ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3406/22 Справа № 227/1421/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.09.2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Шевченко Донецької області, громадянина України, із середньою загальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

29.09.2004 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання 03.06.2010 року,

04.10.2011 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст.187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.02.2016 року залік з 30.10.2010 р. по 06.03.2012 р. згідно ч.5 ст.72 КК України, початок строку 31.10.2010 року, кінець строку

27.06.2018 року; 29.05.2017 року ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.05.2017 року звільнено від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строку 1 рік 1 місяць 8 днів,

21.10.2020 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі

визнано винним у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В силу ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.10.2021 року у виді 1 року позбавлення волі, більш суворим покаранням у виді 4 років позбавлення волі, призначеним оскаржуваним вироком, остаточно за сукупністю злочинів призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки;

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він., будучи особою, яка має судимість за корисливі кримінальні злочини, 06.02.2020 року о 14.20 годині, шляхом вільного доступу, у робочий час, зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у вказаному магазині у останнього виник злочинний намір на відкрите викрадення мобільних телефонів, які належать ФОП ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, повторно, відкрито, з корисливих мотивів, з метою придушення опору продавця при вчинені злочину, підійшов до потерпілої ОСОБА_10 та наніс їй не менше двох травмуючи дій електрошокером, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді саден поперекової області та лівої сідниці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Однак ОСОБА_10 вчинила опір ОСОБА_8 , вкусивши останнього за палець, чим завадила ОСОБА_8 реалізувати усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Після чого ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втік та не довів злочин до кінця з причини, що не залежали від його волі.

Таким чином,суд визнав, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, а саме незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, скоєного повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України

За змістом касаційної скарги захисник, не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанціїнеправильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки обвинувачений не мав умислу на заволодіння мобільними телефонами, тому в його діях відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 КК України.

Апелянт зазначає, що поза увагою суду залишились її доводи щодо недопустимості як доказупротокол проведення слідчого експерименту від 22.02.2020р. за участю свідка ОСОБА_11 та протокол огляду предмета від 06.02.2020 р.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без змін;перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, доведена дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У поданій апеляційній скарзі захист порушує питання щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, посилаючись на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, недопустимість як доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 22.02.2020р. за участю свідка ОСОБА_11 та протоколу огляду предмета від 06.02.2020 р., оскільки його складено з порушенням, в протоколі зазначено, що відбувалась відео фіксація, але до протоколу фото не долучено.

Проте доводи захисту колегія суддів уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального і кримінального процесуального законів з огляду на таке.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.186 КК України, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

Виходячи з положень статті 186 КК України, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчиняється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням показань потерпілої ОСОБА_12 ,свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , протоколів слідчих експериментів за участю ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_11 , згідно з яким підозрюваний та свідок на місці розповідали і показували про обставини вчинення кримінального правопорушення; висновків судово медичних експертиз, протоколу огляду місця події від 06.02.2020 року та фото таблицею до нього підтверджується факт огляду приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 , протоколу огляду предмета та інших доказів.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_12 показала про те, що вона працювала продавцем в магазині «Мобілочка», до магазину зайшли двоє чоловік та жінка, які вибрали два дорогих мобільних телефона. Крім того вони цікавились навушниками, чохлами до телефонів та захисним склом до них. Коли вона їм сказала, що захисне скло знаходиться на іншому магазині, але її чоловік може зараз їх принести, але вони чомусь одразу відмовились від захисних стекол і сказали, що не треба, щоб чоловік приходив до магазину, оскільки вони розглянуть лише чохли на телефони. Потім вони сказали, що грошей у них немає, але їм повинні зараз перевести кошти на банківську карту, яку вони поклали на стойку в магазині. Вказані особи перебували в магазині приблизно 40 хвилин. В цей час жінка стояли біля неї і розмовляла з нею, а чоловік стояв біля вікна та розмовляв по телефону. Потім вони попросили показати чохли на телефони. Коли вона підійшла до вітрини з чохлами і стала відкривати вітрину, то жінка і чоловік стояли у неї за спиною. В цей час вона почула звуки схожі на звук електрошокера та на тілі, а саме на лівій сідниці відчула дотики схожі на щипання, які були досить болючі, потім вона почула наступний удар, від якого майже не втратила свідомість. В цей час вона стала кричати і повертатися спиною до вітрини і її хтось штовхнув на вітрину, від чого остання розбилась. Обвинувачений, який стояв поруч став її душити (саме так вона сприймала його дії, а саме його руки, які знаходились біля її обличчя та шиї), вона захищаючись махала руками та кричала.. Тоді вона захищаючись вкусила чоловіка за палець руки. Після цього чоловік та жінка вибігли з магазину та стали тікати. Вона вибігла на вулицю та просила про допомогу, але в цей час на вулиці нікого не було. Тоді вона зайшла до магазину та швидко подзвонила своєму чоловікову, який на той час працював в іншому магазині, який знаходиться недалеко від магазину «Мобілочка». Також зазначила, що жінку догнали біля магазину «АТБ» і викликали поліцію. До приїзду поліції ця жінка казала, що вона не знає чоловіка, який з нею був у магазині «Мобілочка» і що вона не думала, що таке буде. в момент нападу на неї, телефони, які вибрали для покупки зазначені особи лежали на столі за стойкою, яка знаходилась біля вітрини, де відбувалась ця подія. З пояснень свідка також було встановлено, що остання під час перебування цих осіб в магазині сфотографувала їх на свій мобільний телефон, оскільки вони їх здалися підозрілими.

Покази потерпілої ОСОБА_12 є логічними, послідовними.

Не прийняти до уваги показання потерпілої у суду не було підстав, оскільки такі показання потерпілої ОСОБА_12 узгоджуються з дослідженим у судовому засіданні іншими матеріалами справи, а саме з показами свідка ОСОБА_13 , заявою, яку вона подавала до правоохоронних органів щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення, протоколом огляду місця події, протоколами огляду предметів, висновками судово-медичних експертиз, протоколами проведення слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 , заявою ОСОБА_8 про видачу електрошокера.

Так, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 повністю підтвердили показання потерпілої ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, в той день коли трапилась подія в магазині «Мобілочка», де працювала його дружина ОСОБА_12 , остання подзвонила йому на телефон та сказала, що її вдарили електрошокером. Він одразу побіг до дружини в магазин. Дружина була в істериці та в магазині він побачив, що була розбита вітрина. З пояснень дружини він дізнався що це були чоловік та жінка. Жінку він догнав одразу біля магазину АТБ, викликав поліцію. Коли приїхала поліція то ця жінка розповіла поліцейським з ким вона була у магазині «Мобілочка», де вони познайомились, назвала його прізвище та ім`я. Поліцейські через свої бази встановили цього чоловіка і показали його фото його дружині, яка впізнала цього чоловіка, як такого, що вчинив на неї напад. Зазначив, що ці події відбувались в 2020 році взимку. З пояснень свідка також встановлено, що в цей день його дружина присилала йому на мобільний телефон фотографію чоловіка і жінки, які знаходились в магазині «Мобілочка» біля вітрин з товаром, пояснюючи це тим, що вони їх показалися підозрілими особами. Подальшомуз`ясувалось, що це були саме обвинувачений та жінка, яку він затримав. Також зазначив, що від вказаних дій у дружини залишились тілесні ушкодження, а саме на тілі було пляма з двома точками, тобто ушкодження, які можуть з`явитися від дії електрошокера.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що на початку лютого 2020 року вона разом з обвинуваченим ОСОБА_15 та своїм неповнолітнім сином на таксі їхали з м.Покровська до м.Святогірськ на відпочинок. В м.Добропілля вони зупинились. Разом з ОСОБА_15 вона зайшла до магазину «Мобілочка», де вибрали два телефони, які планували купити, які продавець відклала їм для покупки. Оскільки грошей у них не було і їм повинні були переказати кошти на банківську карту, вони деякий час чекали переказу на банківську карту в цьому магазині. Вона цікавилась у продавчині щодо навушників та про інші аксесуари на телефони. Потім вона попросила продавця жінку показати їй чохли на телефони. Коли продавчиня була біля вітрини, з метою показати чохли, вона разом з ОСОБА_15 стояли у неї за спиною. В цей момент ОСОБА_16 почав розкривати свою сумку, на якій був брилок, що світиться, а саме розкривати блискавку на сумці, від якої виходив певний звук (залізна блискавка тріщала). Продавчиня, почувши цей звук стала кричати, що їй боляче та що її грабують, стала повертатися обличчям до ОСОБА_17 та ймовірно оступилася та впала на вітрину, яка розбилась. При цьому продавець все гучніше стала кричати, що її грабують. ОСОБА_16 став казати продавчині, щоб вона заспокоїлась та не кричала і хотів їй закрити рота рукою. В цей час продавчиня вкусила ОСОБА_17 за палець руки. Потім ОСОБА_16 забрав свою руку від продавця і вони спокійно вийшли з магазину та розійшлись в різних напрямках, а саме ОСОБА_16 пішов прямо, а вона перейшла через дорогу з метою заспокоїтись. Потім вона вирішила піти до автомобіля таксі, де знаходився її син, але її зупинив чоловік, який повів її до магазину АТБ, куди згодом підійшла продавчиня з магазину «Мобілочка», а потім під`їхала поліція.

