У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання- ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 серпня 2023 року, якою накладено арешт на майно вилучене 14.08.2023 поблизу вулиці Нова, с. Новоінгулка, Миколаївського району, Миколаївської області в ході огляду місця події, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000103 від 15.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

представник власника майна: ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно в повному обсязі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Задоволено клопотання прокурора про арешт майна, що було вилучено 14.08.2023 поблизу вулиці Нова, с. Новоінгулка, Миколаївського району, Миколаївської області в ході огляду місця події, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000103 від 15.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме транспортний засіб - трактор Т-150К зеленого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , саморобну вісь на двох колесах (саморобний причіп) та металеву споруду довжиною 16,2 метри, з метою забезпечення збереження речового доказу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Зазначає, що власник арештованого майна ОСОБА_6 не має статусу підозрюваного в цьому кримінальному провадженні.

Також, зазначає, що в постанові про визнання речовим доказом вилученого майна не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для арешту вилученого майна, та могли б свідчити, що вилучене майно є носієм інформації, яка свідчила б про наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До суду надійшло клопотання в якому прокурор просив накласти арешт на майно, вилучене 14.08.2023 поблизу вулиці Нова, с. Новоінгулка, Миколаївського району, Миколаївської області в ході огляду місця події.

В клопотанні зазначено, що СВ ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000103 від 15.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що вилучене в ході огляду місця події майно відповідає критерію речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України. Не застосування арешту майна може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя вказав, що з урахуванням того, що вилучене майно, на яке просять накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у п.1 ч.2 ст.167 КПК України, так як використане як засоби вчинення кримінального правопорушення, а тому суд вважає обґрунтованим клопотання на виниклу необхідність у накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з вимогами п.3 ч.2 ст.395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчим суддею за результатами клопотання прокурора була постановлена 24.08.2023р., без участі власника майна. Апеляційну скаргу до суду представником власника майна подано 31.08.2023 р., після отримання поштою копії ухвали слідчого судді 30.08.2023р. За такого, колегія вважає, що апеляційна скарга подана в строк, передбачений КПК України.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України, своєчасне застосування якого може запобігти негативним наслідкам при розслідуванні злочинів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Розглядаючи в порядку ст. ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000103 від 15.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 14.08.2023 року до ЧЧ ВП № 6 надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_8 про те, що він просить прийняти міри до колишнього старости с. Новоінгулка Костянтинівської ОТГ ОСОБА_6 , який 14.08.2023 року близько о 13:00 години вчинив самоправство у вигляді зняття водонапірної башти у с. Новоінгулка, Миколаївського району, Миколаївської області без надання документів щодо власності даного майна, які б підтверджували право на зняття башти.

В межах цього кримінального провадження прокурором скеровано до суду клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно 14.08.2023 поблизу вулиці Нова, с. Новоінгулка, Миколаївського району, Миколаївської області в ході огляду місця події.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі, слідчий суддя зазначив, що прокурором доведено, що вказане в клопотанні майно, а саме: транспортний засіб - трактор Т-150К зеленого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , саморобна вісь на двох колесах (саморобний причіп) та металева споруда довжиною 16,2 метри, є речовими доказами по справі та підлягає арешту з метою забезпечення його збереження в стані, у якому воно містить докази.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком слідчого судді та звертає увагу, що слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора щодо арешту майна в повному обсязі, не переконався в обґрунтованості доводів клопотання прокурора та не перевірив їх під час судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів провадження власник вилученого та арештованого майна ОСОБА_6 не має статусу підозрюваного в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000103 від 15.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Колегія суддів вважає, що поза належною увагою слідчого судді залишено факт недоведеності прокурором у клопотанні того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи третіх осіб, про який ідеться в клопотанні прокурора, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на все майно, вилучене 14.08.2023 поблизу вулиці Нова, с. Новоінгулка, Миколаївського району, Миколаївської області в ході огляду місця події, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000103.

На думку суду апеляційної інстанції, в даному випадку, зважаючи на недоведеність прокурором того, що потреби досудового розслідування виправдовують необхідність накладення арешту на транспортний засіб - трактор Т-150К зеленого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 та саморобну вісь на двох колесах, такий ступінь втручання в права і свободи третіх осіб, може призвести до порушення прав відповідного власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності (користування) під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів, існує можливість без накладення арешту на транспортний засіб - трактор Т-150К зеленого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 та саморобну вісь на двох колесах, провести всі слідчі дії під час досудового слідства та судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні за №0000103 від 15.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, а апеляційна скарга представника власника майна підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 серпня 2023 року, якою накладено арешт на майно вилучене 14.08.2023 поблизу вулиці Нова, с. Новоінгулка, Миколаївського району, Миколаївської області в ході огляду місця події у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000103 від 15.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора. Накласти арешт на металеву споруду довжиною 16,2 метри, вилучену 14.08.2023р. в ході огляду місця події, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000103 від 15.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. В іншій частині клопотання про накладення арешту відмовити. Визначити місце зберігання арештованого майна під час досудового розслідування на території ПрАТ «Новотех» за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Новоінгулка, вулиця Степова, 11.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді