Справа № 183/7554/22
№ 1-кс/183/1801/22

У Х В А Л А
ІНФОРМАЦІЯ_4 Драч ОСОБА_6 померла, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 317 від 18.11.2020 через хронічну недостатність кровообігу при атеросклеротичній хворобі серця.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_5 за місцем мешкання раптово помер ОСОБА_5 , відповідно до висновку експерта №479/Е, смерть настала від внутрішньомозкового крововиливу у стовбур головного мозку / варолієв міст /, внаслідок атеросклерозу судин головного мозку, який привів до набряку головного мозку.
За участю слідчо-оперативної групи та чергового лікаря у період з 09:30 до 10:00 години складено висновок щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання. Присутньою під час складання висновку була ОСОБА_7 , яка вказала, що 18.11.2020 року приблизно о 08 годині 30 хвилин вона виявила ОСОБА_4 у кімнаті без ознак життя та те, що остання хворіла на високий артеріальний тиск.
Допитана в якості свідка ОСОБА_8 (заявниця), яка пояснила, що вона являється головою правління житлово-будівельного кооперативу «Самара» (далі за текстом ЖБК «Самара») та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , яка працювала соціальним працівником у територіальному центрі « ІНФОРМАЦІЯ_6 » разом з невідомими особами відвідувала квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , які виносили звідти меблі. ОСОБА_8 звернулася до ОСОБА_7 з метою забрати ключі від квартири, але остання їй відмовила, посилаючись на те, що являється спадкоємицею померлої ОСОБА_4 та на теперішній час квартира за вищезазначеною адресою належить їй.
12.03.2021 року комісією Новомосковської міської ради у присутності поліції було здійснено перепис речей наявних у квартирі, змінено замок вхідних дверей з подальшим їх опечатуванням. Дублікат нових ключів залишено ОСОБА_8 .
24.01.2022 року ОСОБА_9 запросив ОСОБА_8 до управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Новомосковської міської ради, та в ході розмови попросив останню поселити у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 громадянина на ім`я ОСОБА_10 , на що ОСОБА_8 відмовила.
03.02.2022 року ОСОБА_11 запросив ОСОБА_8 до Новомосковської міської ради, та в ході розмови попросив останню поселити у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 громадянина на ім`я ОСОБА_10 , на що ОСОБА_8 відмовила.
14.03.2022 року до ОСОБА_8 прийшов ОСОБА_10 та надав листа від голови Новомосковської міської ради ОСОБА_12 , та попросив дати дозвіл на заселення у вищезазначену квартиру, на що ОСОБА_8 відмовила.
16.03.2022 року до ОСОБА_8 знову прийшов ОСОБА_10 та повідомив, що голова Новомосковської міської ради ОСОБА_12 надав ОСОБА_10 ключі від вищезазначеної квартири та дозволив там жити.
16.03.2022 року ОСОБА_8 скликала збори ЖБК «Самара» та поставила на голосування питання щодо заселення у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , внутрішньо переміщених осіб з м. Маріуполь, Донецької області. За результатами голосування було прийнято рішення заселити у вищезазначену квартиру сім`ю з м. Маріуполь, Донецької області.
Допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що у період з 1999 по 2021 рік вона працювала соціальним працівником у територіальному центрі соціального обслуговування «Надання соціальних послуг», на теперішній час перебуває на біржі праці у центрі зайнятості. Щодо ситуації, яка сталася, ОСОБА_7 повідомила, що за адресою: АДРЕСА_1 , раніше проживали її близькі знайомі, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2020 році ОСОБА_4 неодноразово виявляла бажання скласти заповіт, щодо перепису своєї квартири на ОСОБА_7 , але це було заборонено у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 займала посаду соціального працівника. У вересні-жовтні 2020 року ОСОБА_4 почала себе погано почувати, тому остання разом з ОСОБА_7 вирішили звернутися до нотаріуса, з метою складання заповіту на близьку подругу ОСОБА_7 , а саме на ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з метою подальшої передачі вищезазначеної квартири за довіреністю ОСОБА_7 . Тому звернувшись до нотаріуса було зроблено заповіт на ОСОБА_13 .
Встановлено, що в подальшому право власності на вказану квартиру 06.07.2022 зареєстровано за ОСОБА_13 .
Таким чино, слідчий у клопотання посилається на наявність достатніх доказів про те, що власниця квартири ОСОБА_4 з вересня місяця 2020 року перебувала в тяжкому стані та не виходила з квартири. Матеріали кримінального провадження місять докази про те, що 18.11.2020 року о 7:30 години надійшов дзвінок на лінію 102 від ОСОБА_5 про те, що його мати ОСОБА_4 померла та знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Між тим, 18.11.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_14 посвідчено заповіт ОСОБА_4 , відповідно до якого спадкоємцем квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_13 .
Слідчий зазначає, що, у кримінальному провадженні квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 визнано у встановленому порядку речовим доказами, тому з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення пошкодження, псування, знищення, та подальшого відчуження вказаного нерухомого майна, особами, що вчинили вказаний злочин та на теперішній час не встановлені, на час проведення досудового розслідування на вказану квартиру слід накласти арешт, який полягає в забороні будь-кому розпоряджатись будь-яким чином вказаним майном та використовувати його, з забороною особам, уповноваженим на здійснення державної реєстрації права власності вносити будь-які зміни стосовно власника вказаного об`єкту.
В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання
Слідчий суддя, дослідивши клопотання та надані до нього копії документів, вважає клопотання обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Як вбачається з наданих слідчим доказів, вилучені під час огляду місця події речі відповідають вимогам ст. 98 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У відповідності з ч. 3 ст.. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Слідчому судді доведено, що накладення арешту на зазначене майно відповідає завданню арешту майна, визначеного ст.. 170 КПК України, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У відповідності з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У відповідності з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. Тому слідчий суддя вважає, що застосування обмежень щодо заборони розпоряджатися майном, що було встановлено під час проведення обшуку є найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
У відповідності з п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, в тому числі, порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб. Слідчий суддя вважає, що виконання ухвали необхідно покласти на слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .
Також на виконання вказаної норми, у відповідності з ч. 7 ст. 173 КПК України копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали - фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в :
1.Накласти арешт на квартиру (об`єкт житлової нерухомості), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_13 .
2.Заборонити усім суб`єктам, які мають право здійснювати повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дій (державна реєстрація прав та їх обтяжень, внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, змін до них та їх скасування, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав) відносно квартири (об`єкта житлової нерухомості), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
3.Зобов`язати суб`єкта, який має право здійснювати повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо заборони розпорядження, відчуження, передачі в оренду та користування, зміни опису квартири (об`єкта житлової нерухомості), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1