Справа № 165/2236/23
Провадження № 1-кп/156/57/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в смт. Іваничі Волинської області кримінального провадження (№ за ЄРДР 0000372 від 13.05.2023) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1.Щодо відкладення судового розгляду

1.1. Іваничівським районним судом Волинської області здійснюється розгляд кримінального провадження (№ за ЄРДР 0000372 від 13.05.2023) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України. Чергове судове засідання щодо розгляду справи було призначено на 09.08.2023 о 13 год.30 хв..

1.2. Під час судового розгляду справи згідно з раніше визначеним порядком дослідження доказів було здійснено допит обвинуваченого ОСОБА_5 , також були досліджені письмові докази, зібрані під час досудового розслідування, надані до суду стороною обвинувачення.

1.3. Згідно з ч. 1 ст. 364 КПК України у судових дебатах виступають прокурор, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, обвинувачений, його законний представник, захисник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

1.4. Судові дебати - обов`язкова частина стадії судового розгляду, в якій виступають його учасники з аналізом доказів, які були досліджені в судовому розгляді, та пропозиціями про вирішення кримінального провадження. Під час судових дебатів найбільшою мірою проявляється така загальна засада кримінального провадження, як змагальність сторін у доведенні перед судом переконливості їхніх правових позицій, що у свою чергу сприяє всебічному, повному та неупередженому дослідженню всіх обставин кримінального провадження та постановленню законного й обґрунтованого рішення суду. Учасники судового розгляду мають право заявити суду клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для підготовки до судових дебатів. Тривалість цієї перерви має визначатись судом з урахуванням таких критеріїв, як складність та обсяг кримінальних проваджень.

1.5. Саме такі правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 19.07.2022 у справі № 727/13085/18 (провадження № 51-10250км18).

1.6. В судовому засіданні суд запропонував сторонам визначитись, чи потрібен їм час для підготовки до судових дебатів. Прокурор, захисник та обвинувачений вважали за потрібне надати сторонам час для підготовки до судових дебатів.

1.7. З огляду на це, суд вважає за необхідне відкласти судове засідання щодо розгляду кримінальної справи № 165/2236/23 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України, до 21.08.2023 до 13 год. 30 хв..

2. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

2.1. Крім того, ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 14.06.2023 у справі № 165/1670/23 перебуває під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (строк застосування запобіжного заходу визначено до 12.08.2023). На теперішній час розгляд кримінальної справи № 165/2236/23 не завершено.

2.2.Прокурор ОСОБА_6 25.07.2023 подав до суду клопотання про продовження на 60 днів строку дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_5 у скоєнні умисних тяжких злочинів проти власності, необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, здійснювати протиправний вилив на свідків та потерпілих, вчиняти інші дії з метою затягування судового розгляду справи, скоювати інші правопорушення.

2.3. На думку прокурора, обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, під впливом суворості можливого покарання за скоєння тяжкого злочину обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування. За твердженням прокурора, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, характер скоєних ним діяння, попередня судимість вказує на схильність до протиправних посягань на чужу власність. Крім того, як зазначає прокурор, обвинуваченому були відкриті матеріали досудового розслідування, йому відомі анкетні дані та місце мешкання свідків, потерпілих у справі, що може спонукати ОСОБА_5 під час перебування на волі чинити протиправний тиск на цих осіб.

2.4. Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні 09.08.2023 підтримав клопотання, подане до суду раніше прокурором ОСОБА_6 , вважав необхідним продовжити застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

2.5. Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував своєї винуватості у скоєнні інкримінованих йому діянь, своєї причетності до подій викрадення майна потерпілих. При цьому обвинувачений указав, що не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду, не намагався протиправно впливати на свідків у кримінальному провадженні, жодних фактів на підтвердження таких ризиків прокурором не було наведено у клопотанні. ОСОБА_5 вважав за можливе застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Також обвинувачений наголошував на можливості застосувати до нього положення ст. 616 КПК України щодо скасування запобіжного заходу для проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, зобов`язати його під час перебування на волі прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для встановлення його придатності до військової служби та можливості бути мобілізованим.

