№ 336/3398/20
пр. 1-кп/336/142/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004946 від 19.11.2015

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, неодруженої, яка не має на утриманні малолітніх дітей, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2015 року наказом № 531 заступника голови правління ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» ОСОБА_4 призначено на посаду кранівника ділянки плавки абразивних металів цеху №2.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, повинні відповідати вимогам законодавства.

Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля. Він зобов`язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника або роботодавця.

Відповідно до ст. 14 Закону України « Про охорону праці» працівник зобов`язаний:

- дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства;

- знати i виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту.

Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно з п. 2.18 Інструкції з охорони праці № 17 для машиністів мостових козлових кранів, затвердженої наказом Голови Правління ПрАТ «Запорожабразив» від 15.09.2003 № 438 зі змінами від 08.09.2015 №162, та п. 2.6 Типової інструкції з безпечного введення робіт для кранівників (машиністів крану мостового типу, мостових, козлових, напівкозлових) (НПАОП 0.00-5.18-96), затвердженої наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 20.03.1996 №4 5, машиніст крана зобов`язаний:

- у випадку виявлення несправності крана пристроїв, пристосувань, інструменту, засобів захисту повідомити про це особу, відповідальну за утримання кранів в справному стані, в вечірній та нічний час - старшому майстру, майстру (безпосередньо своєму керівнику).

- при виявлені несправності, перешкоджаючій безпечній роботі крана, кранівник, не приступаючи до роботи, повинен зробити відповідний запис у вахтерському журналі та доповісти про це особі, відповідальній за утримання вантажопідіймальних кранів в справному стані та особі, відповідальній за безпечне виробництво робіт по переміщенню вантажу кранами.

Крім того, відповідно до п. 3.10.3 інструкції машиністу мостових та козлових кранів забороняється вмикати рубильник і управляти механізмами крана при перебуванні на галереї людей. Виключення дозволяються для слюсарів i електромонтерів при огляді ними механізмів крана; в цьому випадку вмикання рубильника і механізмів крана здійснюється тільки по вимозі особи, котра здійснює огляд, якщо вона знаходиться в зоні видимості машиніста.

18 листопада 2015 року машиніст крана агломераційної ділянки цеху плавки електрокорунду нормального (№ 2) ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат», ОСОБА_4 , заступивши на зміну о 07 годині 20 хвилин, отримала повідомлення від машиніста крана ОСОБА_8 про несправність крана.

В порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 6, ст. 14 Закону України «Про охорону праці», п. 2.18 Інструкції з охорони праці № 17 для машиністів мостових і козлових кранів та п. 2.6 Типової інструкції з безпечного введення робіт для кранівників (машиністів крану мостового типу, мостових, козлових, напівкозлових) (НПАОП 0.00-5.18-96) ОСОБА_4 при виявлені несправності, що заважають безпечній роботі крана реєстр. № 18711, під час його огляду не доповіла працівнику, відповідальному за утримання вантажопідіймальних кранів у справному стані і працівнику, відповідальному за безпечне проведення робіт вантажопідіймальними кранами.

Замість цього вона звернулась до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які на її звернення піднялися на міст крана, підійшли до візка МТГ10Т40 крана для огляду та перевірки механізму розкриття та закриття грейфера. ОСОБА_10 , стоячи на візку біля неогородженого проміжного валу приводу розкриття та закриття грейфера, через ОСОБА_9 , який знаходився біля люка кабіни крана, дав команду ОСОБА_4 , щоб та набрала із засіки грейфер вугілля і з повним грейфером виконала його підйом та опускання для перевірки приводів, які знаходяться на візку, під навантаженням.

ОСОБА_4 в порушенні вимог ч.ч. 1, 2 ст. 6, ст. 14 Закону України «Про охорону праці», п. 3.10.3 Інструкції з охорони праці №17 для машиністів мостових і козлових кранів та 3.10.3 Типової інструкції з безпечного введення робіт для кранівників (машиністів крану мостового типу, мостових, козлових, напівкозлових) (НПАОП 0.00-5.18-96) виконувала команди електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування агломераційної дільниці цеху плавки електрокорунду нормального (№ 2) ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» (бригадир) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не перебував в зоні її особистої видимості, на момент включення рубильника і механізмів крана.

