Справа № 727/7456/21
Провадження № 1-кп/727/147/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судових засідань: ОСОБА_2

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 та представників, адвокатів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника в інтересах обвинуваченої: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці, обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 20001134, внесеному 15.07.2021р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Чернівці проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, заміжньої, на утриманні якої перебуває двоє дітей; тимчасово не працюючої, раніше не судимої, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_7 , 14.07.2021р. о 19. 30 хв., перебуваючи із своїми дітьми в парку «Жовтневий» КП Чернівецької міської ради, що за адресою: вул. Пилипа Орлика, 4 м. Чернівці, під час виниклого конфлікту, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді спричинення фізичного болю та тілесних ушкоджень, з умислом, що раптово виник, правою рукою нанесла потерпілій, неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , два удари по обличчю, в область правої щоки, внаслідок чого заподіяла останній тілесні ушкодження, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного її розладу здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому їй злочині визнала частково. Суду надала показання про те, що 14.07.2021 року вона з старшим сином та малолітньою донькою пішли в парк Жовтневий по вул.. Пилипа Орлика в м. Чернівцях, де відпочивали. Йдучи по пішохідній доріжці, вона тримала доньку за руку, коли неповнолітня дівчинка, як згодом з`ясувалося це була потерпіла ОСОБА_9 їхала на велосипеді та не впоравшись з ним, наїхала на її малолітню доньку. Стався конфлікт, в ході якого, після слів потерпілої: «треба за дитиною дивитися», підійшла до потерпілої ОСОБА_9 та нанесла їй один чи два рази удар по обличчю в область щоки. Згодом приїхав батько потерпілої, який не намагався її вислухати про те, що відбулося. В показаннях зазначила, що у її дитини був забій верхньої губи. Не заперечувала, що цікавилась про стан потерпілої дівчинки, в ході досудового розслідування. Потерпілому ОСОБА_10 не компенсувала матеріальні та моральні збитки, внаслідок того, що і її дитині були завдані тілесні ушкодження; в поліцію заяви не написала. Пояснила що про вчинений проступок шкодує, що так емоційно відреагувала на ситуацію, будь якого заздалегідь умислу наносити потерпілій ударів не мала, усе виникло раптово на місці; у скоєному щиро розкаюється.

Цивільний позов заявлений законним представником ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої потерпілої та витрати на правову допомогу визнала частково.

Потерпіла, неповнолітня ОСОБА_9 , у присутності законного представника, батька ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , у судовому засіданні надала покази про те, що біля 19 годин 14.07.2021 року в парку Жовтневому м. Чернівців, вона з своєю подругою ОСОБА_11 каталися на велосипедах. Коли вона їхала по доріжці, від лавочки вибігла дівчинка, яка вдарилася в колесо її велосипеду, після чого, незнайома їй жінка, в особі якої в залі суду впізнала обвинувачену ОСОБА_7 підійшла до неї та після її слів, щоб вона тримала дитину біля себе, вдарила правою і лівою своєю рукою почергово два рази по обличчю, після чого в неї запаморочилось в голові, вона зателефонувала батькові, який викликав швидку і після приїзду якої, її забрали до лікарні, де їй поставили діагноз легкий струс головного мозку, призначили лікування.

Законний представник неповнолітньої потерпілої, батько ОСОБА_4 підтвердив наведені покази ОСОБА_9 .

Будучи допитаним в судовому засіданні під присягою, свідок ОСОБА_12 пояснив, що всередині літа 2021 року, близько 19-20 години, від перебуваючи в парку «Жовтневий» м. Чернівці, почув крики та коли обернувся, побачив що молода жінка, в особі якої впізнав обвинувачену ОСОБА_7 кричить на неповнолітню дівчинку, яка стояла з велосипедом; після чого вона своєю рукою вдарила дитину в область голови та по щоці; всього було два удари.

Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаною у присутності законного представника ОСОБА_14 , під присягою, надала аналогічні покази щодо часу, способу та місця вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що 14.07.2021р. вона перебувала разом із своєю подругою ОСОБА_15 в парку Жовтневий по вул. П. Орлика в м. Чернівці. Приблизно о 19 год., після того як випадково ОСОБА_15 наїхала велосипедом на дитину років 3 - 4, невідома жінка підійшла до Софії та нанесла рукою їй два удари в область голови, після чого ОСОБА_16 подзвонила батькові, який викликав швидку і ОСОБА_16 забрали до лікарні.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченою своєї вини в умисних протиправних діяннях, які виразились у нанесенні легкого тілесного ушкодження, її вина у вчиненні кримінального проступку підтверджується сукупністю доказів, досліджених та перевірених в ході судового розгляду, зокрема в томі 1:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.07.2021 року, згідно якого ОСОБА_17 повідомив про те, що 14.07.2021 року приблизно о 20 год. 05. хв. невідома йому жінка вдарила два рази по обличчю його доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в парку Жовтневому м. Чернівці, чим завдала тілесні ушкодження (а.с.к пр. 6);