Суд, аналізуючи показання свідка, дані в судовому засіданні, обґрунтовано не взяв до уваги у тій частині, що у обвинуваченого ОСОБА_8 під час знаходження в магазині «Мобілочка» була сумка, оскільки вони спростовуються як поясненням самого обвинуваченого, який в судовому засіданні взагалі не зазначав, що при ньому під час вказаних подій була будь-яка сумка, яку він розкривав за спиною у потерпілої в магазині «Мобілочка», як зазначає свідок, так і поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснювала, що у обвинуваченого, на момент відвідування магазину, не було сумки, а також дослідженими доказами, а саме протоколом огляду предмету від 13.02.2020 року, яким оглядався добровільно наданий ОСОБА_10 кольоровий фотознімок ІМG-be2boc5a828a1b643c860160ff97f04-vjpg об`ємом 202Ко, розміром 1200х1600 рх, зроблений останньою в приміщенні магазину «Мобілочка», на якому зображені чоловік та жінка. Згідно пояснень потерпілої вказаний фотознімок вона зробила в день нападу на неї і на фото зображені саме обвинувачений і свідок ОСОБА_11 .

Крім того, показання свідка ОСОБА_11 в цій частині спростовуються протоколомслідчого експерименту за її участю, якому суд надав належну оцінку та обґрунтовано прийняв як доказ вини ОСОБА_14 .

Доводи свідка ОСОБА_11 з приводу того, що під час слідчого експерименту за її участю на неї здійснювався вплив з боку працівників поліції, суд обґрунтованосприйняв критично і розцінив їх як такі, щоб обвинувачений мав можливість уникнути відповідальності виходячи з такого.

Так, з пояснень як свідка ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 судом встановлено, що вказані особи є добре знайомими, до обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вони підтримували сімейні відносини як чоловік та жінка. З пояснень вказаних осіб було встановлено, що останні мають спільну дитину.

При перегляді відеозапису слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , який проводився в присутності двох понятих, у суду не виникли сумніви в тому, що вказаний свідок в ході даної процесуальної дії знаходився під будь-чиїм впливом, оскільки свідок впевнено розказував про обставини тієї події та на місці події детально показував де знаходився ОСОБА_16 та потерпіла. Також зі змісту відеозапису вбачається, що слідча задає питання свідку з приводу її пояснень, які останньою надавались раніше, а свідок надає уточнення, що в свою чергу свідчить про відсутність будь-якого впливу на свідка.

Суд звернув увагу і на те, що пояснення свідка ОСОБА_11 , надані під час слідчого експерименту та надані в судовому засіданні щодо обставин подій, що відбувались 06.02.2020 року є майже однаковими і містять відмінності лише в тому, що під час слідчого експерименту свідок пояснювала, що коли ОСОБА_16 стояв за спиною продавця вона почула тріск, який, як вона зрозуміла пізніше, був тріском від електрошокеру, а в судовому засідання свідок пояснювала, що вказаний тріск був внаслідок відкривання обвинуваченим блискавки на своїй сумці, що у нього знаходилась на той час.