Під час переміщення візка горизонтальна пов`язь металевих ферм покрівлі, яка знаходилася за спиною ОСОБА_10 , збила останнього з ніг і він впав на проміжний вал розкриття та закриття грейфера, що обертався. Проміжним валом, який обертався захопило спеціальний одяг (куртка утеплена) ОСОБА_10 і почало намотувати його на вал, що призвело до травмування та загибелі ОСОБА_10 внаслідок множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органі.

Таким чином дії машиніста крана дільниці з виробництва агломерату цеху плавки електрокорунду нормального № 2 ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» ОСОБА_4 не відповідали вимогам ст.ст. 6, 14 Закону України «Про охорону праці» і вимог пунктів 2.18, 3.10.3 Інструкції з охорони праці №17 для машиністів мостових і козлових кранів, затвердженої наказом Голови Правління ПрАТ «Запорожабразив» від 15.09.2003 р. № 438 та переглянутої наказом від 08.09.2015 № 162; пунктів 2.6, 3.10.3 Типової інструкції з безпечного ведення робіт для кранівників (машиністів кранів мостового типу, мостових, козлових, напівкозлових) (НПАОП 0.00-5.18-96), затвердженої наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 20.03.1996 № 4 5, яка при виявленні несправностей, що заважають безпечній роботі крана реєстр. № 18711, під час його огляду, не доповіла працівнику, відповідальному за утримання вантажопідіймальних кранів у справному стані i працівнику, відповідальному за безпечне проведення робіт вантажопідіймальними кранами, а також виконувала команди ОСОБА_10 , який перебував поза зоною її особистої видимості, на момент включення рубильника і механізмів крана в порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів з охорони праці.

Допущені відступи та порушення в діях ОСОБА_4 від вимог вищеперелічених законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням нещасного випадку з електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування агломераційної дільниці цеху плавки електрокорунду нормального (№ 2) ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» (бригадир) ОСОБА_10 .

Обвинувачена свою вину визнала частково. Пояснила, що заступивши на зміну, від кранівниці, яку вона зміняла, отримала відомості про несправність роботи крану. Вона перевірила самостійно, впевнилася в несправності - був якийсь сторонній шум. Викликала механіків. Кому саме телефонувала (диспетчеру чи механіку), точно на пам`ятає, скоріш за все механіку. Прийшов слюсар ОСОБА_11 , оглянув двигун, та викликав електриків. Прийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . З її робочого місця видно лише грейфер, місце на крані, де перебували ОСОБА_10 з ОСОБА_11 їй не було видно. Команди від останніх вона отримувала через ОСОБА_9 , який виконував роль сигнальника».

Отримавши команду «взяти вантаж», вона подала попереджувальний сигнал, потім здійснила рух візка в бік вугілля. Зазначила, що вона і не думала, що ОСОБА_10 залишився на візку, інакше вона б ніколи не здійснювала роботу з краном. Для розміщення ремонтників є спеціальні майданчики, також можливо було відійти на сам міст.

Сторона захисту просила виправдати обвинуваченню за відсутністю складу правопорушення.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину при вище викладених обставинах повністю доведена.

Так, свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він працював слюсарем-ремотником. Йому вранці зателефонувала кранівниця ОСОБА_4 , просила перевірити роботу крана. Він перевірив, встановив, що потрібні електрики. Сказав ОСОБА_4 , що б та їх викликала. Коли прийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , вони втрьох піднялися на кран. За командою ОСОБА_10 він відкрив кришку редуктора. ОСОБА_10 дав команду «набери вугілля» для грейфер для перевірки крану під навантаженням. Оскільки кабіна кранівниці була нижче, не в полі хору ОСОБА_10 , останній передав згадану команду через ОСОБА_9 , який стояв біля кранівниці. Після команди відбувся рух візка, ОСОБА_10 ударився від балку покриття та упав на розкриті вали редуктора. Розкритий одяг потерпілого намотався на вали.

До цього свідок говорив потерпілому, що б той зійшов з візка, але той сказав, що нічого не трапиться. За інструкцією ОСОБА_10 не повинний перебувати на візку. Після того як потерпілий впав на редуктор, закричав «стоп», рух крану зупинився.

Свідок пояснив, що ключ-бирка у кранівниці не вилучався, оскільки було потрібно встановити причину поломки. На думку свідка, ОСОБА_12 при команді «набрати вугілля» не повинна рухати візок, а лише опустити ківш. Пояснює дії обвинуваченої тим, що вона хотіла набрати вугілля з кучі, оскільки безпосередньо під ковшем вугілля не було.