- заявою ОСОБА_17 від 14.07.2021 року (а.с.к пр. 7);

- протоколом огляду місця події від 14.07.2021 року, що проводився за адресою: м. Чернівці вул. П.Орлика парк «Жовтневий» (а.с.к пр. 8);

- довідкою лейтенанта поліції від 14.07.2021 року, згідно якої вбачається, що було здійснено обстеження прилеглої території на наявність камер спостереження на території парку «Жовтневий» по вул. П.Орлика м. Чернівці (а.с.к пр. 17);

- довідкою від 14.07.2021 року, згідно якої вбачається, що 14.07.2021 року було проведено медичний огляд ОСОБА_18 , за результатами якого останній було встановлено діагноз забій верхньої губи справа (а.с.к пр. 55);

- висновком експерта №692 екс, проведеної судово-медичної експертизи на підставі постанови старшого дізнавача сектору дізнання Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області, капітана поліції ОСОБА_19 від 19.07.2021 року, згідно якого вбачається, що у ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у вигляді струсу головного мозку; дане тілесне ушкодження виникло в результаті дії твердого тупого предмету, по строку і обставинам може відповідати 17.04.2021р. та відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я (а.с.к пр. 73-74);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 27.07.2021 року, згідно якого вбачається, що свідок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на фотознімку №3, на якому зображено ОСОБА_7 , впізнав жінку, яка 14.07.2021 року близько о 19.50 год. побила дівчинку ( ОСОБА_9 ) в парку «Жовтневому» (а.с.к пр. 76-76);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 27.07.2021 року, згідно якого вбачається, що свідок ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на фотознімку №1, на якому зображено ОСОБА_7 , впізнала жінку, яка 14.07.2021 року побила дівчинку ( ОСОБА_9 ) в парку «Жовтневому» (а.с.к пр. 81-82);

Врахувавши усі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема спосіб вчинення злочину, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винної і потерпілої, що передувала події, суд доходить до обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_7 на заподіяння потерпілій, неповнолітній ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень та кваліфікує вірно дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легкої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Досліджені вище докази, суд вважає достовірними, допустимими, належними та достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_7 в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні ні обвинувачена, в її інтересах захисник не оспорювали надані прокурором докази щодо їх не належності та не допустимості, а також не оспорювали і кваліфікацію дій обвинуваченої.

Безпосередньо дослідивши та проаналізувавши в справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченої, відповідно, потерпілої та свідків мають характер логічних, послідовних і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ОСОБА_7 змісту обставин проступку, добровільності та істинності її позиції та таких, що у сукупності з іншими оціненими доказами, дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, доведена повністю та дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 125 КК України кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» - «…доведення винуватості має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів та доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Обставинами, що в силу вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 суд визнає часткове її визнання вини, щиросердечне розкаяння та сприяння у розкритті злочину.

Обставиною, що згідно ст. 67 КК України, обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину щодо неповнолітнього.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченої, а саме те, що ОСОБА_7 раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, тимчасово не працює, заміжня, на утриманні якої перебуває двоє дітей (малолітня донька та неповнолітній син), має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 56 64 т.1).

При призначенні покарання судом також враховуються і дії потерпілої неповнолітньої ОСОБА_9 , яка рухаючись на велосипеді 14.07.2021 року в парку Жовтневому, не впоравшись з керуванням правим колесом велосипеду зіткнулася з малолітньою дитиною обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_18 , якій згідно обстеження лікаря та на підставі довідки від 14.07.2021 року, останній було встановлено діагноз забій верхньої губи справа (а.с.к пр. 55 т.1), що по суті і стало причиною конфлікту між ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 , про що у наданих суду показах, відповідно не заперечувала як потерпіла, так в її інтересах законний представник ОСОБА_17 та свідок ОСОБА_21 .

Таким чином, враховуючи вище приведене, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у громадських робіт, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Призначення даного покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Будь яких обмежень, встановлених ч. 3 ст. 56 КК України, судом не встановлено.

