ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1200/23 Справа № 209/2382/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 квітня 2023 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 58 днів, до 25 червня 2023 року включно.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування. Слідчим суддею визнано доведеною наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу, а також продовження злочинної діяльності, та вказано про неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий, схильний до протиправної поведінки, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, не працевлаштований, легального джерела доходу не має. Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обставини скоєного злочину з застосуванням насильства, слідчий суддя визнав за необхідне не визначити розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 квітня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своєї скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків. Звертає увагу на те, що органом досудового розслідування не надано належних доказів заявлених ризиків, а саме незаконного впливу на свідків та здійснення спроб переховування і продовження злочинної діяльності.

Вважає, що слідчим суддею не враховано дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, у зв`язку з чим альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді і відсутність підстав для застосування до підозрюваного менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя суду першої інстанції при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження, даний факт підтверджується достатньою мірою для вирішення питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу на етапі досудового розслідування, що не оспорюється стороною захисту в апеляційній скарзі.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Про вагомість цього ризику, а також про існування ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, свідчить і те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, та будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання за попереднім вироком, на даний час небезпідставно підозрюється у вчиненні нового корисливого злочину.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню розпочато лише 29 квітня 2023 року та органу слідства необхідно провести слідчі дії за участю потерпілого, ризик незаконного впливу на останнього з боку підозрюваного також існує.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, зокрема шляхом застосування до нього домашнього арешту, як про це просить апелянт, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 небезпідставно підозрюється у скоєнні нового тяжкого корисливого злочину, будучи раніше неодноразово судимим за корисливі посягання на чуже майно, що, на думку колегії суддів, дозволяє грунтовно припускати, що останній схильний до протиправної поведінки та порушення закону і належних висновків з притягнення до кримінальної відповідальності для себе не зробив і вчинив новий злочин в період воєнного стану. Також приймаються до уваги дані про особу підозрюваного, який не працевлаштований, легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Доводи захисту щодо необхідності зміни запобіжного заходу є необґрунтованими, оскільки наявність постійного місця проживання, на яке посилається захисник в апеляційній скарзі не можуть слугувати підставою для прийняття такого рішення.

Також безпідставними є доводи захисника щодо незастосування запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки згідно із вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосування насильства або погрозою його застосування. Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства до потерпілої, колегія суддів вважає, що застосування альтернативного запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного на даній стадії розгляду.

З огляду на викладене, а також зважаючи на межі апеляційного розгляду, визначені ч. 1 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне за наслідками апеляційного провадження апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4