ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 ,потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу прокурора відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000144 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2023року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та йому призначене покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На таке судове рішення прокурора відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу із проханням скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та призначити покарання у виді одного року обмеження волі.

Провадження№11-кп/822/256/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст. 164 ч.1 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Вважає,судом першої інстанції не враховано, що

обвинувачений в порушення вимог закону злісно ухилився від сплати аліментів

на утримання неповнолітніх дітей та не виконував рішення суду впродовж

тривалого часу, майже п`яти років, а саме з липня 2018 року по 01.04.2023року, що свідчить про систематичне нехтування обвинуваченим своїми обов`язками.

Звертає увагу, що ОСОБА_10 ,згідно із його заявою, хоч і

визнав свою вину, проте жодних активних дій, направлених на сплату коштів

на утримання дітей не вживав та не вживає до теперішнього часу, що призвело

до виникнення заборгованості зі сплати коштів у загальному розмірі 134546,66

гривень, що свідчить про відсутність щирого каяття обвинуваченого у

скоєному та небажанні ним виправити ситуацію, яка склалася.

На думку апелянта, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 безпідставно застосував вимоги ст. 75 КК України та призначив надто м`яке покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого про відсутність підстав для скасування вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, судова колегія приходить до наступних висновків.

Районним та апеляційний судом встановлено, що 19.06.2018 Кіцманським районним судом Чернівецької області винесено рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 850 гривень щомісячно до її повноліття та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі по 950 гривень щомісячно до її повноліття.

ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим та достовірно знаючи про встановлений судом обов`язок сплачувати аліменти, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ігноруючи дане рішення та ухиляючись від його виконання, будучи фізично здоровим, при цьому не вживаючи офіційних заходів до працевлаштування, однак отримуючи дохід від роботи по найму, умисно, протиправно, порушуючи ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень яких батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, не сплачував встановлені судом кошти (аліменти).

У зв`язку із чим, в період з липня 2018 року по 01.04.2023 (включно), станом на 01.04.2023 виникла заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_7 на загальну суму 134546,66 гривень, що сукупно складає суму виплат більше, як за три місяці відповідних платежів.

Такими діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувальний акт розглядався судом у спрощеному провадженні, а тому апеляційний суд не наводить доводів щодо правильності вироку в частині доведеності винуватості та кваліфікації діяння.

Згідно вимог ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, у кожному конкретному випадку, слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки, а також дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст.50 КК України,покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Судова колегія вважає, що таких вимог суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та йому призначене покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік із застосуванням вимог ст.75,76 КК України.

Призначаючи покарання,суд у вироку посилався на те,що враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого,особу винного,який раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно,обставини, що пом`якшують покарання-щире каяття у вчиненні кримінального проступку та активне сприяння його розкриттю.Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Викладені вище обставини суд вважав достатніми для висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням вимог ст.75 КК України.

Судова колегія вважає, що до таких висновків суд прийшов, не врахувавши належним чином наступного.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду(постанова від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к), розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

На переконання судової колегії,районний суд необгрунтовано врахував при призначенні покарання щире каяття як обставину,що пом`якшує покарання.

Із матеріалів провадження вбачається,що каяття обвинуваченого не є щирим та має формальний характер, оскільки відсутні відомості про те,що обвинувачений відшкодував повністю або частково кошти,заборговані на утримання дітей,які він зобов`язаний був сплачувати на підставі судового рішення.Також відсутні докази,що він вживав заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості та недопущення її виникнення у подальшому.

Отже,посилання на те,що обвинувачений визнав свою винуватість не свідчить про його щире каяття у скоєному,оскільки не підтверджене дієво.

За таких обставин судова колегія вважає, що з мотивувальної частини вироку необхідно виключити посилання суду на обставину,що пом`якшує покарання- щире каяття.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,судова колегія враховує,що обвинувачений злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) протягом тривалого періоду часу, зокрема з липня 2018 року по 01.04.2023 року (включно),тобто протягом майже 5 років.

За цей час виникла заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 134546,66 гривень,і це вказує на вказує на грубе нехтування обвинуваченим своїми батьківськими обов`язками.

Несплата обвинуваченим коштів на утримання неповнолітніх дітей істотно негативно вплинула на їх законні права та інтереси щодо достатнього рівня матеріального забезпечення життєво важливих потреб.

Під час апеляційного розгляду потерпіла підтримала апеляційну скаргу прокурора та пояснила,що обвинувачений навіть після направлення до суду обвинувального акту,а також до цього часу жодних дій,спрямованих на погашення заборгованості по аліментах не вчиняв.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 не працює, не займається суспільно корисною працею і у справі відсутні дані,що цьому перешкоджають об`єктивні обставини(стан здоров`я,тощо)

Доказів щодо наявності у обвинуваченого інших утриманців у провадженні немає.

На підставі викладеного судова колегія вважає,що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам закону.

За таких обставин доводи апелянта є слушними,а тому вирок суду в частині призначення покарання необхідно скасувати та ухвалити новий вирок з підстав,що передбачені ст.407,409,413,414,420 КПК України,оскільки внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність(ст.75 КК України) судом призначене покарання,яке через м`якість не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.

При призначенні покарання судова колегія враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком.

Також враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює,не перебуває на обліку у центрі зайнятості,позитивно характеризується по місцю проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є активне прияння розкриттю кримінального проступку.Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Судова колегія вважає, що покарання у виді обмеження волі буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів,зважаючи на ступінь фактичної тяжкості скоєного та обставини вчинення кримінального правопорушення, а призначення більш м`яких видів покарань, що передбачені санкцією ч.1ст.164 КК України не забезпечить досягнення мети покарання.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,413,414,418,420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у виді 1(одного) року обмеження волі.

Строк відбування покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання на наявність пом`якшуючої покарання обставини-щирого каяття.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2