Провадження № 1-кп/243/533/2023
Справа № 243/3432/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29 про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року та в режимі відеоконференції, під час трансляції, з приміщенням Глибоцького районного суду Чернівецької області, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001138 від 13 листопада 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіцмань Чернівецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , який проходить службу на посаді заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи, у військовому званні «лейтенант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Лейтенант ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 та будучи призначеним на посаду командира 2 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 251, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 1153/2008 від 10 грудня 2008 року, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 09 листопада 2022 року приблизно об 12 год. 30 хв., перебуваючи на командно-спостережному пункті військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , будучи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22 вересня 2022 року за № 475 (по особовому складу) призначеним на посаду командира 2 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , отримавши законний усний наказ свого прямого начальника - начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 про прийняття посади командира 2 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти до 18 год. 00 хв. 11 листопада 2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 листопада 2022 року за № 987 «Про організацію прийому посади лейтенантом ОСОБА_8 » відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на визначеній підрозділу ділянці оборони.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні учасники розгляду кримінального провадження не заперечували проти здійснення розгляду даного кримінального провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Під час судового засідання надійшла угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0001138 від 13 листопада 2022 року, відповідно до якої, 14 липня 2023 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості та скріплена підписами сторін.

За умовами угоди, уточненої в ході судового засідання, які зафіксовані у журналі судового засідання, сторони домовились про таке:

Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин у повному обсязі повідомленої йому підозри та висунутого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування і судового розгляду щиро покаявся у скоєному злочині.

Обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язується:

а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України;

б) щиро каятися.

в) у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання.

г) не вчиняти до закінчення проходження військової служби інших військових злочинів.

Враховуючи низку обставин, які пом`якшують покарання, сторони вважають за можливе при призначенні покарання за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу та погоджуються на призначення останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два роки).

Сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_3 за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення та призначити покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 , за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винуватим у скоєнні кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся, свої права, передбачені ст. 474 КПК України, розуміє.

Обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди, укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж передбачені в угоді.

Суд переконався, що обвинувачений розуміє свої права, передбачені КПК України, зокрема ст. 474 КПК України, у добровільності укладання сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, разом з цим, судом з`ясовано, що він цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні ствердив, що був присутній при ініціюванні угоди, вважає, що укладення угоди не суперечить інтересам підзахисного.

Судом вислухані показання обвинуваченого та оглянуті представлені в судове засідання матеріали кримінального провадження з метою перевірки угоди про визнання винуватості на відповідність нормам КПК та КК України, за якими суд встановив, що умови угоди, не суперечать вимогам КПК України, оскільки вона укладена у провадженні щодо тяжкого злочину за ч. 4 ст. 402 КК України, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, не суперечить вимогам КК України, оскільки обставини, викладені в ній відповідають матеріалам справи, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення. Узгоджене покарання відповідає особі обвинуваченого, та вимогам ст. 58 Конституції України, оскільки відповідає санкції частини статті, яка діяла на момент вчинення обвинуваченим правопорушень, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободі чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, про що свідчать як особисті підписи обвинуваченого в угоді, так і його пояснення в судовому засіданні, обвинувачений має можливість виконувати взяті на себе угодою зобов`язання, підстави для визнання винуватості є дійсними.

Дослідивши представлені в судове засідання матеріали кримінального провадження, враховуючи, що 14 липня 2023 року обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор під час судового провадження досягли угоди про визнання винуватості, підписали її в присутності захисника, при цьому ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним та прокурором була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, покарання із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення та призначити покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави, а тому суд вважає, що справу можливо розглянути відповідно до положень ч. 2 ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину, кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Стаття 58 КК України передбачає, що покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Таким чином, судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Враховуючи данні про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи характеристику за місцем проживання, його стан здоров`я, а також його критичне ставлення до скоєного, суд вважає наявними підстави для застосування ст. ст. 58, 69 КК України.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що угоду належить затвердити, а ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, тобто у непокорі, вчиненої в умовах воєнного стану, та призначити покарання, обумовлене угодою про визнання винуватості.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Розв`язуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, згідно із п. 14 ст. 368 КПК України, суд виходить з наступних встановлених в судовому засіданні обставин.

Відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2022 року, ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Згідно із приписом начальника Лугансько-Павлоградського ЗВ ВСП №212 від 21 листопада 2022 року, повідомлено, що на підставі внесення застави згідно із ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2022 року, по справі №202/9368/22, ОСОБА_3 запропоновано 21 листопада 2022 року вибути до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, строк прибуття: 22 листопада 2022 року о 18 го. 00 хв..

З огляду на викладене, враховуючи вимоги п. в) ч.1 ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_3 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 листопада 2022 року по 20 листопада 2022 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Розв`язуючи питання щодо запобіжного заходу у виді застави, суд виходить з наступної позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до ч. 11ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Так, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2022 року обрано запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 208 000 грн. 00 коп..

21 грудня 2022 року Дніпровським апеляційним судом задоволено частково апеляційну скаргу прокурора. Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2022 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, одночасно визначено ОСОБА_3 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 390 000 грн. 00 коп. (зарахувавши раніше внесений розмір застави).

Стороною обвинувачення клопотань про продовження дії ухвали про накладення обов`язків на обвинуваченого не заявлялось. Отже станом на час ухвалення вироку строк дії обов`язків закінчується 07 серпня 2023 року.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 182 КПК України, суть застави як гарантії добросовісної процесуальної поведінки обвинуваченого полягає саме в забезпеченні конкретних обов`язків, які на нього покладені.

Зважаючи на те, що станом на час ухвалення вироку строк дії обов`язків закінчуються 07 серпня 2023 року, питання про їх продовження стороною обвинувачення не ставилося, на думку суду підстави для продовження дії застави припинилися. Крім того, суд звертає увагу, що будь-які майнові стягнення за вироком відсутні, підстав, передбачених ст. 182 КПК України для звернення стягнення застави в дохід держави не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до квитанції від 18 листопада 2022 року внесено заставу в сумі 208 000 грн. 00 коп. на виконання ухвали слідчого судді від 18 листопада 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та відповідно до квитанції від 22 грудня 2022 року внесено заставу в сумі 182 000 грн. 00 коп. на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що застава підлягає поверненню заставодавцю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001138 від 13 листопада 2022 року - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України, замінити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки, з відрахуванням в дохід держави 20 % (двадцяти відсотків) від суми грошового забезпечення.

На підставі п. в) ч. 1 і ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 , строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 18 листопада 2022 року по 20 листопада 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 у вигляді застави, скасувати після набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили, повернути внесену за ОСОБА_3 заставодавцем ОСОБА_9 заставу в розмірі 390 000 (триста дев`яносто тисяч) гривень 00 коп., внесену 18 листопада 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2022 року, на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області та внесену 22 грудня 2022 року на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 364 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1