ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року

м. Київ

справа № 125/1808/21

провадження № 51-4072км22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 на вирок Барського районного суду Вінницького області від 29 липня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 28 вересня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000144, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього певні обов`язки.

Згідно з вироком суду 15 серпня 2021 року приблизно о 02:00 ОСОБА_7 , перебуваючи біля входу до приміщення кафе «Патіфон» (вул. Святого Миколая в м. Бар Вінницької області), на ґрунті неприязних відносин підійшов до ОСОБА_8 та маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, умисно узявши за плече обома руками останнього, штовхнув його, внаслідок чого ОСОБА_8 впав на підлогу. Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , знаходячись біля ОСОБА_8 , коли той намагався підвестись на ноги, наніс один удар стопою правої ноги в область обличчя, а саме щелепи останнього, після чого не зупиняючись наніс йому один удар правою рукою в область обличчя. Продовжуючи злочинні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_8 , який в той час лежав на підлозі та почергово з обох рук наніс п`ять ударів в область голови ОСОБА_8 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, які, згідно висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що досудове слідство проведено без визначення уповноваженої особи, в основу обвинувачення ОСОБА_7 покладено ряд доказів, які отримані з істотним порушенням вимог КПК. Зазначає, що проведення ряду слідчих дій було до надання статусу підозрюваного ОСОБА_7 , що порушило його право на захист. Також зазначає, що показання свідків суттєво різняться з покараннями потерпілого та не відповідають відеозапису із камер спостереження. Вказує, що апеляційний суд на вказані порушення не звернув уваги, не надав обґрунтованих відповідей на усі доводи сторони захисту та, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо належності та допустимості доказів, належним чином не мотивував свого рішення.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечувала проти її задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження або неповноту судового розгляду, чинним законом не передбачено.

З касаційної скарги вбачається, що захисник, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.

Разом з тим, за результатами перевірки судових рішень у порядку касаційної процедури у межах передбачених законом повноважень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_7 винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що подія сталась 15 серпня 2021 року біля кафе «Патіфон». Потерпілий, зайшовши зі своїм другом ОСОБА_9 до кафе, почав чіплятися до його дружини. Зазначив, що ОСОБА_8 неодноразово вчиняв такі дії по відношенню до його дружини за що вже попереджався. Коли потерпілий з ОСОБА_9 вийшли на вулицю, він вийшовши за ними та взяв потерпілого за плече, оскільки хотів відійти поговорити. ОСОБА_8 повернувшись наніс йому правою рукою удар в око. Після цього він відштовхнув потерпілого від себе. Підійшовши до ОСОБА_8 , щоб поговорити, останній почав знову лізти в бійку. Зазначив, що у нього не було умислу бити потерпілого, і кулаками він не бив його, його руки не були посічені, ногами по голові лежачого на землі потерпілого він також не бив. Також стверджував, що після того, як потерпілий його вдарив, у нього виник стан афекту, оскільки він цього не очікував. Їх розтягнули і на цьому все закінчилось. Потім йому зателефонував потерпілий і повідомив, що знаходиться у відділенні поліції. Приїхавши до Барського ВП він був допитаний слідчими. Він в той момент намагався примиритись з потерпілим, однак останній відмовився. На другий чи на третій день при зустрічі з потерпілим, останній назвав значну суму відшкодування, яку він намагався знайти, проте згодом потерпілий оголосив ще більшу суму коштів. Після чого потерпілий більше на примирення не йшов. На запитання учасників і суду ОСОБА_7 уточнив, що після того, як він відштовхнув потерпілого від себе, в нього не було умислу продовжувати бійку, а він лише хотів попередити потерпілого шляхом розмови не чіплятись до його дружини. Зазначив, що в нього був синяк від першого удару потерпілого, інших ушкоджень не було. Вказав, що відбивав удари потерпілого долонями, не бив його, можливо, зачепив, наміру ламати щелепу потерпілому він не мав.

