ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

поручителя ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого малолітнього сина, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, старшого стрільця-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні сержант, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_10 , погоджене прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_6 задоволено та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, з 20 год. 11 хв. 07.06.2023 року, з утриманням на гауптвахті.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_9 встановлено заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 грн. Також слідчим суддею визначено, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_9 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, на нього будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому тимчасово дислокується військова частина НОМЕР_1 , в котрій проходить службу ОСОБА_9 , без дозволу слідчого, прокурора, суду або командира військової частини;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_9 строком до двох місяців, який починається з моменту внесення застави.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та, проходячи її на посаді старшого стрільця-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 07.06.2023 року, приблизно о 08 год. 40 хв., тобто в умовах воєнного стану, перебуваючи за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , розташованого у АДРЕСА_2 , отримавши законний усний наказ свого прямого начальника заступника командира 1 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_11 , що виданий на підставі бойового наказу командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 № 101 від 06.06.2023 року, про негайне здійснення маршу до АДРЕСА_3 для отримання та перевірки справності штатної зброї, отримання додаткового боєкомплекту, бронежилетів, шоломів кевларових, індивідуальних медичних аптечок, протигазів, шанцевого інструменту та іншого військового майна, яке необхідне для виконання бойового завдання на кожного військовослужбовця з подальшим, до 12:00 год. здійсненням маршу до с. Первомайське Очеретинської територіальної громади Покровського району Донецької область, та в період часу з 18:00 год. до 21:00 год. висуванням на позиції ВОП «МАЛОЙ» та ВОП «АВАЛОН» поблизу с. Первомайське Очеретинської територіальної громади Покровського району Донецької область, для зайняття оборони у складі підрозділів на вказаному напрямку та ведення оборонного бою наявними вогневими засобами, усно та відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК.

07.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК.

07.06.2023 о 20:11 годині ОСОБА_9 було затримано в порядку ст.208 КПК та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю, невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує на недоведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки всі протоколи допиту свідків є абсолютно ідентичними, що ставить під сумнів їх достовірність.

Крім того, посилається на необгрунтованість слідчим суддею наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених п.п.1-4 ч.1 ст.177 КПК. В обґрунтування, посилаючись на практику ЄСПЛ зазначає, що у поданому клопотанні прокурором не вказано, що встановлені слідством ризики є обґрунтованими та реальними, а не ймовірними. Крім того, всупереч приписам ст. 178 КПК слідчим суддею не було враховано наявність у підозрюваного дружини та двох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, репутацію підозрюваного, який раніше не судимий, згідно службової характеристики характеризується виключно з позитивної сторони, здатний точно і вчасно виконувати покладені на нього обов`язки і поставлені завдання, добре знає статути ЗСУ та керується ними по службі, проявляє інтерес до вивчення своїх обов`язків та виконує настанови командирів.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, сторона захисту вважає, що висновки слідчого судді, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризикам та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, наголошує, що в даному випадку відсутні будь-які підстави для застосування відносно підозрюваного такого жорсткого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та стверджує, що гіпотетичному настанню ризиків вказаних у клопотанні можна запобігти застосувавши відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді взяття на поруки, який не лише сприятиме дотриманню цілей кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, але й принесе користь в забезпеченні територіальної цілісності України та здійсненні опору ворогу, що є вкрай важливим під час воєнного стану. Разом з цим, звертає увагу, що за підозрюваного готові поручитись ТВО командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_12 та командир 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_13 , які належать до керівного складу військової частини, в якій безпосередньо проходить військову службу підозрюваний, а тому заслуговують на довіру суду. Окрім того, бажання взяти ОСОБА_9 на особисту поруку виявив й головний сержант 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_8 та начальник штабу-перший заступник командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 , які разом із вищевказаними особами зазначали, що ОСОБА_9 характеризується з позитивної сторони, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, завжди сумлінно ставився до виконання своїх посадових обов`язків, відповідально ставився до виконання бойових завдань, завжди був готовий виконати поставлені йому задачі та як сержант, може принести користь в забезпеченні територіальної цілісності України та здійснення опору ворогу, що є вкрай важливим під час діє воєнного стану на території України. Крім того, вони зобов`язуються забезпечити явку ОСОБА_9 та при необхідності доставити його до органу дізнання, досудового слідства чи суду за першою вимогою.

