справа №991/7773/23
провадження №1-кс/991/7814/23
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

«06» вересня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена вище скарга.

Обставини, якими обґрунтована скарга.

Скарга обґрунтована тим, що 14 липня 2023 року до Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) звернулися представники ТОВ «МіК» - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із заявою про кримінальні правопорушення від 10 липня 2023 року, відповідно до вимог якої просили, зокрема, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомості про вчинення суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 та суддею Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 368 КК України. Однак, як зазначають скаржники, в порушення вимог ст. 214 КПК України, станом на час звернення зі скаргою до суду, відомості до ЄРДР, які містяться в їх заяві про кримінальні правопорушення, не внесені, як і не вчинено органом досудового розслідування жодних дій для здійснення досудового слідства. В зв`язку з цим заявники просять зобов`язати відповідальну особу НАБУ невідкладно внести до ЄРДР відомості про вчинення злочинів згідно їх заяви та розпочати досудове розслідування. Крім цього, як вбачається зі скарги, заявники, в обґрунтування недопущення ними порушення строків звернення зі скаргою до суду, зазначили, що першочергово зверталися зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ до Солом`янського районного суду, на що отримали ухвалу від 18 серпня 2023 року з вказівкою на невірну підсудність та право повторного звернення до Вищого антикорупційного суду, яка отримана ними 23 серпня 2023 року, що, на їх переконання, свідчить, що строк оскарження ними не пропущено.

Позиція сторін у судовому засіданні.

У судове засідання заявники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не з`явилися, направили до суду заяву про розгляд скарги без їх участі, в якій просили скаргу задовольнити в повному обсязі.

Представник НАБУ в судове засідання не з`явився, але до суду надійшли письмові пояснення представника НАБУ - ОСОБА_7 , відповідно до яких 14 липня 2023 року до НАБУ надійшла заява ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 10 липня 2023 року щодо можливих протиправних дій окремих суддів Дніпропетровського окружного адміністративного суду та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за обставин, викладених у заяві та з інших питань. Листом від 17 липня 2023 року №112-188/21704 НАБУ повідомлено заявників, що детективами на цей час не встановлено достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки у заяві не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, підслідних детективам НАБУ. Також, в обґрунтування своїх заперечень на скаргу, представник НАБУ вказав на допущення заявниками строку звернення до слідчого судді з цією скаргою та безпідставність вказаних доводів для його поновлення. Разом з цим, як на підставу для відмову у задоволенні скарги, послався на відсутність у заяві достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення суддею кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ, а можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права, як результат суддівської помилки, не може кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності, оскільки відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку. Оскаржуючи в даному випадку бездіяльність детективів НАБУ заявники намагаються оскаржити судові рішення та відповідні дії суддів, вчинені при здійснення правосуддя, поза передбаченим процесуальним законом порядку, що може мати наслідком втручання у діяльність судді з використанням механізму оскарження бездіяльності слідчого, передбаченого ст. 303 КПК України. В зв`язку з цим, представник НАБУ просив відмовити у задоволенні скарги, а її розгляд проводити без їх участі за наявними письмовими поясненнями.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Слідчий суддя, перевіривши доводи заявників щодо недопущення ними порушення строків звернення зі скаргою до суду, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до обставин викладених у скарзі та відомостей з доданих до неї матеріалів, останнім днем звернення до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 10 липня 2023 року (отримана НАБУ 14 липня 2023 року), з урахуванням вимог ст. 304 КПК України - був 25 липня 2023 року. В той же час, як вбачається з ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2023 року, якою скаргу повернуто заявнику через порушення підсудності для її розгляду, ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з цією скаргою лише 11 серпня 2023 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на таке оскарження.

Разом з цим, оскільки, повертаючи скаргу заявнику, слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва в ухвалі від 18 серпня 2023 року посилається лише на порушення підсудності для її розгляду і не робить будь-яких висновків щодо строків звернення з нею, а в самій ухвалі містяться лише відомості щодо дати надходження скарги до суду та відсутні відомості з приводу дати її направлення безпосередньо заявником, слідчий суддя на даний час позбавлений можливості перевірити дотримання заявником строків такого звернення.

Тому, дослідивши матеріали скарги з додатками та письмові пояснення представника НАБУ, враховуючи невиконання органом досудового розслідування положень ст.214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам, як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої заяви до правоохоронного органу.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива) в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

Зі змісту ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема, встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

У своїй заяві про злочин від 10 липня 2023 року, яка, як зазначається у скарзі, була отримана НАБУ 14 липня 2023 року, заявники вказують на вчинення суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 та суддею Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 368 КК України, зокрема, вказують на умисне перешкоджання суддями реалізації позивачем ( ОСОБА_4 ) конституційного права на судовий захист, що виразилося у безпідставних відмовах у відкритті провадження за позовною заявою, та неодноразовій відмові у касаційному оскарженні рішень судів першої та апеляційної інстанції, що призвело до втрати позивачем майна шляхом його передачі у власність наперед визначеного стягувача. Так, на переконання заявників, суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 з використанням свого службового становища у співучасті з державним виконавцем та посадовими особами АТ «Укрексімбанк» та іншими особами, що попередньо створили організовану групу для вчинення кримінальних правопорушень щодо майна позивача та створеного ним товариства - ТОВ «МІК», забезпечила необхідні умови для незаконного заволодіння та привласнення побутового корпусу, що належав позивачу, взамін на певну неправомірну вигоду. Разом з цим, своїми невмотивованими судовими рішеннями про повернення касаційних скарг, що, на думку заявників, базується на поверхневому та упередженому аналізі їх доводів, суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду ОСОБА_6 продовжила реалізацію злочинного умислу судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 , та такими своїми діями сприяла вчиненню кримінальних правопорушень щодо позивача іншими особами, вжила заходів для приховування ознак кримінальних правопорушень. Крім цього, заявники в обґрунтування своїх доводів, посилаються також на свідоме ігнорування суддею ОСОБА_6 , як учасниці організованої групи, клопотання позивача про постановлення окремої ухвали щодо судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду за порушення нею норм процесуального права.

Втім, на думку слідчого судді, викладені у заяві ОСОБА_4 і ОСОБА_3 обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самої заяви, у ній не наведено конкретних відомих заявникам відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, про яке вони зазначають у своїй заяві, а їх твердження про наявність, за викладених у заяві обставин, у діях суддів ознак зазначених ними кримінальних правопорушень, ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності їх дій та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність. Заявниками не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність внесення відомостей до ЄРДР, як і не доведено (обґрунтовано) можливість застосування ст.364 КК України відносно представників судової влади України.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом. При цьому, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Отже, незгода із процесуальними діями судді, та подання у зв`язку з цим заяви про кримінальне правопорушення, може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України.

Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Крім того, слід зазначити, що ст. 124 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, як і оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі.

Зі змісту поданої ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заяви про кримінальні правопорушення вбачається, що їх доводи зводяться до незгоди з діями суддів під час здійснення правосуддя.

Однак, орган досудового розслідування не є органом правосуддя і не наділений повноваженнями встановлювати або оцінювати обставини судової справи і перевіряти законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень. Оцінка прийнятих суддею рішень може бути надана у межах встановленого законодавством процесуального контролю. Зазначені заявниками можливі допущенні порушення суддів можуть бути усунуті за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями, або можуть бути підставою для застосування інших визначених законом заходів впливу на суддю, зокрема заходів дисциплінарного впливу.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України, відсутні, а тому в задоволенні вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, з метою обмеження безпідставного впливу на діяльність спеціальних суб`єктів, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1