Справа № 951/292/23
Провадження №1-кп/951/34/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року смт Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Бережанської окружної прокуратури ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт Козова Тернопільської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000089 17 березня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого в ПАП «Агропродсервіс» на посаді підсобного робітника відділення с. Росоховатець, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

установив:

Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

В подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ.

Також, Верховною Радою України 07.02.2023 року прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2915-IX, яким затверджено Указ Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні продовжено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 19.02.2023, строком на 90 діб.

Крім того, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 було оголошено загальну мобілізацію на території України строком на 90 діб, яка неодноразово продовжувалася Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 17.05.2022 № 342/2022 з 25.05.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 12.08.2022 № 574/2022 з 23.08.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 07.11.2022 року № 758/2022 з 21.11.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06.02.2023 року № 59/2023 з 19.02.2023 строком на 90 діб.

Згідно з ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно законів України військових формувань, а також правоохоронних органів «медіального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування ЗСУ та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Золота Слобода, Козівської територіальної громади, Тернопільського району, Тернопільської області, 29.04.2022 пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією КНП «Козівської центральної районної лікарні Козівської селищної ради», відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визнаний придатним до військової служби, на підставі довідки №64/23, виданої 29.04.2022.

Надалі, 10.03.2023, близько 13 години, точного часу, дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи в с. Золота Слобода, Козівської територіальної громади, Тернопільського району, Тернопільської області, від працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 під особистий підпис отримав повістку про виклик 13.03.2023 о 10:00 до такого для призову на військову службу до лав Збройних сил України під час загальної мобілізації згідно з Закону України «Про мобілізацію», Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 й був попереджений про настання кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України, за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Водночас, відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022, Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 17.05.2022 №342/2022, Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 12.08.2022 №574/2022, Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 07.11.2022 № 758/2022, Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06.02.2023 року № 59/2023, ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, підлягаючи призову на військову службу до лав Збройних сил України під час загальної мобілізації, будучи 10.03.2023, у встановленому законом порядку, повідомленим про час, дату та місце прибуття для призову на військову службу під час загальної мобілізації, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість, не маючи правових підстав на відстрочку від призову за мобілізацією, не будучи особою, що не підлягає призову на військову службу у період мобілізації, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, без поважних на те причин, умисно не прибув 13.03.2023 о 10:00 до призовного пункту (дільниці), внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час загальної мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час такої, на особливий період.

Так, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 336 КК України - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та дав покази про те, що дійсно вчинив злочин при обставинах, які вказані в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого порядку дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Тож, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловлює заперечень щодо встановлених обставин, оцінивши встановлені по справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, оскільки він ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (а саме, його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, дані про особу обвинуваченого, який визнав вину у вчиненому правопорушенні, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вище зазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, яке, згідно з встановленою ст. 12 КК України класифікацією кримінальних правопорушень, є нетяжким злочином.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з висновком, наданим в досудовій доповіді Тернопільським районним сектором №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області, складеної 25.05.2023 щодо обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що існує середній ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення. На думку органу пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить мовірної небезпеки для суспільства.

Крім того, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З врахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, висновок органу пробації, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, тому на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, покладаючи на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні немає.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватиму вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.

Речові докази:

- оригінали документів на військовозобов`язаного ОСОБА_4 , а саме: військовий квиток, облікова карта, карта обстеження та медичного огляду, довідка військово-лікарської комісії, облікова послужна картка до військового квитка, розписка про отримання повістки, мобілізаційне розпорядження із контрольними талонами, які згідно з постанови слідчого від 27.03.2023 зберігаються при матеріалах кримінального провадження - повернутио ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- повістку від 10.03.2023, яка згідно з постанови слідчого від 29.03.2023 зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Козівський районний суд Тернопільської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок ухвалено 30.05.2023.

Суддя ОСОБА_1