвинуваченої, перш за все, поміж характеристик, майнового стану, віку, зі стану здоров`я, який на сьогоднішній день неминуче погіршується. З 2006 року ОСОБА_3 стоїть на обліку у невропатолога з діагнозом ДЕП 2 ст. 2021 рік вона фактично весь час лікувалась, що підтверджується випискою зі стаціонару неврологічного відділення Спеціалізованої багатопрофільної лікарні № 1 МОЗ. Серед симптомів хвороби: серцева недостатність високого ступеню ризику, енцефалопатія, порушення пам`яті, тахікардія, підвищення АТ, порушення слуху, порушення зору, двоїння в очах, запаморочення, втрата свідомості. Обвинувачена перенесла 3 гіпертонічні кризи: 2016 (втратила слух), 2018, 2021 роки. Перерва у стаціонарному плановому лікування виникала з другої половини 2021 року по 1 половину 2022 року з причини захворювання на Ковід19, на який обвинувачена перехворіла двічі, один раз у важкій формі. Вперше сторона захисту звернулася до Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України у Дніпропетровській та Донецькій областях», яка забезпечує медичне обслуговування СІЗО № 4, 19 жовтня 2022 року з певним переліком скарг. Після цього обвинувачену оглянули лікарі, було призначене лікування, яке тривало 2 тижні без належного лікарського контролю. 01 грудня 2022 року, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та відсутністю належної та своєчасної медичної допомоги сторона захисту організувала обстеження обвинуваченої іншою клінікою за рахунок родини ОСОБА_3 . Узгодження тривало цілий місяць. Фактичне обстеження відбулося тільки 10 січня 2023 року. Очевидно, що мова про оперативність медичної допомоги в умовах СІЗО не йде. Вона неможлива! 28 грудня 2022 року ОСОБА_3 перенесла гіпертонічну кризу в приміщенні суду під час розгляду чергового клопотання слідчого, захисник шукав ліки, обвинувачена в черговий раз страждала від болю, по поверненню до СІЗО допомога так і не була надана, оскільки відсутнє сполучення з медичною частиною та камерою, де утримується людина! Про вказаний випадок особисто вона писала начальнику СІЗО. Жодного реагування. Після обстеження та обробки результатів діагностики ОСОБА_3 була оглянута лікарями медичної частини СІЗО № 4 тільки 30 січня 2023 року, тобто, через 2 місяці після звернення 01 грудня 2022 року. Третє звернення з питаннями щодо стану здоров`я обвинуваченої було 26 березня 2023 року, в якому не тільки робився запит на отримання інформації, а й зверталася увага на недодержанні Філією медичних рекомендацій, які місяць вже як не виконані. Копія звернення та відповідь з випискою суду надавалася в минулому судовому засіданні. Щодо виписки з медичної картки обвинуваченої, третина у виписці не відповідає фактичному обсягу медичних послуг, наданих медичною частиною - вони не надані! Крім цього, звернула увагу прокурора та суду на нелюдські умови тривання під вартою. Їжа не придатна для споживання, умови в камері не відповідають сьогоденню. Вони взагалі не підходять живій людині, а щодо хворої людини - категорично протипоказані. На жаль, вона впевнена, що навіть втручання прокурора або суду з вимогою про приведення до відповідності цих умов нормальним житловим та санітарно-гігієнічним умовам не матимуть позитивного результату. Вона зверталася тричі зі скаргами на умови тримання в камері, де перебуває обвинувачена, жодного письмового реагування, а на ділі робляться якісь поступки, що суттєво нічого не змінюють. Заяви щодо виклику лікаря, як не передавались, так і не передаються. Можливість отримання оперативної лікарської допомоги виникає тільки за рахунок скарг та звернень адвоката. Це ж ненормально залежати від приходу адвоката, коли мова йде про здоров`я та невідкладну медичну допомогу. В жіночій камері відсутній унітаз, гаряча вода, питна вода, а інколи й технічна вода. Декілька разів обвинувачена розповідала, як для того, щоб отримати воду, доводилось знімати шланг з бачка. Відсутність унітаза критична для хворого з нестійкою ходою із запамороченнями та хитаннями. Це приниження, коли для того, щоб справити потребу, потрібна допомога сторонній людей. Усі курси лікування, проведені обвинуваченій, були позбавлені нормального лікарського контролю, тоді як в обвинуваченої серцева недостатність та ДЕП 2 ст., які потребують стаціонарного лікування кожних 6 місяців та постійного лікарського контролю, що супроводжується регулярним прийманням ліків. Отже, вирішуючи питання про обрання або продовження тримання під вартою, необхідно враховувати фізичний стан та вік обвинуваченої. Прокурор в своєму клопотанні взагалі обійшла ті обставини, які вимагають обрання менш суворого запобіжного заходу. На її переконання, тримання Рєзєди Перькової під вартою підпадає під дію статті 3 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Таким чином, клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України та практиці Європейського Суду з прав людини. На виконання вимог ч. 3 ст. 194 КПК України доводів щодо неможливості запобігти вказаним ризикам за умов обрання іншого запобіжного заходу прокурором не наведено. Просила клопотання прокурора залишити без задоволення, а відносно обвинуваченої обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримав заперечення надані адвокатом ОСОБА_6 , додатково суду зазначив, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно його підзахисної нічим не відрізняється від попереднього аналогічного клопотання. Відповідно до вимог КПК України на прокурора покладено обов`язок довести наявність ризиків, але жодних доказів та доводів, що ризики є актуальні та дійсно існують, в клопотанні не наведено. Щодо наявності ризику переховування від суду є надуманим, самостійні умозаключення прокурора. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або ж застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 підтримала думку своїх захисників.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора, а також заперечення сторони захисту, дійшов наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього кодексу (тобто статтями 176-213 КПК).

