ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2023 Справа №607/18816/22 Провадження №1-кп/607/390/2023 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №0001398, дані про яке 15.09.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Вишгородок Лановецького району Тернопільської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлученої, непрацюючої, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, у відповідності до ст.89 КК України не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурорів Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022. Надалі, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався на підставі Законів України №2119-IX від 15.03.2022, №2212-IX від 21.04.2022, №2263-IX від 22.05.2022 та №2500-IX від 15.08.2022. Зокрема, 15.08.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» №2500-IX, яким затверджено Указ Президента України №573/2022 від 12.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб.

В період часу з 01.08.2022 по 11.09.2022, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_3 , яка перебувала в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в період з 01.08.2022 по 11.09.2022, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , зайшла у кімнату зліва від входу у вказаній квартирі, доступ до якої в неї був та переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу із серванту викрала праску торговельної марки «Tefal» Primagliss модель FV2545 біло-голубого кольору в картонній коробці вартістю 1133,33 грн., пристрій для вимірювання тиску торговельної марки «Microlife» моделі ВР A G1-80 у картонній коробці вартістю 250 грн., жіночі босоніжки чорно-червоного кольору на каблуку 39 розміру, надпис на коробці від них «Gross» вартістю 1200 грн., сумку у вигляді чемодана золотого кольору вартістю 1200 грн., набір з коралів білого кольору - браслет і ланцюжок на шию вартістю 1000 грн., колечко срібне з орнаментом вартістю 480 грн., білу скатертину вартістю 450 грн., дві пари чоловічих джинсових штанів темно-синього кольору вартістю 800 грн. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 зайшла у кухню вищевказаної квартири, підійшла до кухонної тумбочки, та переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу викрала разом із картонною коробкою блендер торговельної марки «Prime Techinics» моделі РНВ 1006 IR вартістю 1295,91 грн. та глиняну тарілку блакитного кольору вартістю 350 грн. Після цього, ОСОБА_3 покинула приміщення згаданої квартири та пішла у невідомому напрямку, чим спричинила ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 8159,24 грн.

За таких обставин ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнала частково та показала, що в серпні 2022 року доглядала за ОСОБА_8 , мешканцем АДРЕСА_3 . В її обов`язки входило приготування їжі та придбання продуктів харчування за кошти, які їй щотижня надавав його син ОСОБА_7 . Вчинення крадіжки товарно-матеріальних цінностей із квартири АДРЕСА_2 , заперечила, зазначивши, що в серпні 2022 року, на прохання ОСОБА_8 , взяла з шафи у вітальній кімнаті праску, яку разом з ОСОБА_9 здала в ломбард «Перший», а за отримані кошти у сумі 200 гривень, в подальшому придбала для ОСОБА_8 сигарети і пляшку горілки. Зазначила, що за вказівкою потерпілого ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_10 , які наймали її на роботу по догляду за ОСОБА_8 , вона не мала права заходити у вітальню кімнату. Також показала, що після направлення цього кримінального провадження до суду, вона разом зі своїм співмешканцем приходили до ОСОБА_8 , проте заперечила, що метою цього візиту було прохання повідомити суду, що праску з квартири вона взяла за його вказівкою.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини в пред`явленому обвинуваченні, її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України при викладених у обвинувальному акті обставинах в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що в серпні 2022 року ОСОБА_3 протягом одного місяця доглядала за його батьком ОСОБА_8 прикутим до інвалідного крісла, який проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Ствердив, що до появи у помешканні за цією адресою ОСОБА_3 , він на прохання матері зробив фотографії речей та предметів, які знаходились у шафі вітальної кімнати. Зазначив, що на період працевлаштування ОСОБА_3 з догляду за батьком, ключі від цієї квартири, окрім нього, були тільки у ОСОБА_3 , при цьому їй було заборонено заходити у вітальню кімнату, де знаходились його особисті речі. Показав, що після того, як ОСОБА_3 перестала доглядати за його батьком ОСОБА_8 , він забрав у неї ключі від квартири та надіслав своїй матері ОСОБА_10 , яка на той час знаходилась за кордоном, фотознімки вмісту шаф з вітальної та інших кімнат квартири, які зробив уже після того, як обвинувачена залишила квартиру. Оглянувши вказані фотознімки, його мати ОСОБА_10 виявила відсутність деяких речей та предметів, які знаходилися у шафах квартири раніше, у зв`язку з чим він звернувся в поліцію із заявою про вчинення злочину. Під час судового розгляду потерпілий зазначив, що завдана кримінальним правопорушенням шкода йому не відшкодована, питання щодо міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 залишив на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що в серпні 2022 року навідувався до свого знайомого ОСОБА_8 , який проживав у АДРЕСА_3 , за яким в той час доглядала ОСОБА_3 . Ствердив, що чув, як ОСОБА_8 попросив ОСОБА_3 взяти з шафи у вітальній кімнаті праску та здати її в ломбард, а за виручені кошти купити йому сигарети та випивку, після чого бачив як ОСОБА_3 взяла вказану праску, яку вони разом віднесли в ломбард. Також в ході допиту на запитання суду свідок ОСОБА_9 відповів, що не чув того, як ОСОБА_8 просив ОСОБА_3 взяти праску і здати її в ломбард, та не був поруч з нею, коли вона брала вказану праску, оскільки в той час знаходився разом з ОСОБА_8 в кухні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що влітку 2022 році до його сусіда ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , приходила ОСОБА_3 , яка доглядала його. Зазначив, що про обставини крадіжки речей з приміщення вказаної квартири йому нічого не відомо.

Допитати свідка ОСОБА_8 не представилось можливим, оскільки вказаний свідок помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.04.2023.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дружина померлого ОСОБА_8 показала, що в серпні 2022 року за її колишнім чоловіком ОСОБА_8 , який проживав за адресою: АДРЕСА_3 , доглядала ОСОБА_3 . Зазначила, що після залишення обвинуваченою вказаного помешкання, було виявлено відсутність деяких речей та предметів, які знаходились у шафах вітальної кімнати та кухні. Ствердила, що на час догляду ОСОБА_3 за ОСОБА_8 , ключі від помешкання були тільки у ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Також зазначила, що 04.01.2023 ОСОБА_3 та її співмешканець приходили до ОСОБА_8 просити останнього повідомити суду неправдиву інформацію про те, що праску з шафи вітальної кімнати ОСОБА_3 взяла та здала в ломбард за його вказівкою. Вважає ОСОБА_3 винною у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки її колишній чоловік ОСОБА_8 ніколи не виносив речей з квартири та при житті повідомив їй, що не давав ОСОБА_3 згоди на винесення з помешкання предметів, чи речей.

Крім вищезазначених показів допитаних судом потерпілого та свідків, винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 також підтверджується дослідженими та проаналізованими судом в судовому засіданні доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- протоколом огляду місця події від 15.09.2022 з долученою до нього таблицею ілюстрацій, згідно з яким слідчим СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за участю потерпілого ОСОБА_7 та спеціаліста ОСОБА_15 , було оглянуто житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , яка знаходиться у вказаному будинку, зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення шляхом фотографування;

- довідками Вих.№3009/2022/1446 від 30.09.2022 та Вих.№0410/2022 від 04.10.2022 представника ПТ «Ломбард «Перший» ТОВ «Мікрофінанс» і компанія», з яких вбачається, що ОСОБА_3 на протязі серпня-вересня 2022 року здала у ПТ «Ломбард «Перший» в якості застави товарно-матеріальні цінності, в тому числі, праску марки «Tefal Primagliss» моделі «FV2545» та срібло (перстень жін.) 925 1,85 г;

- висновком експерта від 07.10.2022 №СЕ-19/120-22/9418-ТВ за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи із долученою до нього ілюстративною таблицею, згідно з яким ринкова вартість вживаної праски торговельної марки «Tefal» Primagliss модель «FV2545» станом на 01.08.2022, тобто на момент вчинення кримінального правопорушення могла становити 1133,33 грн.;

- висновком експерта від 17.10.2022 №СЕ-19/120-22/9679-ТВ за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи із долученою до нього ілюстративною таблицею, згідно з яким ринкова вартість вживаного блендеру торговельної марки «Prime Technics» модель «PHB 1006 IR» станом на 01.08.2022, тобто на момент вчинення кримінального правопорушення становила 1295,91 грн., а вживаного вимірювача артеріального тиску торговельної марки «Microlife» модель «BP AG1-80» - 250,00 грн.;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2022, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_8 впізнав особу на фотознімку №4, якою згідно складеної слідчим довідки є ОСОБА_3 , як особу на ім`я ОСОБА_16 , яка у період часу з 01.08.2022 по 11.09.2022, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , викрала праску «Tefal», блендер «Prime», срібне колечко з орнаментом, набір з коралів (ланцюжок і браслет), пристрій для вимірювання тиску та інші побутові речі;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2022, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 впізнав особу на фотознімку №3, якою згідно складеної слідчим довідки є ОСОБА_3 , як особу на ім`я ОСОБА_16 , яка у період часу з 01.08.2022 по 11.09.2022, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , викрала праску «Tefal», блендер «Prime», срібне колечко з орнаментом, набір з коралів (ланцюжок і браслет), пристрій для вимірювання тиску та інші побутові речі.

Суд також дослідив матеріали кримінального провадження, що подані прокурором, зокрема: витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0001398 від 15.09.2022; письмові заяви ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення та надання дозволу на проведення огляду у квартирі АДРЕСА_2 . Дані письмові матеріали хоча і не є доказами в розумінні статті 84 КПК України, однак являються процесуальними документами, які підтверджують законність і правомірність проведення органом досудового розслідування процесуальних дій в межах даного кримінального провадження.

Надаючи оцінку доводам захисника про визнання доказів неналежними суд враховує наступне.

За змістом ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд вважає необґрунтованими доводи захисника про наявність підстав для визнання протоколу огляду місця події від 15.09.2022 неналежним доказом, з тих мотивів, що у вказаному протоколі не міститься відомостей про ОСОБА_8 , який також знаходився у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , під час проведення зазначеної слідчої дії, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд, зокрема, місцевості та приміщення. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження.

З протоколу огляду місця події від 15.09.2022 вбачається, що учасниками вказаної слідчої дії були потерпілий ОСОБА_7 , спеціаліст ОСОБА_15 та поняті ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , проставлені їхні підписи, що відповідає вимогам ч.5 ст.104 КПК України.

Посилання захисника на знаходження ОСОБА_8 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , не свідчить про автоматичну участь останнього у проведенні огляду місця події, отже підстав для зазначення даних про ОСОБА_8 у протоколі вказаної слідчої дії, не було.

За наведеного, суд не вбачає підстав для визнання протоколу огляду місця події від 15.09.2022 неналежним доказом у кримінальному провадженні, за вказаними захисником доводами.

Надаючи оцінку доводам захисника про те, що долучена до протоколу огляду місця події від 15.09.2022 таблиця ілюстрацій не містить підпису всіх учасників цієї слідчої дії, суд враховує, що відсутність підпису всіх учасників на додатку до протоколу огляду місця події не зумовлює недопустимість відомостей, що відображені у згаданому протоколі, оскільки весь хід слідчої дії зафіксований у відповідному протоколі, який підписаний всіма учасниками, що були присутні під час його проведення, і які жодних зауважень щодо ходу і результатів цієї слідчої дії не заявляли. Такого висновку дійшов Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №683/1200/18.

Суд також не погоджується з твердженням захисника про те, що впізнання причетної до вчинення злочину особи потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_8 було проведено з порушенням вимог ст.228 КПК України, оскільки провадилося за фотознімками, а не безпосередньо особи, яка підлягала впізнанню.

Так, порядок пред`явлення особи для впізнання передбачений положеннями статті 228 КПК України. Відповідно до положень частини шостої вказаної норми закону, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

З наведеного вбачається, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено, так само й обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками. Така позиція відображена і в постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №742/2200/19.

До того ж, суд враховує, що питання необхідності впізнання за фотознімками вирішується суб`єктом, який безпосередньо проводить вказану слідчу дію самостійно у межах його дискреції.

Посилання захисника на висновки, які викладені в Постанові ККС ВС від 03.08.2021 у справі №761/6970/14-к, на переконання суду, є безпідставними, оскільки у згаданому випадку протокол пред`явлення особи для впізнання було визнано недопустимим доказом з інших підстав.

Також, всупереч доводам захисника, суд не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками та оформленні цих слідчих дій протоколами від 04.11.2022.

Як видно, протоколи проведення даної слідчої дії як докази відповідають вимогам ст.ст.104, 223, 228, 231 КПК України, вказані слідчі дії проведені із чітким дотримання цих вимог: в присутності понятих, із роз`ясненням учасникам прав та обов`язків, з`ясуванням за якими прикметами особи можуть впізнати іншу особу, опитуванням тих, хто впізнає, про відповідні прикмети, а також обставини за яких вони бачили цю особу, фотознімки (а також самі зображення) осіб жіночої статі без різких відмінностей у віці, зовнішності, одязі пред`явлені в кількості 4 штук, тобто не менше 3-х, не різняться між собою за формою, прошиті, пронумеровані та скріплені печаткою. Також суд враховує, що зауважень від понятих щодо невідповідності змісту протоколів фактичним обставинам проведення вказаної слідчої дії не надходило.

Крім того, з протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2022 вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 впізнавали особу, яка причетна до вчинення злочину за сукупністю прикмет, а саме: особа віком близько 50 років, середньої тілобудови, волосся блонд, стрижка каре, а також за загальними рисами обличчя: світлі брови, овальна форма обличчя, ніс великого розміру, нижня губа товстіша за верхню.

На переконання суду, зазначення в обох протоколах однакового переліку прикмет, за якими потерпілий та свідок впізнавали особу, яка причетна до вчинення злочину, не свідчить про порушення вимог ст.228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, з огляду на те, що потерпілий та свідок згідно зазначених протоколів самі повідомили прикмети, за якими вони можуть впізнати особу, яка у період часу з 01.08.2022 по 11.09.2022, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , викрала товарно-матеріальні цінності.

Таким чином, наведені захисником доводи не призводять до визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2022 в цілому недійсними та неможливість застосування їх як доказів.

Із урахуванням викладеного, вказані докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст.87,99 КПК України, судом не встановлено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні. Всупереч посиланням сторони захисту, вказані вище докази, на яких ґрунтується обвинувачення, були отримані в порядку, визначеному КПК України, узгоджуються між собою, порушень норм КПК України, інших законів, Конституції України, які б могли вплинути на їх допустимість та належність, не встановлено, тому суд кладе їх в основу вироку.

Поряд з цим, суд вважає слушним посилання захисника на неналежність в якості доказів фотознімків з зображеними на них речами та предметами, які були надані потерпілим ОСОБА_7 органу досудового розслідування згідно його заяви від 15.09.2022, з огляду на наступне.

Як вбачається із фотознімків з зображеними на них речами та предметами, які були долучені до матеріалів кримінального провадження за письмовою заявою потерпілого ОСОБА_7 від 15.09.2022, на них відсутні дата та місце зйомки, що унеможливлює суд встановити їх належність до обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, чи інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

За наведеного, вказані фотознімки визнаються судом неналежними доказами, які не можуть бути покладені судом в підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Надаючи оцінку доводам захисника про необхідність врахування показів свідка ОСОБА_9 , суд враховує, що на противагу наданим під час слідства показанням, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повністю змінив покази, засвідчив, що чув, як ОСОБА_8 просив ОСОБА_3 взяти з шафи у вітальній кімнаті квартири праску та здати її в ломбард, а також був очевидцем того, як обвинувачена взяла вказану праску.

Суд вважає, що до показів свідка ОСОБА_9 в цій частині слід ставитись критично, оскільки вони є непослідовними, не викликають довіру, позаяк на запитання суду чи чув він особисто висловлене ОСОБА_8 прохання адресоване ОСОБА_3 взяти праску та здати її в ломбард, чи бачив як ОСОБА_3 брала з шафи праску, свідок спочатку вказане підтвердив, а згодом заперечив.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не встановлено належного потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні докази належності потерпілому ОСОБА_7 речей, викрадення яких інкримінується обвинуваченій, суд враховує наступне.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано, зокрема, майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

За наведеного та враховуючи наявність в матеріалах кримінального провадження заяви ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення та завдання йому злочином майнової шкоди, суд вважає такі доводи сторони захисту хибними.

Суд також вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів наявності у квартирі АДРЕСА_2 , речей та предметів, викрадення яких ставиться у провину ОСОБА_3 , оскільки такі доводи спростовуються дослідженими та проаналізованими судом доказами у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , які під час їх допиту, будучи попередженими про кримінальну відповідальність, ствердили, що речі та предмети, про викрадення яких йдеться у цьому кримінальному провадженні, знаходилися у приміщенні вказаної квартири.

Доводи захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, спростовуються сукупністю зібраних, безпосередньо досліджених та оцінених у відповідності до вимог ст.94 КПК України доказів.

Показання обвинуваченої ОСОБА_3 в частині невизнання вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , які ствердили, що ключів від вказаної квартири на період догляду ОСОБА_3 за ОСОБА_8 , окрім обвинуваченої та потерпілого, більше ні в кого не було. При цьому свідок ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_8 , який проживав за вказаною адресою, речей із квартири не виносив та згоди ОСОБА_3 на такі дії не давав. Крім того, суд враховує, що згідно наданих суду свідком ОСОБА_10 показань, після направлення цього кримінального провадження до суду ОСОБА_3 приходила до ОСОБА_8 з проханням повідомити суду, що праску із квартири вона взяла за його вказівкою, тобто надати в суді свідчення на її користь.

Поряд з цим, показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 суд розцінює як логічні, послідовні та які базуються на обставинах, які відомі саме потерпілому та вказаному свідку, є об`єктивними і незалежними, оскільки вони не пов`язані відносинами з обвинуваченою, під час судового розгляду не здобуто будь-яких даних, які б свідчили про бажання потерпілого ОСОБА_7 чи свідка ОСОБА_10 оговорити обвинувачену з метою її безпідставного покарання. У даному випадку бажання сторони захисту поставити під сумнів покази потерпілого та вказаного свідка, не спростовують дійсні факти, які мали місце, підтверджуються сукупністю інших доказів, досліджених судом, та не приймаються судом як підстава для прийняття показів потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 як неправдивих та недопустимих.

Отже, невизнання вини обвинуваченою суд розцінює як позицію захисту власних інтересів, шляхом спроби уникнути покарання за скоєне, та ставиться до них критично, так як покази обвинуваченої ОСОБА_3 про її невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, спростовано сукупністю наданих державним обвинувачем доказів у кримінальному провадженні, оцінку яким судом надано вище.

На переконання суду, вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України підтверджується показами допитаних потерпілого та свідків, дослідженими судом безпосередньо протоколами слідчих дій, висновками експертів та іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, які узгоджуються між собою та підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши доводи обвинуваченої ОСОБА_3 про її невинуватість та заперечення захисника про неналежність доказів, вважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість обвинуваченої у вчиненні нею інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, є доведеною та кваліфікує її дії за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченою кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно вимог ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує особу винної, яка у відповідності до ст.89 КК України вважається не судимою, є інвалідом ІІ групи, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №524 від 06.12.2022, в період інкримінованого діяння, ОСОБА_3 страждала на змішаний розлад особистості з параноїдними включеннями, втім зазначений розлад не позбавляв її здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною статтею можуть бути застосовані.

Згідно ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про порядок відбування обвинуваченою призначеного покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, особу винної, яка раніше притягалася до кримінальної відповідальності, проте всі судимості на момент вчинення даного злочину у встановленому законом порядку погашені, відтак у відповідності до ст.89 КК України вважається не судимою, є інвалідом ІІ групи, та частково визнала вину у вчиненому.

За наведеного суд доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст.75 КК України й звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченій реальної міри покарання, на якому наполягала в судовому засіданні прокурор, є недоцільним, оскільки не відповідатиме принципам співмірності, не сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства з огляду на встановлені в ході судового розгляду конкретні обставини вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення та даних про її особу. Крім того, відсутні будь-які об`єктивні дані щодо неможливості виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_3 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 3 роки, який буде достатнім для того, щоб остання довела своє виправлення, а покладення на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченої.

На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, забезпечує співрозмірність діяння та кари, а також не суперечить таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Крім того, враховуючи, що на даний час у цьому кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про застосування запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 до набрання даним вироком законної сили.

Судом встановлено, що цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не пред`являвся, речові докази відсутні.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави.

Керуючись ст.ст.124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй 3 (три) роки іспитового строку.

Відповідно до ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи від 29.09.2022 №СЕ-19/120-22/9104-Д в розмірі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 46 коп.; судових товарознавчих експертиз від 07.10.2022 №СЕ-19/120-22/9418-ТВ в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 12 коп.; від 17.10.2022 №СЕ-19/120-22/9679-ТВ в розмірі 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) грн. 68 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1