Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/165/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 березня 2023 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, маючого середню-спеціальну освіту, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України

відмовлено в застосовані запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2,4,8 ч.5 ст.194 КПК України

інші учасники судового розгляду:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

підозрюваний ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ухвала суду є необґрунтованою та немотивованою. Так, слідчим суддею не враховано, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який відповідно до кримінально-правової кваліфікації відносять до тяжких та передбачає відповідальність у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років позбавленням волі. Вчинене кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 має високий ступінь суспільної небезпеки за обставинами провадження наявні ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України. Також обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби не може гарантувати ризик переховування від слідства для уникнення від можливого покарання, так як при домашньому арешті особа не знаходиться під постійним контролем з боку відповідних державних органів. Ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні наявний в силу того, що підозрюваному відоме місце проживання свідків, які надали показання, які мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні. Також звертає увагу на наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, що підтверджується вчиненням злочину в нічний час, факт відсутності щирого каяття та відшкодування заподіяної шкоди, вчинення правопорушення із застосуванням предмета, що має властивості колюче-ріжучого, вчинення в стані алкогольного сп`яніння, намагання приховати сліди злочину на першочерговому етапі досудового розслідування внаслідок чого проведено примусову дію обшук. Крім цього встановлено, що домашній арешт не може бути застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , так як даний запобіжний захід не даватиме змогу постійно контролювати підозрюваного за місцем його проживання, що створюватиме реальну ймовірність впливу на проведення розслідування а також учасників. В силу вищезазначеного, вважаю за неможливим застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 інші більш м`які запобіжні заходи, так як не зможуть запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 22.03.2023 року близько 01 години, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебував в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_11 . Саме в цей час у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт з ОСОБА_11 в ході якого у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень. В подальшому, ОСОБА_6 реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи умисно та цілеспрямовано, знаходячись навпроти останнього, тримаючи у руці невстановлений слідством предмет, який має колото-ріжучі властивості умисно наніс один удар в область живота ОСОБА_11 . В результаті протиправних дій ОСОБА_6 у потерпілого ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки, геморагічний шок, яке відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, яке є небезпечним для життя в момент спричинення.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані як, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, про що 22.03.2023 йому повідомлено про підозру.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.03.2023 клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області про застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000827 задоволено частково. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20.00 год. до 07.00 год. Слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав вважати, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння. При цьому, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу врахував те, що ОСОБА_6 має вік 51 рік, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, проживає одноособово у належній йому квартирі, офіційно не працевлаштований, проте за його не спростованих доводів має приробітки, які приносять стабільний середній дохід, відтак сталість соціальних зв`язків на час розгляду можна вважав доведеною. Крім того, ОСОБА_6 вину визнав, співпрацює із слідством, наразі всі докази вини підозрюваного зібрані слідством, тому ризики, що підозрюваний буде уникати слідства та суду або здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілого, як-то зазначено в клопотанні є мінімальними. Слідчим та прокурором не надано жодного документа які б, підтверджували твердження, що перебуваючи під домашнім арештом, підозрюваний буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки чи вчинить інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просили ухвалу суду залишити без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч.1 ст.178 КПК України.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , слідчий суддя вважав, що слідчим та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України і вважав недоведеним прокурором недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

З урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має офіційну реєстрацію, за місцем якої проживає самостійно, має не офіційні заробітки та бажає відшкодувати потерпілому завдану шкоду. Вину визнає, співпрацює із слідством, у вчиненому кається, тому слідчий суддя прийшов до висновку про застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою у вигляді домашнього арешту в певний період доби, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення, викладені в ухвалі, відповідають вимогам ст.196 КПК України.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема: протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків, протоколом обшуку, повідомленням про підозру та іншими матеріалами, поясненнями підозрюваного наданих в судовому засіданні, згідно до яких вину визнав.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є частково обґрунтованими, оскільки об`єктивно існує лише один ризик того, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість покарання та вагомість доказів підозри, може незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, а тому для його запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Посилання прокурора під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачене у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, як на підстави для скасування оскаржуваної ухвали, на думку апеляційного суду, не можуть безумовно свідчити про наявність ризиків, про які вказує стаття 177 КПК України та не є визначальними чинниками, які дають підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи прокурора щодо неврахування судом тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурором не надано жодного аргументу, що підтверджував твердження, що перебуваючи на волі, підозрюваний буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки чи вчинить інше кримінальне правопорушення при обранні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що наявність щодо підозрюваного ризиків з числа, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначених слідчим у своєму клопотанні, не є достатньою вагомістю для застосування до цього підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 саме цього виключного запобіжного заходу, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Також, відповідно до положень чинного Кримінального процесуального кодексу України, запобіжний захід застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням існуючим ризикам. Запобіжний захід має відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється, а також бути співмірним з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст.178 КПК України. З матеріалів клопотання вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання цьому підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного дослідження слідчим суддею підстав застосування запобіжного заходу не ґрунтуються на матеріалах справи. Всім обставинам справи слідчим суддею дана належна оцінка у відповідності з вимогами КПК України.

При цьому, слід зауважити, що прокурором апеляційному суду не надано будь-яких даних про те, що підозрюваний, після застосування 24.03.2023 року запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, порушував умови вказаного запобіжного заходу і не дотримувався покладених на нього обов`язків, а за першим викликом прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокуроразалишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 березня 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: