15.06.2023
Справа № 642/2809/23
н/п 1-кс/642/1631/23
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в м. Полтаві щодо невнесення відомостей до ЄРДР, -
До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла вище вказана скарга заявника, в порядку п.1 ч.1ст.303 КПК України, щодо невнесення слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Полтаві відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 24.05.2023.
В обґрунтування скарги зазначено, що 24.05.2023 заявником до Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (з дислокацією у м. Харкові) на офіційну електронну скриньку було надіслане повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, у якому ним зазначено, що у 2022 році він звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської обласної військової адміністрації, начальника Харківської обласної військової адміністрації ОСОБА_4 , в якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати протиправним та нечинним Розпорядження Харківської обласної військової адміністрації № 2В від 24.02.2022 «Про введення комендантської години на території Харківської області»; визнати протиправним та нечинним Розпорядження Харківської обласної військової адміністрації № 134В від 25.08.2022 "Про внесення зміни до розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 24 лютого 2022 року № 2В (зі змінами)".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 у задоволенні позову відмовлено. З такими висновками суду першої інстанції позивач не погодився та оскаржив рішення від 14.03.2023 в апеляційному порядку з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що є підставами для скасування судового рішення відповідно до ст. 317 КАСУ. При цьому зазначено, що низка підстав (аргументів), викладених у позовній заяві, ігнорована судом першої інстанції. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 р. у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовлено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. ОСОБА_3 посилався на те, що відмовляючи йому у задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд взагалі не надав жодному доводу апелянта правової оцінки. Заявник вказував, що під час апеляційного розгляду справи колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді ОСОБА_5 , суддів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 367 КК України - службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання суддями своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам позивача ОСОБА_3 , а також державним та громадським інтересам, бо підірвано авторитет правосуддя, недотримано висновків Європейського суду з прав людини. У заяві він зазначав, в чому саме полягають ознаки службової недбалості, а саме не переведення Відзиву начальника Харківської обласної військової адміністрації ОСОБА_4 в електронну форму та не розміщення його в модулі Електронний суд, тож позивач, який на час розгляду справи знаходився в евакуації, не мав можливості ознайомитися з ним, крім того, жодному аргументу апеляційної скарги судді не надали правової оцінки, що на його переконання, свідчить про недбале ставлення до своїх посадових обов`язків. Однак, відомості за його повідомленням до ЄРДР не внесені, у зв`язку із чим просить зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (з дислокацією у м. Харкові) внести до ЄРДР відомості за його повідомленням від 24.05.2023 № 1919 та розпочати досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом вчинення службової недбалості за ч. 1 ст. 367 КК України встановленими відомими особами суддями Другого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у період з 17 квітня 2023 по 16 травня 2023 включно, з надісланням заявнику на його електронну адресу витягу з ЄРДР протягом 24 годин з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

У судове засідання заявник не з`явився, подав заяву про розгляд скарги за його відсутністю, скаргу підтримує.

Представник Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Полтаві у судове засідання не з`явився.

Згідно з вимогами ч. 3ст.306КПК України неявка слідчого та прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, визнано можливим його розгляд у відсутність особи, за скаргою якої здійснюється судове провадження. При цьому слідчим суддею враховано положення ст.ст. 22, 26, 306 КПК України.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши доводи поданої скарги та надані докази у їх сукупності, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Пунктом 1 частини 1статті 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що 24.05.2023 року ОСОБА_3 на електронну адресу ТУ ДБР розташованого в м. Полтаві направив заяву про кримінальне правопорушення, у якій ним повідомлялось про обставини, які на його переконання свідчать про вчинення суддями Другого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінального правопорушення, яке полягає у службовій недбалості за ч. 1 ст. 367 КК України під час розгляду його апеляційної скарги у справі за його позовом до Харківської обласної військової адміністрації, начальника Харківської обласної військової адміністрації ОСОБА_4 .

Відомості до ЄРДР за вказаною заявою внесені не були.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно з п.4 ч.5 ст.214 КПК України та пп.1 п.2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Частиною 4 ст. 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваження щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор, яким відповідна заява, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення були подані.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Разом з цим, у заяві ОСОБА_3 від 24.05.2023 року не наведено об`єктивних даних та не подано доказів, які свідчили б про ознаки кримінального правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ «Про незалежність судової влади» втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Крім цього, означені положення кореспондуються з правовою позицією, викладеною в рішенні ЄСПЛ у справі «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року, де вказується, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні ЄСПЛ «Брумареску проти Румунії».

При розгляді скарги слідчим суддею враховується, що заявник у поданій скарзі на бездіяльність з невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно суддів, у своїй заяві фактично не погоджується з процесуальними діями суддів під час розгляду справи, та ухваленими процесуальним рішенням колегії суддів, використовуючи заяву як поза процесуальний спосіб оскарження.

Також слід зазначити, що чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах, на що кожен громадянин має невід`ємне право (п. 57 Висновку № 11 за 2008 рік).

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального порядку.

Таким чином, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 120 Конституції України.

Слідчий суддя зазначає, що у Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що є неприйнятною притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійснені судових функцій. Консультативна рада європейських суддів наголошує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Конституції України суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Європейська Комісія "За демократію через право" (Венеційська Комісія) у Доповіді стосовно незалежності судової влади, схваленій на 82-му пленарному засіданні, яке відбулось 12-13 березня 2010 року, встановлюючи межі "функційного імунітету суддів", визначила його як імунітет від кримінального переслідування за діяння, вчинені під час виконання своїх функційних обов`язків судді, за винятком умисних злочинів, зокрема отримання хабаря (пункт 61).

Отже, суддю може бути притягнуто до кримінальної відповідальності лише у випадку, коли правопорушення вчинено умисно, має місце свавільне зловживання повноваженнями судді, що перешкоджає здійсненню правосуддя чи переслідує нелегітимні цілі (заподіяння шкоди іншим особам або суспільним інтересам тощо), прикриваючись виконанням вимог закону.

Аналогічна позиція міститься у рішенні Конституційного Суду України від 11.06.2020 року у справі № 1-305/2019(7162/19) за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України.

Тобто, незгода учасника судового процесу з діями судді під час розгляду справи не може мати безумовним наслідком реєстрації заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

При цьому, заявником ОСОБА_3 в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення кримінального правопорушення суддями при ухваленні судового рішення, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, а тому зазначене не може бути підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Процесуальним законодавством фактично передбачено випадки прийняття службовими особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.

Відтак, враховуючи викладене, а також те, що заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення фактично зводиться до непогодження із процесуальними діями та рішеннями суддів, що не може слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, а підлягає оскарженню у визначеному порядку, слідчий суддя не вбачає порушень ст. 214 КПК України у діях відповідальних осіб Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в м. Полтаві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення суддями.

З огляду на це, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 303, 306-307, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР розташованого в м. Полтаві щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою-повідомленням від 24.05.2023 року відмовити.

Положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1