Справа № 355/53/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/437/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Баришівського районного суду Київської області від 06жовтня 2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Басань, Бобровицького району, Чернігівської області, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, працюючого водієм в Приватному сільськогосподарському підприємстві «Обрій», неодруженого, дітей на утриманні не має, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування шкоди заподіяної злочином, залишено без розгляду. Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 17.12.2019 близько 21 години 40 хвилин ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford» моделі «Sierra», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по автодорозі «Київ-Суми» в напрямку від м. Суми до м. Київ, проїжджаючи ділянку дороги 61 км + 400 метрів вказаної автодороги, що в межах с. Перемога Броварського (колишнього Баришівського) району Київської області, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п.п. б) п. 2.3 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі - Правила дорожнього руху України), яким передбачено, що «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», під час руху не обрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, чим порушив п. 12.1. Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що: «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», через що втратив контроль над керованим ним транспортних засобом, при цьому будучи засліпленим, не зменшив швидкість та не зупинився, чим порушив п. 19.3. Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що: «у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення -зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення», внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу для руху автодороги «Київ-Суми», де допустив зіткнення лівою передньою частиною керованого ним автомобіля марки «Ford» моделі «Sierra», державний номерний знак НОМЕР_1 , з передньою лівою частиною автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21013», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який в той момент рухався йому назустріч по автодорозі «Київ-Суми» в смузі руху в напрямку до м. Суми.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді уламкового перелому лівої вертлюгової западини, відкритого І ступеня перелому лівої стегнової кістки в середній 1/3 зі зміщенням уламків, вивиху в суглобі лісфранка лівої стопи, перелому основи 3-5 плюсневих кісток лівої стопи зі зміщенням уламків.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. б) п. 2.3, п. 12.1. та 19.3. Правил дорожнього руху України, перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки та виключити з вироку обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття.

В обґрунтування апеляційної скарги, вважає що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме вимоги ст.75 КК України, оскільки судом не наведено належного мотивування такого рішення, а також не враховано що ОСОБА_7 злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді переломів різних частин тіла.

Також вказує, що суд неправомірно послався на наявність пом`якшуючої обставини - щире каяття, оскільки визнання вини ОСОБА_7 не може свідчити про щире каяття, а підтверджує просто бажання уникнути справедливого покарання.

Зазначає, що посилання суду на відсутність судимостей у обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та реєстрації, а також його посткримінальна поведінка, зокрема, відшкодування шкоди потерпілому, не є достатніми мотивами для висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Вказує, що суд не врахував вищезазначених обставин та безпідставно не призначив ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як того вимагає санкція ч.2 ст.286 КК України.

Також посилається на порушення процедури розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки допит обвинуваченого носив формальний характер та суд не уточнював дій, що інкримінуються ОСОБА_7 , обвинувачений під час надання показань в суді фактично не погоджувався з висунутим обвинуваченням та вказав, що на час скоєння кримінального правопорушення знаходився не в стані алкогольного сп`яніння , як зазначено у обвинувальному акті, а в стані похмілля.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, сторонами у апеляційному порядку не оскаржується та в силу вимог ч.2 ст. 394 КПК України не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на порушення процедури розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є необґрунтованими, оскільки сторонами в судовому засіданні не оспорювались фактичні обставини справи, учасникам було роз'яснено положення ст. 349 КПК України та сумнівів у добровільності позицій учасників встановлено не було. Разом з тим, зазначення обвинуваченим, що він перебував у стані похмілля не спростовує факту наявності алкоголю в організмі, який був встановлений в закладі охорони здоров'я КНП «Баришівською БЛ» та становив - 0,97%о (а.с. 84), вказану обставину обвинувачений не оспорював в суді першої інстанції і підтвердив при апеляційному розгляді.

Посилання прокурора на відсутність такої пом'якшуючої обставини, як щире каяття, є неспроможними.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою провину як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, за час досудового слідства та розгляду справи в суді першої інстанції свідомо та неухильно притримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, щиро просив вибачення у потерпілого та повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є також безпідставними..

Відповідно до вимог ст.75 КК України (у редакції на час вчинення кримінального правопорушення),якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин , при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК Україні, відноситься до тяжких злочинів, вчинено обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, що потягло за собою тяжкі наслідки, а саме те, що в результаті ДТП потерпілому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Водночас, колегія суддів враховує, що обвинувачений вину визнав у повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розповів про скоєне та розкаявся, вперше вчинив кримінальне правопорушення, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти волі і права керування транспортними засобами, претензій до нього не має, а також повне відшкодування шкоди потерпілому ще до ухвалення вироку. З урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , який є пенсіонером по інвалідності, його позитивної характеристики, наявності декількох пом`якшуючих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування до винного вимог ст.75 КК України , оскільки його виправлення тв. перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою з боку органів пробації.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Не застосовуючи додаткове покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що обвинувачений є пенсіонером по інвалідності, послався на його вік, який на момент ухвалення рішення становив 53 роки, а також на те, що він офіційно працевлаштований та працює у приватному сільськогосподарському підприємстві «Обрій» на посаді водія і дана робота є його єдиним джерелом існування та, враховуючи ситуацію, що склалась в державі внаслідок військової агресії рф, прийняв до уваги можливі труднощі з пошуком нової роботи у разі позбавлення права керування транспортними засобами.

Однак, колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду, оскільки кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_7 внаслідок грубого порушення декількох вимог ПДР, його дії становили суспільну небезпеку для невизначеної кількості учасників дорожнього руху та призвели до значного погіршення стану здоров`я потерпілого, а вказані судом обставини не є виключними, які б могли бути підставою для незастосування до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння, додаткового покарання, визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Порушень норм процесуального права, які б могли слугувати підставами для безумовного скасування вироку з призначенням нового розгляду судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.404,405,407,420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Відповідно до вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: