ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1387/23 Справа № 204/8843/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000288 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, маючої середню освіту, офіційно не працевлаштованої, одруженої, на утриманні неповнолітніх дітей немаючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт строком 150 годин .

Окрім цього судом вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , 01.07.2022 ОСОБА_7 , приблизно о 13 год. 01 хв., знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю донькою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Знаходячись за вищевказаною адресою у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення потерпілій ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , знаходилась у зазначений час та у зазначеному місці, з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на спричинення легких тілесних ушкоджень, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, наблизившись до потерпілої, почала її штовхати, наносити потерпілій удари руками по обличчю. Потім ОСОБА_7 сильно штовхнула в бік потерпілу ОСОБА_11 , в ході чого остання не втрималась на ногах та впала.

Внаслідок спричинених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичного експерта № 2705е від 28.09.2022 року, заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синців повік обох очей, більше справа, на спинці носу, на правій носо-губній складці, на підборідді справа, крововилив під слизову оболонку правого ока, садна спинки носа зліва є складовими в виникненні закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалість понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день). На підставі: «п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6; рани тильної поверхні 5-го пальця правої кисті з відкритим вивихом між серединною та нігтьовою фалангами, синців тильної поверхні правої кисті, 4-го, 5-го пальців правої кисті, за своїм характером відносяться по легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалість понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день). На підставі: «п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6; синців правого передпліччя, передньої поверхні правого колінного суглобу, задньої поверхні лівого плеча, садна правого колінного суглобу, які згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6 - відноситься до легких тілесних шкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, призначивши їй покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок суворості.

Так, обвинувачена вказує, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з чоловіком, має повнолітню доньку та малолітніх онуків,, має достатній рівень матеріального забезпечення, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вину визнала, щиро розкаялася, активно сприяла у розкритті кримінального правопорушення, добровільно сплатила потерпілій матеріальний та моральний збиток, шляхом поштового переказу на її адресу, внаслідок чого призначив занадто суворе покарання.

При цьому, обвинувачена звертає увагу на те, що згідно довідки з банку на її рахунку достатньо коштів для сплати штрафу, а також на можливість врахування при визначенні покарання і поведінки потерпілої, яка передувала кримінальному правопорушенню, при цьому вона сама також отримала тілесні ушкодження.

За таких обставин, обвинувачена вважає, що враховуючи дані про її особу, наявність помякшуючих обставин та відсутність тих що обтяжують, є підстави для призначення менш суворого покарання у виді штрафу.

Не погоджуючись з поданою обвинуваченою апеляційної скаргою, адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 подала заперечення на скаргу, в яких посилаючись на законність рішення суду, просила залишити його без змін.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачена та її захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор та представник потерпілої заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.

Перевіряючи доводи обвинуваченої ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, офіційно не працевлаштована, одружена, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та повне визнання своєї вини обвинуваченою.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді громадських робіт, в межах санкцій інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Отже, колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене у виді громадських робіт, в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, на мінімальний строк, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, суд правильно зазначив про неможливість призначення обвинуваченій покарання, зокрема, у виді штрафу, з огляду на те, що обвинувачена офіційно не працевлаштована, не має джерела доходу, й таке покарання не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, з чим погоджується і апеляційний суд, не спростовують вичновків суду і надана обвинуваченою довідка з банку.

При цьому, посилання обвинуваченої в скарзі на те, що суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з чоловіком, має повнолітню доньку та малолітніх онуків, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вину визнала, щиро розкаялася, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами, а визнання вини та щире каяття визнано судом як обставини, що пом`якшують покарання. При цьому, добровільне відшкодування потерпілій моральної та матеріальної шкоду, було здійснено обвинуваченою після винесення обвинувального вироку щодо неї.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченої положень ст.69 КК України, не убачається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4