Разом із цим, винуватість ОСОБА_7 у заподіянні ОСОБА_8 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження доводиться показаннями потерпілого, котрий у суді пояснив, що 15 серпня 2021 року о 02:00 він разом з ОСОБА_9 вийшовши з кафе «Патіфон» стояли розмовляли, а ОСОБА_7 раптово налетів на нього, кинув і почав бити. Перед цим в приміщенні кафе в нього з ОСОБА_7 конфлікту не було. На вулиці ОСОБА_7 взяв його за плечі, крутонув, а оскільки він був напідпитку, то втратив концентрацію і впав. Потім ОСОБА_7 наніс йому удар ногою в область нижньої щелепи, коли він лежав на землі. Далі пам`ятає все смутно, відчув ще кілька ударів по голові. Після цього його підняли і відвели в сторону, не пам`ятає хто. Згодом ОСОБА_7 знову підбіг до нього та наніс декілька ударів в область обличчя кулаками, від чого він впав на капот автомобіля. При цьому ОСОБА_7 не зупинився, та підійшовши, наніс ще декілька ударів. В подальшому ОСОБА_9 і ОСОБА_10 допомогли йому відійти в сторону автовокзалу, а потім відвезли до лікарні, де йому зробили рентген та дали направлення у лікарню м. Вінниці, куди він одразу поїхав. Зазначив, що під час бійки він отримав перелом нижньої щелепи. Вважає, що причиною конфлікту послугували ревнощі до колишньої дружини ОСОБА_7 . Додав, що свідок ОСОБА_10 теж вийшов за ними на вулицю, однак оскільки останній йшов позаду, тому він його не бачив. Повідомив, що тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносив, оскільки був без сил.

Допитаний у суді свідок ОСОБА_9 пояснив, що 14 серпня 2021 року близько першої години ночі вони були в клубі «Патіфон». Коли вони вийшли на вулицю, до потерпілого підбіг ОСОБА_7 і, нічого не пояснюючи, потягнув його за руку від чого потерпілий впав. Коли ОСОБА_8 лежав на землі ОСОБА_7 наніс йому удар ногою в область голови, а потім наніс ще близько п`яти ударів руками в область обличчя. Він ( ОСОБА_9 ) хотів зупинити бійку, проте хтось із присутніх його зупинив. В цей момент бійка припинилась, і потерпілий піднявся. Коли ОСОБА_8 відійшов за автомобіль, ОСОБА_7 знову підбіг до нього та наніс більше п`яти ударів кулаками в обличчя, від чого потерпілий знову впав. Після цього бійка припинилась. В цей час під`їхав знайомий, який мав забрати ОСОБА_9 , вони сіли у автомобіль та поїхали в лікарню. У хірургічному відділенні лікар направив потерпілого на рентген. Після цього він зателефонував у поліцію. Свідок зазначив, що не бачив, щоб ОСОБА_8 наносив перший удар ОСОБА_7 . Вказав, що коли приїжджав у м. Вінницю відвідати потерпілого, то в нього була опухла вся голова, розсічень не бачив.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що 14 серпня він із потерпілим та ОСОБА_9 відпочивали в клубі «Патіфон». Близько першої години ночі коли вони вийшли на вулицю до них підійшов ОСОБА_7 та потягнувши ОСОБА_8 і почав наносити йому удари в обличчя, від яких потерпілий впав. Після цього підбігли люди і бійка припинилась. Він з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пішли в сторону автобусної станції та в подальшому поїхали до лікарні.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №138 від 7 жовтня 2021 року у ОСОБА_8 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва та справа. Дане ушкодження виникло внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару) тупим твердим предметом (предметами), могло виникнути у строк та при обставинах зазначених у постанові. Перелом нижньої щелепи в ділянці кута зліва та справа не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Судом першої інстанції у судовому засіданні за участі потерпілого та обвинуваченого було досліджено відеозапис із камери відеоспостереження кафе «Патіфон», з якого вбачається, що о 01:59:27 потерпілий ОСОБА_8 виходить з приміщення кафе разом із свідком ОСОБА_9 , вони спокійно розмовляють. Далі з приміщення кафе виходить обвинувачений і швидкими кроками ззаду підходить до потерпілого, бере його обома руками за плечі, будучи схопленим за плечі потерпілий розвертається обличчям до обвинуваченого, при цьому на відео не видно, щоб потерпілий в цей момент першим наніс удар обвинуваченому. Потім обвинувачений обома руками штовхнув потерпілого (таким чином, ніби кинув його донизу). Потім з рухів тіла обвинуваченого видно, що він наніс один удар ногою, а потім один удар правою рукою. Далі чоловік, що стояв у юрбі людей, відтягнув обвинуваченого в сторону, а обвинувачений у відповідь замахнувся руками на цього чоловіка і зробив кілька кроків в його сторону. Потім обвинувачений розвернувся і пішов в сторону, де був потерпілий. Моменту падіння потерпілого на землю на відео не видно, оскільки потерпілий і обвинувачений були в оточенні юрби людей, які спостерігали за бійкою. Наступних ударів також не видно через юрбу людей.

Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження суд правильно встановив, що механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, кількість і локалізація ударів і їх характер узгоджуються з показаннями потерпілого, показаннями свідка ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , даними дослідженого у судовому засіданні відеозапису, а характер і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень підтверджується висновком експерта, дані якого узгоджуються зі змістом показань потерпілого і свідків.

Суд першої інстанції належним чином мотивував таке рішення та надав відповідну оцінку позиції сторони захисту. При цьому, судом обґрунтовано не прийнято до уваги показання засудженого про те, що потерпілий першим наніс удар в обличчя обвинуваченому, чим спричинив його стан афекту.

При цьому суд зазначив, що доводи про відсутність наміру наносити потерпілому тілесні ушкодження, про бажання лише поговорити, повністю спростовуються даними відеозапису з камер відеоспостереження, на яких чітко видно початок побиття, зокрема те, що обвинувачений швидкими різкими кроками підійшов ззаду до потерпілого і обома руками схопив його за плечі. Така поведінка обвинуваченого, на переконання суду, свідчить не про намір поговорити, а про намір застосувати фізичну силу.

З метою перевірки доводів сторони захисту про недопустимість протоколу тимчасового вилучення майна від 6 вересня 2021 року, оскільки, за доводами захисника, виїмка медичної картки потерпілого ОСОБА_8 була проведена поза межами строку дії ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ, а дата складення протоколу, вказана у ньому, зазначена завідомо неправильно, місцевим судом було досліджено вказаний протокол, ухвалу слідчого судді від 2 вересня 2021 року та допитано свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Суд зазначив, що медичну карту ОСОБА_8 отримано керівником органу досудового розслідування ОСОБА_11 , котрий здійснював повноваження слідчого в порядку статті 39 КПК, від закладу охорони здоров`я в порядку тимчасового доступу згідно з ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2021 року. Вилучення медичної карти відбулося 6 вересня 2021 року в межах десятиденного строку дії ухвали слідчого судді. Дата вилучення медичної карти підтверджується даними протоколу тимчасового вилучення майна від 6 вересня 2021 року та даними опису речей і документів, які були вилучені на підставі вищевказаної ухвали, а також показаннями свідка ОСОБА_11 , наданими під присягою у судовому засіданні, у яких він підтвердив, що зазначив у протоколі актуальну дату вилучення медичної карт.

Також місцевий суд вказав, що показаннями свідка ОСОБА_12 не спростовано достовірності даних щодо дати вилучення медичної карти ОСОБА_8 , оскільки свідок вказала, що не пам`ятає, коли саме фактично відбулося вилучення медичної карти потерпілого. Свідок розповіла лише про звичайну практику видачі медичної документації в порядку тимчасового доступу на підставі ухвали слідчого судді, яка існує в лікарні безвідносно до обставин цього кримінального провадження, однак не змогла пригадати конкретних обставин вилучення медичної карти ОСОБА_8 і не змогла достовірно підтвердити, що в конкретно цій ситуації була дотримана описана нею процедура, зокрема, не змогла підтвердити достовірності внесених записів до внутрішнього журналу лікарні щодо дати вилучення карти ОСОБА_8 .

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК. При цьому всім наявним доказам суд відповідно до вимог КПК дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 122 КК є правильною. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд у межах, передбачених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст.405 цього Кодексу, під час перегляду вироку місцевого суду за апеляційною скаргою захисника, належним чином розглянув викладені в ній доводи, дав на них вичерпні відповіді та навівши підстави прийнятого рішення, залишив вирок місцевого суду без змін, а заявлені апеляційні вимоги про закриття кримінального провадження без задоволення.

При цьому суд апеляційної інстанції підтвердив правильність висновків суду першої інстанції, який здійснив ретельне дослідження доказів; у своєму рішенні навів докладні мотиви його прийняття і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям ОСОБА_7 .