Свідок зазначив, що ОСОБА_4 про поломку повинна була повідомити чергового. Чи повідомила вона головного механіка або відповідальну особу, він не знає.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що вона не була очевидцем, однак як співробітник Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних випадків входила до комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві. Результати розслідування оформлені відповідним актом. Інші показання свідка суд не бере до уваги, оскільки вони є показаннями з чужих слів.

Свідок ОСОБА_14 , заступник начальника цеху по механічному обладнанню, пояснив, що про нещасний випадок дізнався від слюсаря ОСОБА_15 . На місці нещасного випадку він побачив тіло потерпілого, одяг якого було намотано на вал. Потім він вручну із слюсарем ОСОБА_16 розібрали механізм та достали потерпілого. Там же перебував ОСОБА_17 . Як йому стало потім відомо, під час перевірки роботи крану, а саме редуктору, було прийнято рішення перевірити його під навантаженням. Під грейфером не було матеріалу (вугілля), тому кранівниця на виконання команди «набрати вугілля» здійснила рух візка. Пояснив, що ті, хто проводить ремонтні роботи, мають право надавати команди кранівниці, при цьому ОСОБА_9 виконував роль сигнальника. Свідок підтвердив, що з кабіни крану ОСОБА_4 могла бачити лише сигнальника, інших осіб, які перебували на мосту крану, вона не може бачити. На думку свідка, потерпілий мав зійти з візка, а потім надавати команду кранівниці.

Свідок ОСОБА_9 показав, що він на комбінаті займався ремонтом електрообладнання. В день загибелі ОСОБА_10 , зранку, приблизно о 08-00 год., свідка, який був черговим електриком, викликали на кран. Він разом із ОСОБА_18 та слюсарем ОСОБА_11 обладнання крану. Електродвигун виявився в нормальному стані. Потім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стали оглядати редуктор. ОСОБА_9 став біля кабіни кранівниці. Свідок не бачив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , однак отримував від них команди для передачі ОСОБА_12 . ОСОБА_9 зауважив, що ОСОБА_11 перебував біля візка, а ОСОБА_10 - на візку. Свідок говорив ОСОБА_10 злізти з візка, однак той його не слухав. Кранівниці надавали команди: «майна», «віра», потім - «набрати вугілля». Виконуючи останню команду, ОСОБА_12 привела візок до руху. На думку свідка, кранівниця зробила одночасні дії, запустивши декілька механізмів руху крану, що призвело до нещасного випадку із ОСОБА_10 .

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 характеризували потерпілого ОСОБА_10 виключно з позитивної сторони, знали його як професійного робітника. Так само характеризувала його і обвинувачена, додавши, що він їй надавав допомогу і дома - склів балкон.

Потерпілий ОСОБА_19 пояснив, що є сином ОСОБА_10 . Він не був очевидцем нещасного випадку. Про загибель ОСОБА_10 родина дізналася від співробітників ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат».

Наказом (розпорядженням) № 426 ОСОБА_10 02 вересня 1998 року прийнятий на роботу як електромонтер 5 розряду (т. 4 а.с. 21).

За відомостями, що містить трудова книжка, 01.04.2001 ОСОБА_10 присвоєний 6 розряд, 01.08.2004 він переведений електромонтером по ремонту і обслуговуванню 6 розряда ділянки агломерації ( т. 4 а.с. 135-138).

Наказом № 531 від 10.08.2015 ОСОБА_4 прийнята на роботу з 10.08.2015 як кранівник ділянки плавки (абразивних матеріалів)- т. 4 а.с. 108.

Згідно з наказом № 153 від 26.08.2015 загальне технічне керівництво і контроль за утриманням в справному стані за механічною частиною вантажопідіймальних кранів і машин, підйомників тощо на ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» покладено на головного механіка ОСОБА_20

Відповідальними за утримання в справному стані вантажопідіймальних кранів і машин цеху №2, у тому числі аглоділянки, призначено: заступника начальника цеха по механічному обладнанню ОСОБА_21 - по механічній частині; енергетика цеха ОСОБА_22 - по енергетичній частині. Ремонтний персонал (слюсарі, електромонтери) підпорядковані зазначеним особам ( т. 4 а.с. 22).

Підписи ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , як відповідальних осіб за утримання в справному стані, містяться в паспорті крану реєстр. № НОМЕР_1 (т. 5 а.с. 41- 47).