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 176 КПК України). Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, підозрюваного, обвинуваченого (п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України. Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч.ч.1, 3 ст.183 КПК України).

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч.1 ст.194 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відноситься до особливо тяжкого кримінального правопорушення відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 КК України.

Вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обґрунтованості підозри у розумінні п. 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, вирішуючи питання продовження строку тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Як було встановлено в судовому засіданні ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року було продовжено обвинуваченій ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 05 травня 2023 року, без визначення розміру застави.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до довічного, що саме по собі може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченої переховуватись від суду. Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

У той же час, не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України № 64/2022 на території України починаючи з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Таким чином, у зв`язку з тим, що на даний час в Україні введено воєнний стан у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої.

Про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить можливе спілкування обвинуваченої ОСОБА_3 за допомогою мобільних застосунків мессенджерів «Viber» та «Telegram» з представником іноземної держави, а саме Російської Федерації. Вказане спілкування згідно обвинувачення зводилось до надання ОСОБА_3 інформації щодо будівництва та місця розташування діючих цехів щодо виготовлення комплексів з обороноздатності країни. Окрім цього, передання інформації щодо характеристик виготовлених комплексів, відомостей щодо осіб, які безпосередньо приймали участь у їх розробках. Направлення карт місця розташування військових та військової техніки. Та, перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, буде мати можливість вільного доступу як до мобільних мессенджерів так і до комп`ютерної техніки, а тому наявний ризик того, що зможе вдатися до відповідних дій, які можуть бути спрямовані на продовження або ж вчинення нового кримінального правопорушення.

Окрім цього, на підтвердження існування вказаного ризику свідчить й часовий проміжок, на протязі якого обвинувачена ОСОБА_3 могла здійснювати відповідне спілкування та передання інформації представнику іноземної держави, що в сукупному складає більше ніж три місяці, що в свою чергу свідчить про систематичність здійснення таких дій.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий арешт, або ж застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд зазначає наступне.

Домашній арешт, хоча і полягає у забороні обвинуваченій залишати житло цілодобово, проте в обставинах цього кримінального провадження не буде досить дієвим, оскільки лише обмежує пересування особи та не зможе належним чином забезпечити досягнення мети застосування запобіжного заходу. Тому у випадку його застосування, з огляду на встановлені судом ризики, відсутні будь-які стримуючі стимули від неналежного

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт та тримання під вартою.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Оскільки на даний час в Україні введено воєнний стан, обвинувачена ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та під час розгляду клопотання прокурора було встановлено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то суд враховуючи вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України вважає за доцільним застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо не можливості ухилення від суду обвинуваченою ОСОБА_3 шляхом перетину державного кордону України або ж виїзду до тимчасово непідконтрольних територій України, суд наголошує, що вони не беруться до уваги, оскільки не виключають можливості здійснення спроб перетину державного кордону незаконно, з огляду на те, що наразі частина державного кордону України не контролюється, а тому такий спосіб не може виключатися, як неможливий.

Що стосується посилання сторони захисту на неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю у неї хронічних захворювань та не наданням їй необхідної медичної допомоги, суд зазначає наступне.

Під час судового розгляду суд з метою забезпечення прав обвинуваченої ОСОБА_3 та перевірки наданої інформації звернувся до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» з метою отримання інформації щодо стану здоров`я останньої. Так, відповідно до наданої інформації Філією Державної установи «Центр охорони здоров`я» ДКВС України у Дніпропетровській та Донецькій областях, ОСОБА_3 10 квітня 2023 року була оглянута лікарем-терапевтом, загальний стан здоров`я, відповідає наявним діагнозам. Отримує раніше призначену терапію. Знаходиться під постійним наглядом медичних працівників, невідкладної медичної допомоги не потребує.

Окрім цього, стороною захисту суду були надані медичні виписки щодо проходження обвинуваченою ОСОБА_3 медичного огляду 10 січня 2023 року, а саме в період перебування обвинуваченої ОСОБА_3 під дією запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

Таким чином, суду не було надано будь-яких відомостей того, що на теперішній час стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_3 є такого ступеню тяжкості, який перешкоджає застосування відносно останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливості надання належної допомоги в умовах пенітенціарної системи.

Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинуваченої запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої суд на даному етапі не встановив.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати її належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.

Тому, беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання винною у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченої з тримання під вартою на домашній арешт або ж заставу, тому у задоволенні клопотання захисників та обвинуваченої про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший не пов`язаний з триманням під вартою слід відмовити.

ОСОБА_3 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110,176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України п. 20? Перехідних положень КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 22 червня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1