ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/735/23 Номер провадження 11-сс/814/556/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданнні в м.Полтава в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 09 травня 2023 року включно без визначення розміру застави відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шевченко Добропільського району Донецької області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя врахував наявність: обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 .О кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше чи продовжити кримінальне правопорушення, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, особу підозрюваного, та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2023 року та обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що вказаним клопотанням не доведено належними та допустимими доказами обгрунтовану підозру, наявність ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вказує, що слідчий суддя не дотримався процедури, встановленої КПК України та виніс незаконну та необгрунтовану ухвалу, не надав цьому належної правової оцінки чим порушив вимоги ст.370 КПК України.

Стверджує, що слідчим та прокурором не доведено наявність в діях ОСОБА_8 такої кваліфікуючої ознаки, як умисне тілесне ушкодження, оскільки відсутній висновок судово-медичної експертизи та постанова слідчого про призначення такої експертизи, але суд свої висновки обгрунтував недопустимим доказом - фотографією протоколу томограми без штампу, печатки лікаря, реєстрації та без самої томограми, без зазначення лікувального закладу.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , вивчивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2023 року за №0000279 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що 10 березня 2023 року, близько 22 години 10 хвилин, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , перебували поблизу бару «Козацькі розваги» по вул. Гоголя, 28, в м. Миргороді, в ході чого між ними та присутнім ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт. В ході подальшої суперечки, ОСОБА_8 групою осіб з ОСОБА_10 , діючи умисно, маючи намір та бажання на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , наблизились до останнього. При цьому, з метою реалізації злочинного наміру, ОСОБА_8 заподіяв два удари кистю правої руки, стиснутою в кулак та аналогічний удар кистю лівої руки в обличчя потерпілого ОСОБА_11 , а далі ще один удар стопою правої ноги по тулубу від яких останній втратив рівновагу та впав спиною на тротуар. В свою чергу, ОСОБА_10 завдав два цілеспрямованих удари стопою правої ноги у взутті по обличчю лежачого потерпілого ОСОБА_11 , а ОСОБА_8 , продовжуючи свої дії, завдав один аналогічний цілеспрямований удар стопою правої ноги у взутті. Вгамувавши таким чином власний гнів, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 покинули місце скоєння кримінального правопорушення, не надавши потерпілому першої медичної допомоги.

11.03.2023 року о 17 годині 15 хвилин ОСОБА_8 у порядку та на підставі ст. 208 КПК України затримано та 12 березня 2023 року, об 11 годині 30 хвилин слідчим СВ Миргородського РВП за погодженням із прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Постановою заступника начальника СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 від 11 березня 2023 року змінено правову кваліфікацію у кримінальному провадженні №0000279 з ч.1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

12 березня 2023 року слідчий СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, ризиків того, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також неможливістю запобігти вказаним вище ризикам шляхом застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Так, слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, застосував відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та вказав, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненому групою осіб та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Слідчий суддя зазначив, що викладені у клопотанні обставини підозри мають місце, підтверджуються достатніми, на даному етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необгрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), n. 32, SeriesA, № 182).

З матеріалів провадження вбачається, що, розглядаючи клопотання про застосування виняткового запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а саме у вчиненні умисного тяжкого злочину, особи підозрюваного: раніше не судимий, неодружений, не працює, джерела доходів невідомі, підтвердження місця реєстрації та проживання суду не надано, відсутність соціальних звязків, які б забезпечували його явку до слідчого та суду, а також неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб запобігти встановленим вище ризикам.

Обгрунтованість підозри у вчиненні вказаного злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 11.03.2023; довідкою КНП «Миргородська ЛІЛ» № 918 від 10.03.2023, протоколом компютерно] томографії головного мозку від 10.03.2023; протоколом огляду місця події від 11.03.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 11.03.2023; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 від 11.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 11.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 11.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 11.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 11.03.2023; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 11.03.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 11.03.2023; протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису від 11.03.2023.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку та зазначено вище.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді у частині доведеності наявності у даному кримінальному провадженні зазначених у клопотанні ризиків, передбачених, п.п.1.3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, наявні у матеріалах провадження факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні та доведені прокурором в судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, що у свою чергу дає підстави для застосування до нього одного із запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 178 КПК України, колегія суддів, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею у судовому засіданні.

На даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеними прокурором під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі, як просить апелянт, не пов`язаного з триманням під вартою.

Колегія суддів враховує те, що підозрюваний має позитивну характеристику, молодий вік, раніше не судимий, проте наведені доводи не спростовують висновки слідчого судді про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до долученого до заперечення прокурора ОСОБА_6 висновку експерта №182 від 13.03.2023 потерпілому ОСОБА_11 були нанесені тяжкі тілесні ушкодження.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не визначив розмір застави і колегія суддів з цим погоджується.

Відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину пов`язаного із застосуванням насильства чи погрозою його застосування.

Тому, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження за клопотанням органу досудового розслідування про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

З огляду на вказане підстав для скасування ухвали слідчого судді щодо підозрюваного ОСОБА_8 , про що йдеться в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2023 року без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4