Але при цьому суд обґрунтовано зазначив, що пояснення свідка ОСОБА_11 про те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 під час знаходження в магазині «Мобілочка» була сумка не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються як поясненням самого обвинуваченого, який в судовому засіданні взагалі не вказував, що при ньому під час вказаних подій була будь-яка сумка, яку він розкривав за спиною у потерпілої в магазині «Мобілочка», на що посилалась свідок, так і поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснювала, що у обвинуваченого, на момент відвідування магазину, не було сумки, а також дослідженими доказами, а саме протоколом огляду предмету від 13.02.2020 року, яким оглядався добровільно наданий ОСОБА_10 кольоровий фотознімок ІМG-be2boc5a828a1b643c860160ff97f04-vjpg об`ємом 202Ко, розміром 1200х1600 рх, зроблений останньою в приміщенні магазину «Мобілочка», на якому зображені чоловік та жінка. Згідно пояснень потерпілої вказаний фотознімок вона зробила в день нападу на неї і на фото зображені саме обвинувачений і свідок ОСОБА_11 .

В судовому засіданні, ані обвинувачений, ані свідок не заперечували факт їх зображення на вказаному фото. В той же час при огляді вказаного фотознімку вбачається, що будь-якої сумки у чоловіка зображеного на фото не має, що свідчить про те, що свідчення свідка ОСОБА_11 в цій частині не узгоджуються з дослідженими в ході судового розгляду доказами, що свідчить про те, що вони є неправдивими.

Таким чином, судом першої інстанції надана належна мотивована оцінка показам ОСОБА_18 , з якою повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що в свою чергу спростовує доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, про необхідність визнанням недопустимим доказом протокол слідчогоексперименту вид 22.02.2020р. за участю свідка ОСОБА_11 .

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні ОСОБА_8 , не визнаючи свою провину у наявності наміру на заволодінні телефоном, водночас не заперечував, що 06.02.2020 року о 14.20 годині він разом зі своєю знайомою ОСОБА_19 знаходився в м.Добропіллі в приміщенні магазину «Мобілочка», що розташована за адресою АДРЕСА_2 , вибиравтелефони та деякий час перебував у приміщенні магазину, чекав, щоб йому перерахували гроші, разом з тим не зміг повідомити кому саме телефонував та хто йому повинен перевести гроші, продавець жінка розбила вітрину та почала кричати і повернувшись до нього схватила його палець та вкусила його, з міста події втік Після цього в цей же день до нього приїхали працівники поліції м.Добропілля, з якими він добровільно, без будь-якого примусу з їх боку, поїхав до м. Добропілля у відділення поліції, де і видав електрошокер, який привіз з собою з м.Красноармійськ, який був оглянутий слідчим в той же день в присутності понятих, а саме ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Ці показання ОСОБА_8 суд належним чином перевірив та обґрунтовано визнав безпідставними в частині невизнання наявності умислу на відкрите заволодіння чужого майна, розцінивши як спосіб пом`якшити відповідальність за вчинене, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої та іншими доказами.

А саме, протоколом проведення слідчого експерименту від 28.02.2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 та фототаблицями до нього, який був досліджений судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 в присутності двох понятих на пропозицію слідчого розповів та показав на місці події обставини скоєного кримінального правопорушення. Підозрюваний розказав та показав як він разом з ОСОБА_11 на таксі приїхали до м.Добропілля, показав магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в який вони зайшли (фото 1), до яких вітрин підходили в магазині (фото 2), де знаходився він біля вікна роблячи вигляд, що телефонує з приводу грошового переказу на банківську карту ОСОБА_11 (фото 3). Також підозрюваний показав, що продавець з метою показати товар (чохли до мобільного телефону) підійшла до вітрини. В цей час він підійшов до продавця магазину та ставши за її спиною, достав з карману куртки електрошокер та вдарив останню вказаним приладом в область лівої сідниці, з метою щоб вона відволіклась, а він зміг викрасти майно магазину (фото 4). Підозрюваний за допомогою аркуша А 4 показав як він наніс удар електрошокером продавцю (фото 5). Але продавець стала хватати його за руки та стала кликати на допомогу. Він намагався вирватися від продавця, але вона тримала його за лівий великий палець руки. Він різко вирвав свою руку з руки продавця та вибіг з магазину (фото 6).