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистої поруки ТВО командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_15 , головного сержанта 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 та начальника штабу-першого заступника командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 .

Одночасно просить поновити їй строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що ухвалу слідчого судді ані ОСОБА_9 , ані його захисник не отримували, а з повним текстом рішення змогли ознайомилися лише 12.06.2023 року з ЄДРСР. Тому, на переконання захисника, вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску нею строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні, просила скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистої поруки ТВО командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_15 , командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_16 , головного сержанта 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 та начальника штабу-першого заступника командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 , пояснення поручителя - головного сержанта ОСОБА_8 , який просив передати підозрюваного ОСОБА_9 на особисту поруки відповідальним особам військової частини НОМЕР_1 , вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.2 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п.3 ч.2 ст. 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч.1 ст.117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

З цього питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18) зробила правовий висновок про те, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч.2 ст.376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Натомість у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 08 червня 2023 року. Натомість слідчим суддею цього дня було оголошено лише вступну та резолютивну частину свого рішення (а.с.48).

У свою чергу матеріали справи не містять підтвердження тому, що підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_17 своєчасно отримали копію повного тексту ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2023 року. Строк подання апеляційної скарги спливав 13 червня 2023 року, що свідчить про відсутність у підозрюваного та сторони захисту достатнього часу для ознайомлення з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення та підготовки і подання апеляційної скарги.

Враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК та вищенаведені правові позиції, як Об`єднаної палата ККС ВС, так і Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили захисника ОСОБА_7 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк підлягає поновленню відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 є раніше не судимою особою, та санкція ч.4 ст.402 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення за ч.4 ст.402 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: повідомленням про вчинення злочину від 07.06.2023 (а.с.20-22); протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 07.06.2023 (а.с.24-27); протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 07.06.2023 (а.с.28-31); протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 07.06.2023 (а.с.32-35); витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №157 від 06.06.2023 (а.с.36); військовим квитком серії НОМЕР_2 від 21.04.2009 року (а.с.39-42).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри за ч.4 ст.402 КК.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, слідчий суддя зазначив, що про наявність існування вказаного ризику свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, у зв`язку із чим, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Разом з цим, слідчий суддя дійшов до переконання, що у судовому засіданні прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених п.п.3,4,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_9 незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.

Таким чином, всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_9 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_9 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, репутацію підозрюваного, майновий стан та сімейний стан, який одружений, має на утриманні малолітнього сина та постійне місце проживання, є військовослужбовцем Збройних Сил України, раніше не судимий, та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленому ризику.

Таким чином визначені ч.2 ст.194 КПК підстави для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник, у наданих матеріалах кримінального провадження відсутні.

У свою чергу, апеляційні вимоги сторони захисту про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки суперечать приписам ч.8 ст. 176 КПК, згідно якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому законних підстав для передачи підозрюваного на особисту поруку відповідальним особам військової частини НОМЕР_1 суд апеляційної інстанції не вбачає.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Також слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.4 ст.182 КПК, правильно визначив розмір застави, який відповідає обставинам кримінального правопорушення, майновому та сімейному стану підозрюваного, інших даних про його особу та встановлених судом ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з 07.06.2023 року, утриманням на гауптвахті та альтернативою внесення застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.117, 404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити та поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 .

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року, якою стосовно ОСОБА_9 підозрюваного за ч.4 ст.402 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з 20 год. 11 хв. 07.06.2023 року, з утриманням на гауптвахті та альтернативою внесення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4