Потерпілою ОСОБА_9 , інтереси якої представляє законний представник батько ОСОБА_4 та захисники ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , до початку судового розгляду по суті, заявлено цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, в якому просять, стягнути з обвинуваченої в рахунок відшкодування моральної школи 10.000грн. та матеріальні збитки у розмірі 16.300 грн.

Вивчивши обставини позову, з урахуванням позиції учасників процесу, зокрема думку законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , - захисників в її інтересах, які підтримали позов; думку прокурора, яка просила позовні вимоги задовольнити та думку обвинуваченої і в її інтересах захисника, які просили вимоги задовольнити частково, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України - особа, якій кримінальним правопорушенням (проступком) завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. В частині 5 цієї статті зазначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як видно зі змісту позовної заяви, потерпіла ОСОБА_9 , інтереси якої представляють законний представник ОСОБА_4 , та адвокати ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 16300 грн., а саме - витрати на лікування внаслідок заподіяння ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинуваченою ОСОБА_7 , в її інтересах захисником, відзив на позовну заяву та будь-які заперечення не подавались, сума матеріального збитку та моральної шкоди, не відшкодовано.

На підтвердження заявлених вимог, суду надано копії виписки з медичної карти ОСОБА_9 , згідно яких остання перебував на лікуванні із струсом головного мозку у невропатолога з 14.07.2021 року по 23.07.2021 року на амбулаторному лікуванні та копії фіскальних чеків на придбання ліків на загальну суму 2907 грн. (т.2 а.с. 29, 31 т.2).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 цієї статті зазначає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ст. 1177 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 , інтереси якої представляє законний представник батько ОСОБА_4 та захисники ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , в частині стягнення з обвинуваченої матеріальних витрат підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з ОСОБА_7 витрати за лікування потерпілої в загальній сумі 2907.00 грн. (т.2 а.с. 29, 31), оскільки винуватість обвинуваченої в спричинені потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень встановлено під час розгляду справи в суді, сума понесених потерпілим затрат на лікування підтверджується наданими суду чеками.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілої, ОСОБА_9 моральної шкоди в сумі 10 000 грн., суд виходить з наступного:

В обґрунтування заявлених вимог моральної шкоди, судом досліджено висновок практичного психолога - консультанта за результатами проходження ОСОБА_9 курсу психологічної реабілітації від 11.08.2021 року, (а.с. 13-28 т.2), за результатами якого…, у результаті проведеного дослідження, було виявлено, що після подій, які мали місце 14.07.2021 року, рівень тривожності ОСОБА_9 є високим…., психологічні розлади в останньої є прямим наслідком побиття її обвинуваченою, що є причино наслідковим зв`язком між побиттям і психологічними розладами здоров`я ОСОБА_9 . Вартість проведеного психологічного дослідження, по замовленню ОСОБА_17 , згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 01/12/1 від 05.08.2021 року за курс реабілітації ОСОБА_9 з 15.07.2021 року по 05.08.2021 року становить 15.000 грн. (а.с. 32 т.2).

Зі змісту ст. 23 ЦК України слідує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Суд вважає, що потерпіла, інтереси якої представлено в суді законним представником, батьком, має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено спричинення їй протиправними діями обвинуваченої страждань з боку ОСОБА_7 , у душевних стражданнях, яких неповнолітня ОСОБА_9 зазнала внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень, провина обвинуваченої в скоєнні дій відносно потерпілої, що є причино наслідковим зв`язком між побиттям і психологічними розладами здоров`я, судом встановлена. Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно яким, розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 у пункті 9 Постанови орієнтує суди, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, психічних та інших), яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

З урахуванням викладеного, виходячи з душевних страждань, перенесених потерпілою, неповнолітньою ОСОБА_9 , змін, що вона зазнала на певний період часу її життєвого укладу, порушення її спокою, додаткових зусиль, необхідних для організації навчання, а також відновлення психологічного стану, який за висновком практичного психолога - консультанта ОСОБА_24 , по результатах проходження ОСОБА_9 курсу психологічної реабілітації від 11.08.2021 року (а.с. 13-28 т.2) визначений як високий, суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої, інтереси якої представляє законний представник батько ОСОБА_4 , в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 8000 грн.

В решта частині заявлених вимог щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди - відмовити за недоведеністю.

В судовому засіданні, представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , адвокатом ОСОБА_6 заявлено було ряд клопотань про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги, зокрема, в клопотанні від 10.05. 2022 року, адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах потерпілої, просив стягнути з ОСОБА_7 на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_17 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 32.200 грн. Також, 07.10.2022 року, адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_17 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 34.800 грн. та 26.10.2022 року в скерованому до суду клопотанні, адвокат просив стягнути, за уточненим звітом актом про надані послуги ОСОБА_17 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_9 суму витрат на правничу допомогу в розмірі 55.000 грн.