2.6. Захисник ОСОБА_4 висловила в судовому засіданні думку стосовно того, що подальше застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 є занадто суворим, стороною обвинувачення не доведено, а лише висунуто припущення про існування певних ризиків щодо обвинуваченого, адвокат вважала за можливе застосувати до свого підзахисного більш м`який запобіжний захід (домашній арешт).

2.7. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

2.8. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

2.9. Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

2.10. Як зазначено у ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

2.11. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

2.12. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

2.13. Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

2.14. Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

2.15. Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

2.16. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

2.17. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

2.18. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

2.19. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

2.20. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

2.21. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_5 до вчинення кількох умисних кримінальних правопорушень проти власності, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

2.22. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінальних правопорушень (протоколи оглядів місця події, протоколи допитів потерпілих, свідків, протоколи огляду предметів, протоколи зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-кінозйомки, відеозапису, висновки експертів, заяви ОСОБА_5 про з`явлення з зізнанням).

2.23. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення у скоєнні умисних кримінальних правопорушень проти власності, за найтяжчі з яких санкція відповідної статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

2.24. Прокурор у розглядуваному клопотанні зазначає, що обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, під впливом суворості можливого покарання за скоєння тяжкого злочину обвинувачений може намагатись уникнути суду; як приклад ухилення ОСОБА_5 від правосуддя, прокурор наводить три випадки неявки цієї особи без поважних причин за викликами до слідчого під час досудового розслідування (за повістками на 06.06.2023 на 18 год. 00 хв., на 08.06.2023 на 18 год. 00 хв, на 12.06.2023 на 18 год. 00 хв.), Стороною обвинувачення надані до суду лише корінці повісток про виклик до слідчого з підписами ОСОБА_5 щодо отримання цих повісток 03.06.2023 та 04.06.2023, водночас документів, котрі б підтверджували зафіксовані факти неявки ОСОБА_5 до слідчого без поважних причин, прокурор не надав. Натомість на готовність обвинуваченого співпрацювати з правосуддям вказують надані прокурором копії кількох заяв ОСОБА_5 щодо з`явлення з зізнаннями у вчиненні кримінальних правопорушень, зареєстрованих в територіальному органу Національної поліції.

2.25. Відтак, прокурором не доведено істотного збільшення на час судового розгляду справи з боку ОСОБА_5 ризику переховуватись від правосуддя.

2.26. Як убачається зі змісту документів, доданих прокурором до клопотання, обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відносно обвинуваченого 27.9.2018 Жовтневим районним судом м. Маріуполя було ухвалено вирок, визнано ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 2 ст. 186 КК України, обвинувачений покарання відбув в умовах ізоляції від суспільства, звільнився з виправної установи 20.07.2022, однак належних для себе висновків не зробив, впродовж короткого періоду часу після звільнення з місць позбавлення волі продовжив скоювати кримінальні правопорушення проти власності. При варто зауважити, що обвинувачений не є працевлаштованим, не має джерел постійних доходів, після звільнення з установи виконання покарань мешкав у м. Нововолинську Волинської області, власного житла не мав.

2.27.Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_5 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

2.28. Водночас стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження (заяв потерпілих чи свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого з потерпілими та свідками стороною обвинувачення не надано.

2.29. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_5 ризику здійснення протиправного впливу на інших учасників кримінального провадження.

2.30.Твердження прокурора щодо імовірних намагань ОСОБА_5 «перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином, не дотримуватись покладених на нього процесуальних обов`язків, не з`являтися до суду, вчиняти інші дії з метою затягування судового розгляду» є занадто абстрактними, не були підтверджені певними доказами. Обґрунтовуючи вказаний ризик, сторона обвинувачення знову таки посилається на три випадки неявки ОСОБА_5 без поважних причин за викликами до слідчого під час досудового розслідування, проте документів, котрі б підтверджували зафіксовані факти неявки ОСОБА_5 до слідчого без поважних причин, прокурор не надає, підтвердженими суд вбачає лише факти отримання ОСОБА_5 повісток про виклик.