За наказом начальника цеха № 2 вказаного підприємства від 27.08.2015 № 115 відповідальним за безпечне виконання робіт по переміщенню вантажів вантажопідіймальними механізмами на ділянці виробництва агломерату є зам. начальника цеха по виробництву ОСОБА_23

Відповідальними за безпечне виконання робіт по переміщенню вантажів вантажопідіймальними механізмами, безпечну експлуатацію вантажозахватних механізмов тощо в змінах призначено змінних майстрів: ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , в.о. ОСОБА_28 , в.о. ОСОБА_29 , в.о. ст. майстра аглоділянки ОСОБА_30 .

Слюсар ОСОБА_11 , електромонтери ОСОБА_10 , ОСОБА_9 допущені до самостійної роботи, кранівник ОСОБА_31 допущена до самостійної роботи на всіх кранах ділянки плавки та аглоділянки, крім Q=75/20, 50/10 (т. 4 а.с. 23-25).

18.11.2015 слідчим за участі спеціаліста - судово-медичного експерта (лікаря) ОСОБА_32 був оглянутий труп ОСОБА_10 , що зафіксовано протоколом та ілюстративною таблицею (т. 4 а.с. 125-126).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3764 від 21.12.2015 смерть ОСОБА_10 настала від поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок з множинними переламами костей скелета і ушкодженнями внутрішніх органів. Комплекс ушкоджень, як небезпечний для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і полягає у прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Не виключено спричинення всього комплексу ушкоджень при контакті з підйомними та передаточними механізмами (наприклад лебідкою) (т. 4 а.с. 127-133).

За фактом нещасного випадку на виробництві було проведено спеціальне службове розслідування вказаного випадку.

Матеріали, отримані в ході службового розслідування, та висновки розслідування надані прокурором на підтвердження вини обвинуваченої.

Зокрема комісією, якою здійснювалося спеціальне розслідування нещасного випадку і в склад якої входила допитана судом свідок ОСОБА_13 , оглянуто місце події, складено схему (ескіз) місця, де стався нещасний випадок, зроблені фотознімки (т. 5 а.с 120-126).

Комісією також відібрані письмові пояснення від співробітників заводу.

Показання обвинуваченої, свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 в судому засіданні в цілому співпадають з їх письмовими поясненнями (т. 5 а.с. 121, 11, 140, 141, 145).

За результатами проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 18.11.2015 о 09-20 год. на ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» складено акт від 10.12.2015 (т. 5 а.с. 104-112).

Згідно вказаного акту комісія, що утворена наказом № 175 від 18.11.2015 Головного управління Держпраці у Запорізькій області, дійшла висновку, що ОСОБА_4 , машиніст крану дільниці з виробництва агломерату цеху плавки електрокорунду нормального № 2 ПАТ "Запорізький абразивний комбінат", яка при виявленні несправностей, що заважають безпечній роботі крана реєстр. № 18711, під час його огляду, не доповіла працівнику, відповідальному за утримання вантажопідіймальних кранів у справному стані і працівнику, відповідальному за безпечне проведенні робіт вантажопідіймальними кранами; виконувала команди ОСОБА_10 , який перебував поза зоною її видимості, на включення рубильника і механізмів крана, чим не виконала вимоги пунктів 2.18, 3.10.3 Інструкції з охрани праці 17 для машинистів мостових і козлових кранів, затвердженої наказом Голови Правління ВАТ "Запоріжабразив" от 15.09.2003 № 438 та переглянутої наказом от 08.09.2015 № 162; пунктів 26. 3.10.3 "Типової інструкції з безпечного ведення робіт для кранівників (машиністів) кранів мостового типу (мостових, козлових, напівкозлових" (НПАОП 0.00-5.18-96), затвердженої наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 20.03.1996 № 45.

Порушення нормативно-правових актів з охорони праці встановлено і в діяннях інших працівників комбінату, у тому числі загиблого ОСОБА_10 , електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці агломерації цеху плавки електрокорунду нормального № 2 ПАТ "Запорізький абразивний комбінат", який під час огляду 18.11.2015 та необхідності виходу на настил галереї крана реєстр. № 18711 не вилучив ключ-марку з апарату управління механізмами крана, при випробуванні механізмів крана знаходився в небезпечній зоні - на візку крана (біля відкритих механізмів розкриття та закриття грейфера), чим не виконав вимоги пунктів 3.10, 3.18 Інструкції з охорони праці № 202 для електромонтерів з ремонту і обслуговуванню вантажопідіймальних кранів і машин, затвердженої наказом Голови Правління ВАТ "Запоріжабразив" від 15.09.2003 № 438 та переглянутої наказом від 08.09.2015 № 162.

