1Справа № 335/2987/22 1-кп/335/283/2023
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
процесуального прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із вищою освітою, працевлаштованого на підприємстві «Adrenplast», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
В цей же час, на проїзній частині вулиці Прибережна магістраль в районі ЛЕП № 176 перебував пішохід ОСОБА_8 .
Під час руху в районі ЛЕП № 176 водій ОСОБА_4 , здійснював рух зі швидкістю не менше 69 км/год., що перевищує дозволену швидкість руху транспортних засобів в населеному пункту (на той час 60 км/год.), маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_8 , який перебував на проїзній частині вулиці Прибережна магістраль, а також маючи технічну можливість уникнути наїзду на нього шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місць наїзду на нього шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду, діючи з злочинною недбалістю, своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду пішохода не прийняв, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який знаходився на проїзній частині.
В результаті вказаного наїзду пішохід ОСОБА_8 від наданого різкого прискорення його тілу зумовленого контактом (ударом) із зовнішніми частинами кузова рухомого автомобіля «ВАЗ 211114», втратив рівновагу та в неконтрольованому стані впав на середню смугу руху, де на нього відразу відбувся наїзд (переїзд) автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .
Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. 12.3, 124, 12.9 б) чинних на момент ДТП Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:
- п. 12.3 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.»;
- п. 12.9. Водієві забороняється:
б) «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих травм помер на місці пригоди.
Згідно висновку судової медичної експертизи від 31.10.2016 року № 401, смерть ОСОБА_8 настала в результаті поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок.
Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
Потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. 13.07.022 звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд кримінального провадження без її участі.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, а саме, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, і обмежується допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням письмових доказів щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні, накладення/скасуванням арешту на майно та щодо вартості витрат на проведення судових експертиз.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Таке рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, у тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Судом достовірно встановлено, що допущені обвинуваченим ОСОБА_4 порушення Правил дорожнього руху України, а саме вимог пунктів 12.3, 124, 12.9 б) чинних на момент ДТП Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, являлися безпосередньою причиною події дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що в результаті цього настали наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_8 .
Суд констатує наявність прямого причинного зв`язку між допущеними ОСОБА_4 порушеннями Правил дорожнього руху і вказаними наслідками.
З огляду на вищевикладене, суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, а також письмові докази щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні, накладення/скасування арешту на майно та щодо вартості витрат на проведення судових експертиз, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, при визначенні покарання бере до уваги ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який, відповідно до ст.12 КК України класифікується як тяжкий злочин, обставини вчинення кримінального правопорушення, форму вини у вигляді необережності, керував транспортним засобом у тверезому стані, добровільне відшкодування завданої шкоди, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, розкаявся у вчиненому, виявляє щирий жаль з приводу вчиненого, особу ОСОБА_4 , який має вищу освіту, працює на підприємстві «Adrenplast», є одруженим, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Як обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до положень ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та добровільне відшкодування шкоди потерпілій.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Проте, суд призначає ОСОБА_4 основне покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі і вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Разом із цим суд дійшов висновку про можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 заявили клопотання про звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році», оскільки останній має на утриманні неповнолітню дитину, доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, що міститься в матеріалах справи.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання. 07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIІI. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст. 13 названого Закону).
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» , звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, які визанні винними у вчиненні умисних злочинів, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України та особи, визанні винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 акту амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 ЗУ «Про амністію 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає у зв`язку з відсутністю таких клопотань сторони обвинувачення та з огляду на положення статей 22, 26 КПК України, згідно яких суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі (9806,40 + 2745,92) 12 552 грн. 32 коп.
Разом з цим, вказані арешти були скасовані 05.10.2016 та 24.06.2019 відповідно.
Речові докази слід розподілити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370,374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити повністю від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі 12 552 грн. 32 коп. (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривні 32 копійки).
Речові докази у кримінальному провадженні:
- автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , - залишити останньому за належністю, звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою;
- DVD-R диск - зберігати у матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1