2.31. Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

2.32. У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

2.33. З урахуванням раніше наданих ОСОБА_5 в суді пояснень з приводу відсутності у нього зареєстрованого місця проживання в м. Нововолинську, наявності місця проживання лише на тимчасово окупованій території України (м. Маріуполь Донецької області), відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно (квартиру, де фактично мешкав до взяття під варту обвинувачений), належності об`єкта нерухомості «дівчині, з якою співмешкав», застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власника нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України).

2.34. Сторона захисту не заявляла клопотань щодо допиту в суді «дівчини» з приводу можливості використання належного їй житлового приміщення як місця утримання обвинуваченого у разі перебування під домашнім арештом, не надала до суду принаймні письмової згоди «дівчини» на таке використання належного їй майна, не надала до суду правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості (або їхніх засвідчених копій).

2.35. Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

2.36. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність висунутих обвинувачень та на значну кількість правопорушень, скоєних цією особою впродовж відносно короткого проміжку часу.

2.37. Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 на теперішній час відсутні.

2.38. ОСОБА_5 просив суд розглянути можливість скасування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Відповідно до ч.1 ст. 616 КПК України в разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. За результатами розгляду такого клопотання прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

2.39. Зважаючи на цю норму, з відповідним клопотанням в порядку ст. 616 КПК України обвинувачений (сторона захисту) має право звертатись не до суду, який здійснює розгляд кримінального провадження, а саме до прокурора. На підставі такого клопотання обвинуваченого саме прокурор має право звернутись до суду і просити про скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

2.40. В розглядуваній справі сторона захисту не надала до суду відповідного клопотання, адресованого прокурору, прокурор не порушував перед судом питання щодо скасування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації. В матеріалах справи відсутні відомості щодо можливого проходження в минулому ОСОБА_5 строкової військової служби, служби в Збройних Силах України за контрактом, наявності у обвинуваченого статусу учасника бойових дій, учасника АТО (ООС); сам обвинувачений про наявність таких обставин в своєму житті суд не повідомляв.

2.41. За таких обставин суд не вбачає передбачених законом підстав для застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 616 КПК України.

2.42. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

2.43. Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_5 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого ризику, визначеного ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування відносно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою до 50 днів (із можливістю внесення застави).

2.44. Продовжуючи застосування раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд одночасно визначає заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2023 року - 2684,00 грн.. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 53680,00 грн., що з урахування матеріального стану обвинуваченого є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, встановлених КПК.

Керуючись ст. 7,8, 131, 176, 177, 178, 194, 322,325, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У зв`язку з необхідністю підготовки сторін обвинувачення та захисту до судових дебатів судовий розгляд кримінальної справи № 165/2236/23 відкласти на 21.08.2023 на 13 год. 00 хв..

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України, задовольнити частково.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк п`ятдесят днів, тобто з 09.08.2023 по 27.09.2023.

Визначити для обвинуваченого заставу в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні - 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки: прибувати до прокурора або до суду за першою вимогою; не залишати територію м. Нововолинська Володимирського району Волинської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі оригінал документа з відміткою банку на підтвердження внесення застави повинен бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно та письмово головуючого суддю у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані з застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - для виконання в частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Строк дії цієї ухвали (в частині запобіжного заходу для обвинуваченого ОСОБА_5 ) встановити до 27.09.2023 включно.

Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена (лише в частині продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою) на підставі п.1-1 ч.2 ст. 395 КПК України до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області впродовж п`яти днів з дня її проголошення (для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення).

Повний текст цієї ухвали суду виготовлено в нарадчій кімнаті, проголошено, надано для ознайомлення учасникам кримінального провадження 10.08.2023 о 12 год. 45 хв.

Суддя ОСОБА_1