Акт № 03 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний на виробництві, є додатком до вищезгаданого акту та містить аналогічну інформацію (т. 5 а.с. 113-119).

За висновками судової експертизи № 537-17 від 03.08.2017 роботи, які виконувалися 18.11.2015 на території ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», а саме наладка та технічне обслуговування механізму підйому грейфера крану, відносяться до робіт з підвищеною небезпекою.

Дії ОСОБА_4 (машиніст крана дільниці з виробництва агломерату цеху плавки електрокорунду нормального № 2) не відповідали вимогам ст. 14 Закону України «Про охорону праці», п. 2.18, п. 3.10, п. 3.10.3 Інструкції з охорони праці №17 для машиністів мостових и козлових кранів, затвердженої наказом голови правління ВАТ «Запоріжабразив» від 15.09.2003 №438, п. 2.6, п. 3.10, п. 3.10.3 ДПАОП 0.00-5.18-96 «Типова інструкції з безпечного ведення робіт для кранівників (машиністів) кранів мостового типу, мостових, козлових, напівкозлових» в частині: при виявленні несправностей, що заважають безпечній роботі крана реєстр. № 18711, під час його огляду, не доповіла працівнику, відповідальному за утримання вантажопідіймальних кранів у справному справі і працівнику, відповідальному за безпечне проведення робіт вантажопідіймальними кранами та виконувала команди ОСОБА_10 , який перебував поза зоною її видимості.

Порушення нормативно-правових актів з охорони праці встановлено і в діяннях інших працівників підприємства, у тому числі загиблого ОСОБА_10 .

Експертом зроблено висновок, що у досліджуваній ситуації машиніст крана дільниці з виробництва агломерату цеху плавки електрокорунду нормального № 2 ОСОБА_4 і електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці агломерації цеху плавки електрокорунду нормального № 2 ПАТ «Запорзіький абразивний комбінат» ОСОБА_10 мали технічну можливість запобігти настанню події, проте нею не скористалися.

Так, ОСОБА_4 зобов`язана була при виявленні несправностей, що заважають безпечній роботі крана реєстр. №18711, під час його огляду, доповісти працівнику, відповідальному за утримання вантажопідіймальних кранів у справному стані і працівнику, відповідальному за безпечне проведення робіт вантажопідіймальними кранами та не виконувати команди ОСОБА_10 , який перебував поза зоною її видимості.

ОСОБА_10 повинен був дбати про особисту безпеку і здоров`я, в процесі виконання робіт, зобов`язаний був вилучити ключ-марку з апарату управління механізмами крана та при випробуванні механізмів крана знаходитись в безпечній зоні.

Дії ОСОБА_4 та ОСОБА_10 з технічної точки зору знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку зі смертельним травмуванням останнього (т. 5 а.с. 156-184).

Відповідно до висновків комісійної судової експертизи з дослідження причин та наслідків порушень вимог безпеки життєдіяльності та охорони праці № 4069-17 від 03.03.2018 дії машиніста крана дільниці з виробництва агломерату цеху плавки електрокорунду нормального № 2 ОСОБА_4 не відповідали вимогам ст. 14 Закону України «Про охорону праці», п. 2.18, п. 3.10, п. 3.10.3 Інструкції з охорони праці №17 для машиністів мостових и козлових кранів, затвердженої наказом голови правління ВАТ «Запоріжабразив» від 15.09.2003 №438, п. 2.6, п. 3.10, п. 3.10.3 ДПАОП 0.00-5.18-96 «Типова інструкції з безпечного ведення робіт для кранівників (машиністів) кранів мостового типу, мостових, козлових, напівкозлових» в частині: при виявленні несправностей, що заважають безпечній роботі крана реєстр. № 18711, під час його огляду, не доповіла працівнику, відповідальному за утримання вантажопідіймальних кранів у справному справі і працівнику, відповідальному за безпечне проведення робіт вантажопідіймальними кранами та виконувала команди ОСОБА_10 , який перебував поза зоною її видимості.