Доводі обвинуваченого щодо того, що до нього під час досудового розслідування застосовувались незаконні методи слідства, а саме незаконно утримували останнього у відділі поліції м.Добропілля з 23.02.2020 року по 28.02.2020 року(і тому виходячи з цих обставин він в ході слідчого експерименту від 28.02.2020 року давав всі пояснення під примусом), булі предметом перевірки судом першої інстанцій та не знайшли свого підтвердження.

З метою підтвердження або спростування доводів обвинуваченого за ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 27 травня 2020 року проводилась перевірка вказаних обставин Державним бюро розслідувань в рамках кримінального провадження за № 0001049 від 01.06.2020 року за ч.2 ст.365 КК України.

Відповідно до постанови слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м.Краматорську від 14.08.2020 року кримінальне провадження за № 0001049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284КПК України в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що не визнання обвинуваченим своєї вини у інкримінованому йому злочині, посилання останнього на спотворення відомостей, здобутих під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та фабрикування відносно нього даного кримінального провадження є обраний обвинуваченим спосіб захисту з метою уникнення ним кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень , підтверджується висновком експерта № 21 від 07.02.2020 року, відповідно до якого у потерпілій ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден лівої поперекової області та лівої сідниці, які могли утворитись від дії електричного струму при застосуванні електрошокера,

Виявлені у потерпілої ОСОБА_10 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, їх характер та кількість саден вказують на те, що до останньої було застосовано не менше як дві дії електрошокеру. Інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 виявлено не було.

Те що потерпіла намагалась чинити опір та вкусила обвинуваченого за палець, що фактично не заперечував ОСОБА_8 , підтверджується висновком експерта № 23 від 14.02.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_14 були виявлені 2 рани першого пальця лівої кисті, які могли утворитися від дії стискання між двома тупо загостреними предметами, якими могли бути людські зуби

Заява ОСОБА_8 від 06.02.2020 року свідчить про добровільну видачу останнім слідчому Покровського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_22 електрошокера марки WS704, чорного кольору.

Зі змісту заяви, яка написана власноручно ОСОБА_15 (, вбачається, що за допомогою вищевказаного електрошокеру ОСОБА_8 намагався з магазину Мобілочка за адресою м.Добропілля, м-н Сонячний 1А здійснити кримінальне правопорушення, а саме замах на грабіж.

З протоколу огляду предмета від 06.02.2020 року вбачається, що в ході огляду був оглянутий виданий ОСОБА_15 пристрій, а саме: електрошокер чорного кольору марка «WS704»

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що огляд проводився в присутності двох понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_20 таобвинуваченогоКовальова ОСОБА_24 , який при проведені вказаної процесуальної дії поясняв, що вказаний пристрій (електрошокер) він застосував при вчиненні правопорушення в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою м-н Сонячний 1А м.Добропілля Донецької області. В ході огляду електрошокер було вилучено. Заперечень від учасників огляду під час підписання вказаного протоколу не надходило.

Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_20 в суді підтвердили, що відомості зазначені в протоколі огляду предметавідповідають дійсності, обвинувачений ОСОБА_8 при проведені вказаної процесуальної дії поясняв, що вказаний пристрій (електрошокер) він застосував при вчиненні правопорушення в приміщенні магазину «Мобілочка», вказаний документ, на момент його підписання, ним був прочитаний.

Посилання захисту на недопустимість як доказу протоколуогляду предмета від 06.02.2020 рокує необґрунтованим, оскільки він був отриманий у порядку, встановленому КПК України. Підстав, передбачених статтями 86-88, 97 КПК України, для визнання цього доказу недопустимим не навів.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснював, що він в 2020 році був понятим під час огляду електрошокеру. Це відбувалось в одному з кабінетів приміщення поліції м.Добропілля. Під час цієї дії був слідчий, він, другий понятий (чоловік) та обвинувачений ОСОБА_8 . Зазначив, що електрошокер лежав на столі, в присутності зазначених осіб він був оглянутий і після цього всі учасники підписали протокол, в тому числі і він. Будь-яких зауважень від учасників цієї події не надходило. Відомості зазначені в протоколі огляду предмета, який він підписував відповідають дійсності, оскільки вказаний документ, на момент його підписання, ним був прочитаний.

Посилання захисту на показання свідка ОСОБА_20 , якій у судовому засіданні висказав сумніви стосовно належності йому підпису у протоколі огляду предмета від 06.02.2020 року, є нікчемними, оскільки свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції не заперечував того факту, що він був понятим під час огляду електрошокера, але це було більше ніж 2 роки назад. Пам`ятає, що вказаний електрошокер оглядали в кабінеті приміщення поліції м.Добропілля і він знаходився на столі. Під час огляду була присутня жінка-поліцейська. Зазначив, що вказаний шокер був перемотаний синьою ізолентою.

Тобто, свідок ОСОБА_20 не заперечував, що дана слідча дія мала місце, свідок же ОСОБА_21 наполягав на тому, що електрошокер був оглянутий в присутності зазначених осіб, після цього всі учасники підписали протокол, у тому числи і свідок ОСОБА_20 . Будь-яких зауважень від учасників цієї дії не надходило. Відомості зазначені в протоколі огляду предмета, який він підписував відповідають дійсності, оскільки вказаний документ, на момент його підписання, ним був прочитаний.

Визнаючи обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим у відкритому викраденні чужого майна, як видно з мотивувальної частини вироку, суд виходив з того, що потерпіла безпосередньо не передавала в руки обвинуваченого мобільні телефони, але, виходячи з поведінки останнього, він чекав слушногочасу для заволодіння майном: тривалий час перебував в приміщенні магазину, створював видимість очікування грошового переказу, дочекавшись зручного моменту з метою заволодіння майном, застосував до потерпілої електрошокер,спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, однак потерпіла вчинила опір, вкусила нападника за палець та почала кричати, кликати на допомогу, що в свою чергу зашкодило обвинуваченому довести свій злочинний намір до кінця.

Таким чином, доводи захисту про відсутністьу обвинуваченого наміру на заволодіння мобільними телефонами, оскільки він не тримав їх у руці, спростовуються дослідженими судом доказами, бо наведені докази доводять наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на викрадення чужого майна, який він не довів до кінця з причини, що не залежали від його волі.

Виходячи з показаньпотерпілої, які узгоджуються з даними протоколу огляду предмету від 22.02.2020 року та відеозапису до нього підтверджується факт огляду відеозапису, розміщеного на Інтернет сторінці ОСОБА_25 під назвою російською мовою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », протоколів слідчого експерименту за участю обвинуваченого та свідків, а також відсутності підстав, які б ставили під сумнівів достовірність та правдивість показань потерпілої, суд, аналізуючи зібрані у справі докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності, прийшов до мотивованого висновку, що вина обвинуваченого в судовому засіданні повністю доведена та правильно кваліфікував дії за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна,скоєного повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.(грабіж).

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, підстав для скасування вироку, про що просить захиств апеляційній скарзі, колегія судів не знаходить.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст.337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, та діям ОСОБА_8 дано правильну юридичну оцінку.

Посилання захисту на недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту та протоколу оглядує необґрунтованим, оскільки вони були отримані у порядку, встановленому КПК України. Підстав, передбачених статтями 86-88, 97 КПК України, для визнання цього доказу недопустимим не навів.

Крім того, аналогічні доводи захисту, викладені в апеляційний скарзі, були предметом розгляду судом першої інстанції, який з дотриманням вимог КПК України перевірив зазначені в ній твердження, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши у вироку достатні підстави, через які залишив їх без уваги, при цьому належним чином умотивував своє рішення.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, та прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і запобігання вчиненню ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства та правомірно призначив йому покарання в межах санкцій ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі із застосування вимог ч.4 ст.70 КК України

На думку колегії суддів вказаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 судом першої інстанції призначений мінімальний строк покарання, визначений санкцією ч.2 ст.186 КК України. При цьому, будучи раніше судимим ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та через невеликий проміжок часу вчинив новий злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про те, що він схильний до систематичного вчинення злочинів, що і було враховано судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 реальної міри покарання.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.09.2022 року, залишити без задоволення.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.09.2022 року щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, засудженим, який утримується під вартою, в той саме строк с часу врочення йому копії судового рішення.

Судді