Провадження №: 1-кс/755/2566/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" грудня 2022 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчої ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчої СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні , внесеному до ЄРДР за № 0003971 від 13 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и л а :

слідча СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернулася до слідчої судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено під час особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_4 13 грудня 2022 року.

Клопотання мотивовано тим, що до Дніпровського УП ГУНП в м.Києві надійшли матеріали відносно групи осіб, які з використанням завідомо підроблених документів на право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала покійній нині ОСОБА_9 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також підроблені документи, що посвідчують особу, заволоділи вказаним об`єктом нерухомого майна, та в подальшому 13.12.2022 року, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , переоформили право власності на іншу особу, що діяла єдиним умислом, та використовувала підроблений паспорт громадянина України, з метою подальшого відчуження добросовісним набувачам.

13 грудня 2022 року на підставі ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 4 ст. 190 КК України затримано ОСОБА_4 .08.1972 р.н.

13 грудня 2022 року слідчим Дніпровського УП ГУНП в м. Києвіу порядку ч. 3 ст. 208 КПК України було проведено особистий обшук підозрюваного (затриманого) ОСОБА_4 в присутності його захисника та двох понятих.

Під час особистого обшуку виявлено та вилучено:

- шкіряну сумку чорного кольору через плече;

- закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_11 , серії НОМЕР_1 в шкіряній обкладинці, в якому знаходився карта фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- грошові кошти: а саме: купюри номіналом 5 грн в кількості 3 шт (всього 15 грн), монети номіналом 5 грн в кількості 4 шт (всього 20 грн), монети номіналом 2 грн в кількості 1 шт ( всього 2 грн), монети номіналом 1 грн в кількості 1 шт (всього 1 грн), монети номіналом 10 коп в кількості 3 шт (всього 30 коп), монета Republica de panama» в кількості 1 шт. Загалом 38 грн 30 коп.

- банківська карта Монобанк « НОМЕР_2 »;

- портативний зарядний пристрій марки «Redmi», чорного кольору та зарядний шнур чорного кольору.

13 грудня 2022 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві вилучене майно визнано речовими доказами.

За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження № 0003971 від 13 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У судовому засідання слідча СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 просила клопотання задовольнити, оскільки ОСОБА_4 знаходиться в СІЗО, майно нікому забрати, тому щоб майном не заволоділи інші особи просила накласти арешт для збереження майнової цінності.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання, так яккишенькові кошти підозрюваного, вони не є належними доказами, ніяким чином не підтверджують причетність підзахисного до кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_6 також заперечував щодо задоволення клопотання з тієї підстави що майно у ОСОБА_4 було вилучене під час обшуку, при цьому клопотання про арешт майна має бути подане не пізніше 24 годин чого зроблено не було.

Власник вилученого майна підозрюваний ОСОБА_4 підтримав захисників у повному обсязі

Слідча суддя, заслухавши слідчу, власника майна, захисників, ознайомившись з клопотанням, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, дійшла такого висновку.

Згідно ч. 3 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Під час проведення слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві 13 грудня 2022 року особистого обшуку ОСОБА_4 , якого затримано в порядку ст. 208 КПК України, виявлено та вилучено шкіряну сумку чорного кольору; паспорт на ім`я ОСОБА_11 шкіряній обкладинці коричневого кольору; грошові кошти; банківську карту Монобанк; портативний зарядний пристрій марки «Redmi» чорного кольору та зарядний шнур чорного кольору.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Як вбачається з ч. 1 ст. 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як вбачається з протоколу особистого обшуку особи, затриманої в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України, обшук та вилучення майна відбулись 13 грудня 2022 року, а клопотання про арешт майна відправлено поштовим зв`язком 14 грудня 2022 року, тобто наступного робочого дня після вилучення майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначеною, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Постановою слідчої від 13 грудня 2022 року вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_4 майно визнано речовими доказами по кримінальному провадженню.

Виходячи з наведеного, слідча звернувся із клопотанням про арешт указаного майна для збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Вимоги ч. 3 ст. 110 КПК України вимагають від слідчого наведення у постанові не законодавчо визначених у ст. 98 КПК ознак віднесення майна до речових доказів, а конкретних ознак їх злочинного походження, встановленого розслідуванням злочину за ч. 1 ст. 121 КК України та їх переліку, що відповідає вимогам ст. 98 КПК.

Проте слідчою у постанові про визнання речовими доказами не вказано сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вилучений майно, а саме грошові кошти загалом у сумі 38 грн 30 к. та банківська карта мають ознаки, наведені у ст. 98 КПК і є доказом розслідуваного злочину за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України. Хоча в клопотанні про арешт тимчасово вилученого майна формально, без належного обґрунтування зазначається, що вилучені при особистому обшуку речі мають значення речових доказів на підставі ст. 98 КПК України. Проте, з вище зазначеного можна дійти висновку, що цим ознакам вилучене майно не відповідає.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Відповідно до ч. 1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 100, 110, 131-132, 170-173, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а :

у задоволенні клопотання слідчої СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003971 від 13 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України підлягають негайному поверненню ОСОБА_4 купюри номіналом 5 грн в кількості 3 шт, монети номіналом 5 грн в кількості 4 шт, монети номіналом 2 грн в кількості 1 шт, монети номіналом 1 грн в кількості 1 шт, монети номіналом 10 к в кількості 3 шт, монета "RepublicadePanama" 1 шт., банківська карта Монобанк НОМЕР_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 14 год 3 0 хв 29 грудня 2022 року.

Слідча суддя: ОСОБА_1