Внаслідок допущених відступів від вимог вищенаведених актів з питань охорони праці можливо комісійна судова експертиза дійшла висновку, що в діях машиніста крана дільниці з виробництва агломерату цеху плавки електрокорунду нормального № 2 ОСОБА_4 з технічної точки зору передбачається причинно-наслідковий зв`язок зі смертельним травмуванням електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці агломерації цеху плавки електрокорунду нормального № 2 ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» ОСОБА_10 .

Комісійна судова експертиза дійшла й висновків про порушення ОСОБА_10 вимог нормативно-правових актів у сфері охорони праці (т. 5 а.с. 201-212).

За висновками судової інженерно-технічної експертизи № 20-19 від 06.02.2020 машиніст крана дільниці з виробництва агломерату цеху плавки електрокорунду нормального №2 ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» ОСОБА_4 , не виконала в повній мірі вимог ст. 6, 14 Закону України «Про охорону праці» та вимог пунктів 2.18, 3.10.3 інструкції з охорони праці №17 для машиністів мостових и козлових кранів, затвердженої наказом голови правління ВАТ «Запоріжабразив» від 15.09.2003 №438 та переглянутої наказом от 08.09.2015 №162; пунктів 2.6, 3.10.3 «Типової інструкції з безпечного ведення робіт для кранівників (машиністів кранів мостового типу, мостових, козлових, напівкозлових» (НПАОП 0.00-5.18-96), затвердженої наказом Державного комітету України по нагляду за охроною праці від 20.03.1996 №45 яка при виявленні несправностей, що заважають безпечній роботі крана реєстр. №18711, під час його огляду, не доповіла працівнику, відповідальному за утримання вантажопідіймальних кранів у справному стані і працівнику, відповідальному безпечне проведення робіт за вантажопідіймальними кранами, а також виконувала команди ОСОБА_10 , який перебував поза зоною її особистої видимості, на момент включення рубильника і механізмів крана в порушення вище вказаних вимог нормативно-правових актів з охорони праці.

Допущені відступи та порушення в діях машиніста крана дільниці з виробництва агломерату цеху плавки електрокорунду нормального №2 ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» ОСОБА_4 від вимог вище перелічених законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці із технічної точки зору знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням події випадку, який стався 18.11.2015р.

Порушення нормативно-правових актів з охорони праці встановлено і в діяннях інших працівників товариства, у тому числі загиблого ОСОБА_10 , який при необхідності виходу на настіл не вилучив ключ-марку з апарату управління механізмами крана, при випробуванні механізмів крана, які у свою чергу стосувались іншої служб,) знаходячись в небезпечній зоні - на візку крана (біля відкритих механізмів розкриття та закриття грейфера) і перебуваючи поза зоною особистої видимості його машиністом крана, чим не подбав належним чином про особисте життя в порушення вище вказаних вимог нормативно-правових актів з охорони праці. (т. 4 а.с. 72-101).

В ході досудового розслідування кримінального провадження було проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_9 , результати якого відображені у протоколі від 16.07.2018. Прокурором також надана суду стенограма протоколу (т.4 а.с. 115-124).

Надані свідком в ході слідчого експерименту пояснення в цілому відповідають його показанням в суді.

Згідно з робочою інструкцією 10/1 машиніста крана агломераційної ділянки цеху № 2, затвердженої начальником цеха ОСОБА_34 23.06.2017, машиніст крана має право відмовитися від дорученої роботи, якщо склалося виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я, або для оточуючи його людей і оточуючого природного середовища. ( т. 4 а.с. 105-107).

Відповідно до листа ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» інструкція машиніста крана агломераційної ділянки цеху № 2 за минулі роки не зберігалася, однак права і обов`язки машиніста крана не змінилися (т. 4 а.с. 104).

Судом також досліджені інструкції з охорони праці: № 17 для машиністів мостових і козлових кранів (т. 4 а.с. 151-190), № 18 для слюсарів по ремонту і обслуговуванню вантажопідіймальних кранів і машин (т. 4 а.с. 195-224), № 202 для електромонтерів по ремонту і обслуговуванню електрообладнання вантажопідйомних машин (т. 4 а.с. 225-246); Типова інструкція з безпечного ведення робіт для кранівників (машиністів) кранів мостового типу, мостових, козлових, напівкозлових ДПАОП 0.00-5.18-96 (т. 4 а.с. 144-150).

Решта наданих прокурором документів або надані повторно, або ж не містять інформації, яка б мала значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, досліджуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, суд визнає наведені докази належними, допустимим, достовірними, таким, що узгоджуються між собою, та є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченої та визнання їй винуватості.

Суд звертає увагу, що п. 3.21 Інструкції № 18 для слюсарів по ремонту і обслуговуванню вантажопідіймальних кранів і машин, на відміну від Інструкцій № 17 (для машиністів кранів) та № 202 (для електромонтерів), містить дозвіл на те, щоб слюсар, який здійснює випробування, знаходився поза поля зору машиніста крана під час випробування крана, за умови на мосту крана другої особи, яка виконує функції сигнальника.

Однак ці положення не можуть регулювати ситуацію, що склалася на виробництві та призвела до загибелі ОСОБА_10 , адже останній був електромонтером, а не слюсарем по ремонту кранів.

Відтак, суд доходить висновку, що обвинувачена не повідомила особу, відповідальну за утримання кранів в справному стані, якими згідно з наказом № 153 від 26.08.2015 (т. 4 а.с. 22) є заступник начальника цеха по механічному обладнанню ОСОБА_21 (по механічній частині); енергетик цеха ОСОБА_22 (по енергетичній частині), не повідомила особу, відповідальну за безпечне проведення робіт вантажопідіймальними кранами, якою згідно з наказом начальника цеха № 115 від 27.08.2015 (т. 4 а.с. 23-25) є зам. начальника цеха по виробництву ОСОБА_23 , що є порушенням п. 2.18 Інструкції з охорони праці № 17 для машиністів мостових козлових кранів, затвердженої наказом Голови Правління ПАТ «Запорожабразив» від 15.09.2003 № 438 та п. 2.6 Типової інструкції з безпечного введення робіт для кранівників (машиністів крану мостового типу, мостових, козлових, напівкозлових), затвердженої наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 20.03.1996 №45 відповідно.

Також ОСОБА_4 порушила п. 3.10.3 інструкції з охорони праці № 17 від 15.09.2003 № 438, увімкнувши рубильник і механізм крана по вимозі особи, яка знаходилася поза зоною видимості машиніста.

Вказані порушення вимог нормативних актів з охорони праці знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із смертельним травмуванням ОСОБА_10 .

Суд зазначає, що для встановлення вини та кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 272 КК України не має значення правильність сприйняття ОСОБА_4 команди «набрати вугілля» (чи потребувався для її виконання рух візка, чи ні), адже у будь-якому випадку вона, як машиніст крану, не мала права виконувати вказівки електромонтера, що перебував поза її полем зору, навіть, якщо вказівка передавалася через сигнальника.

Орган досудового розслідування, формулюючи обвинувачення, зазначив умисну форму вини ОСОБА_4 .

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 272 КК України, характеризується загалом необережною формою вини. Саме порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою може бути умисним або необережним. Ставлення винного до настання наслідків - лише необережне. Мотив і мета для кваліфікації цього злочину значення не мають. Якщо особа умисно порушує правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, умисно ставлячись і до настання наслідків, кваліфікація за ст. 272 КК України виключається, вчинене слід кваліфікувати залежно від обставин, наприклад, як злочин проти життя або здоров`я чи як диверсію.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 227/873/17.

В ході судового розгляду кримінального провадження не встановлено підстав вважати, що ОСОБА_4 умисно не дотримувалася правил безпеки, також ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлений умисел обвинуваченої щодо настання наслідків у виді смерті потерпілого, а тому форму вини ОСОБА_4 суд розцінює як необережну у виді злочинної недбалості.

Відтак, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 272 КК України як порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо це порушення спричинило загибель людини.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Суд бере до уваги, що обвинувачена на час скоєння злочину та час судового розгляду кримінального провадження під наглядом лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває, на утриманні не має неповнолітніх дітей, не особою пенсійного віку, раніше не була судима.

Враховує суд і конкретні обставини кримінального правопорушення, його не умисний характер.

З врахуванням наведеного, а також тяжких наслідків злочину у виді смерті людини, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для обвинуваченої буде покарання визначене в межах санкції ч. 2 ст. 272 КК України, а саме у виді обмеження волі з позбавленням права виконувати роботи з підвищеною небезпекою на виробництві, саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстави для звільнення обвинуваченої від відбування основного покарання з випробуванням відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої у кримінальному провадженні не обирався, клопотання про застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявлялося.