З приводу доводів сторони захисту про не визначення уповноваженої особи для здійснення досудового розслідування, апеляційний суд зазначив, що відсутність постанови про призначення слідчого не свідчить про неповноважність слідчого на ведення кримінального провадження.

При цьому апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду з приводу того, що прямої вказівки на обов`язкове оформлення рішення керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого, який буде проводити досудове розслідування у формі постанови КПК не містить, а тому прийняття рішення у формі доручення про проведення досудового розслідування, у якому викладені важливі елементи змісту постанови, вказані у статті 110 КПК, не є істотним порушенням КПК і не спричиняє визнання слідчого ОСОБА_13 неналежним процесуальним суб`єктом здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Також предметом перевірки апеляційного суду були доводи захисника про недопустимість доказів через отримання медичної картки потерпілого ОСОБА_8 поза межами строків визначених рішенням суду.

З даного приводу колегія суддів зазначила, що з пояснень свідка ОСОБА_12 , даними під час судового розгляду справи судом першої інстанції, слідує, що остання не пам`ятає, коли саме фактично відбулося вилучення медичної карти потерпілого, конкретні обставини вилучення медичної карти ОСОБА_8 та не змогла достовірно підтвердити, що в конкретно цій ситуації була дотримана описана нею процедура, зокрема, не змогла підтвердити достовірності внесених записів до внутрішнього журналу лікарні щодо дати вилучення вищезазначеної медичної карти.

Також апеляційний суд вказав на те, що наданий стороною захисту витяг з журналу видачі історій в правоохоронні органи не є передбаченою нормативними актами формою обліку видачі медичних карт слідчим органам, а є внутрішнім документом медичного закладу, який ведеться у ньому з власної ініціативи і на власний розсуд. Відповідно, такий внутрішній документ, відповідальність за ведення якого не врегульовано будь-якими правовими приписами, за обставин цього провадження не може мати переваги над даними процесуальних документів, оформлення яких унормовано КПК.

Щодо доводів сторони захисту про порушення кримінального закону під час отримання експертом рентгенівських знімків потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів, посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду (справи №243/7977/18 від 17 лютого 2022 року та №345/3828/19 від 26 квітня 2021 року) зазначила, що надання потерпілим рентгенівських знімків для проведення експертизи було здійснено з дотриманням вимог закону. Після чого вони були направлені слідчим на експертизу, що підтверджується згадкою про них у супровідному листі до постанови слідчого про призначення експертизи. Потреби у вилученні з дозволу суду медичної документації не було, адже потерпілий надав згоду на її використання.

Крім цього апеляційний суд зауважив, що внесення змін до рентгенівських знімків неможливе. Посилання на них містилося у медичній карті потерпілого, що описано у висновку експерта. Про проведення рентгену за направленням лікаря одразу після того, як потерпілий прибув до лікарні, повідомили під час допиту і потерпілий, і свідок ОСОБА_9 .

Щодо доводів захисника про порушення права ОСОБА_7 на захист через неможливість приймати участь в слідчих діях у зв`язку з відсутністю відповідного у нього статусу підозрюваного на час їх проведення, то колегія суддів визнала їх надуманими та зазначила, захисник жодним чином не конкретизує в чому саме полягає порушення прав його підзахисного до моменту пред`явлення йому підозри.

При цьому суд зауважив, що після пред`явлення ОСОБА_7 підозри, останній мав змогу оскаржити дії та рішення слідчого, заявляти клопотання про проведення тої чи іншої слідчої дії.

Щодо доводів сторони захисту про те, що показання свідків суттєво різняться з покараннями потерпілого та не відповідають відеозапису із камер спостереження, то апеляційний суд зазначив, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були очевидцями події і вказали на обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 ОСОБА_7 .. Їх пояснення узгоджуються з пояснення потерпілого, відеозаписом з камери спостереження та іншими письмовими доказами. Невідповідності та суперечності в їх поясненнях апеляційний суд не вбачає.

З такими висновками апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції. На переконання колегії суддів, ухвала суду апеляційної інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Переконливих аргументів, які би спростовували правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, наведених в оскаржуваних судових рішеннях, та ставили під сумнів їх законність, захисник у своїй касаційній скарзі не навів, і таких даних зі змісту цих рішень не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні судом не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника і скасування судових рішень - відсутні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Барського районного суду Вінницького області від 29 липня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 28 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3