Цивільними позивачам ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_10 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

ОСОБА_6 , посилаючись на те, що загиблий доводився їй чоловіком, оцінює розмір моральної шкоди в сумі 2 000 000 гривень. Крім того, нею заявлені вимоги про стягнення з ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000 гривень.

ОСОБА_6 зазначає, що ОСОБА_10 доводився їй єдиним рідним братом, та оцінює моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

ОСОБА_37 та ОСОБА_38 є батьками загиблого та просять стягнути з цивільного відповідача моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн. кожному.

Син загиблого, ОСОБА_19 , також просить стягнути з ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн.

У відзивах від 11.11.2020 ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» визнає позов ОСОБА_39 , ОСОБА_40 частково, на суму 10 000 гривень кожному (т. 1 а.с. 177-184, т. 2 а.с. 1-8).

У відзиві від 25.05.2021 представник ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» ОСОБА_41 просить відмовити у задоволенні позовних вимог усіх цивільних позивачів в повному обсязі, посилаючись на те, що на підприємство здійснює заходи, направлені на охорону праці, а загибель ОСОБА_10 сталася через порушення ним та ОСОБА_4 вимог нормативних актів у сфері охорони праці (т. 3 а.с. 1-7).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Згідно з рекомендаціями, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки з вини працівника під час виконання службових обов`язків відшкодовується власником (володільцем) цього джерела небезпеки.

Відтак, ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», з яким машиніст крана ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

При цьому умисел потерпілого як обставина, що виключає відповідальність відповідача належними та допустимими доказами доведена не була.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вона зазнали внаслідок смерті близької людини, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Також суд виходить з того, що факт смертельного травмування ОСОБА_10 стався внаслідок його необережності, а саме: порушення ним пунктів 3.10, 3.18 Інструкції по охороні праці № 202 для електромонтерів по ремонту і обслуговуванню електрообладнання, затвердженого наказом голови правління ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» від 15.09.2003 № 438, переглянутої наказом від 08.08.2015 № 162, що підтверджується актом від 10.12.2015 проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 18 листопада 2015 року о 09 годині 20 хвилин, на ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» та висновками судових інженерно-технічних експертиз, що є підставою для зменшення розміру моральної шкоди.

За наведеного позовні вимоги ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_40 , ОСОБА_6 , які відповідно є дружиною, сином, батьком та сестрою загиблого, про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи встановлено, що цивільний позивач ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь - якій стадії судового процесу.

Згідно із статтею 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 роз`яснено, що процесуальне правонаступництво у справах за позовами про відшкодування моральної шкоди не допускається.

Відповідно до положення пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, що була однією з сторін у справі, якщо спірні відносини не допускають правонаступництво.

Отже, провадження за цивільним позовом ОСОБА_43 до Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» про стягнення моральної шкоди підлягає закриттю.

Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Розрахунок витрат на правову допомогу здійснюється з урахуванням положень п. 1, 2, 6 ч.19, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги цивільного позивача ОСОБА_6 про відшкодування судових витрат на правову допомогу у сумі 25 000 грн. необхідно залишити без розгляду - за відсутністю опису робіт (наданих послуг), доказів понесення цивільним позивачем таких витрат, та рекомендувати звернутися до суду для вирішення вказаного питання в цивільному порядку.

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз на суму, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а саме: комісійної судової експертизи № 4069-17 від 03.03.2018 в розмірі 9152 грн., судової інженерно-технічної експертизи № 20-19 від 06.02.2020 в розмірі 9880 грн., на суму 19 032 гривні підлягають стягненню з обвинуваченої відповідно до ст. 124 КПК України.

Витрати на проведення судової інженерно-технічної експертизи № 537-17 від 03.08.2017 у розмірі 11 904 грн., як зазначено в обвинувальному акті, не знайшли своє підтвердження наданими доказами, а тому питання про їх стягнення може бути вирішено в порядку, визначеному ст.ст. 537-539 КПК України.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, на строк один рік.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного приведення вироку до виконання.

Цивільні позови ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_44 , ОСОБА_19 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» () на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» () на користь ОСОБА_44 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» () на користь ОСОБА_19 (РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» () на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_5 ) моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

В іншій частині позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_43 до Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» про стягнення моральної шкоди закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 19 032 (дев`ятнадцять тисяч тридцять дві) гривні.

Речові докази: диск DVD-R із записом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 , що визнаний речовим доказом постановою слідчого від 16.07.2018, - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня направити поштою.

Суддя ОСОБА_1