На вказані вище клопотання, стороною захисту, а саме захисником ОСОБА_25 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подані заперечення, у яких зазначає, що судові витрати заявлені до обвинуваченої, є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим часом на надання таких послуг які містять розбіжності в журналах судових засідань, а тому, просив відмовити у задоволенні клопотань про стягнення з ОСОБА_7 судових витрат за надані послуги правничої допомоги.

Вивчивши, відповідно клопотання заявлені адвокатом ОСОБА_22 в інтересах потерпілої про стягнення витрат на правничу допомогу, який в засіданні підтримав клопотання та доводи викладені в запереченнях захисника, що діє в інтересах обвинуваченої, заслухавши позицію прокурора, яка не заперечувала проти заявлених клопотань, суд зважає на наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору; попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Представником потерпілої ОСОБА_9 , адвокатом ОСОБА_6 в обґрунтування заявлених клопотань про стягнення витрат за надані послуги правничої допомоги від 10.05., 07.10. та 26.10.2022 року надано суду договір №141/21 від 26.07.2021 року про надання юридичної (правничої) допомоги (а.с. 156 т.2), згідно якого ОСОБА_17 , законний представник, батько неповнолітньої потерпілої в справі ОСОБА_9 та Адвокатське об`єднання «Поляк і Партнери», клієнт доручив, а об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати правничу допомогу в обсязі і на умовах вказаного договору.

Окрім договору вказаного вище, адвокатом ОСОБА_6 надано звіт акт (а.с. 160 т.2) про наданні ОСОБА_17 , який діє в інтересах ОСОБА_9 від 10.05. 2022 року з якого видно, що послуги надані у 2021 році та у 2022 році всього складають суму 32200 грн. та саме цю суму за квитанціями прийнято адвокатським об`єднанням від ОСОБА_17 , згідно квитанцій відповідно від 08.12. 2021 року та 19.04.2022 року. (а.с. 161 т.2). Відповідно до уточненого звіту акту про надані послуги ОСОБА_17 , який діє в інтересах ОСОБА_9 від 03.10 2022 року, з урахуванням затраченого часу (13:55) за попереднім звітом, що становить 34800 грн. (послуги надані за консультації, підготовку і участь у судовому засіданні, участь в апеляційній інстанції та проведеного курсу психологічної реабілітації ОСОБА_9 ) сума витрат на правничу допомогу склала 49800 грн., при цьому, за квитанцією від 03.10.2022 року, прийнято від ОСОБА_17 - 2600 грн. Згідно уточненого звіту акту про надані послуги ОСОБА_17 , який діє в інтересах ОСОБА_9 від 26.10 2022 року, з урахуванням затраченого часу (13:55) за попереднім звітом, що становив 49800 грн., всього сума послуг становить 55000 грн., із них: послуги надані у 2021 році 16600 грн.; послуги надані у 2022 році 23400 грн., проведення курсу психологічної реабілітації 15000 грн., при цьому, за квитанцією від 26.10.2022 року, прийнято від ОСОБА_17 - 5200 грн.

Відповідно до п. 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій для задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Судом, при вирішенні наведених вище клопотань, установлено, що згідно дослідженого договору №141/21 від 26.07.2021 року про надання юридичної (правничої) допомоги (а.с. 156 т.2), пунктом 4.1. визначена винагорода за послуги, що надаються АО (далі-гонорар), визначається за згодою АО та клієнта в межах 40 % розміру місячної мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня поточного року, за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні (угоді) до даного договору; п. 4.2. при визначенні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката або іншої особи, яка виконує доручення (угоду) та за п.4.3. підставою для виплати гонорару є звіт (акт надання послуг), який повинен містити інформацію про вид наданої послуги; час, витрачений на виконання; понесені фактичні витрати. Згідно аналізу досліджених матеріалів справи, судом встановлено і дане вбачається з журналів судових засідань, що час наданих правничих послуг адвокатом ОСОБА_6 у 2021 році становили 03 год. 02 хв. (засідання 13.08.2021р. 02.хв.; 25.11.2021р. 1 год., 07.12.2021р. 1 год.; в засідання призначені на 30.08. та 21.10 2021 року адвокат не з`явився); по розгляду справи в суді апеляційної інстанції, адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_5 не з`явилися); час наданих правничих послуг адвокатами ОСОБА_6 , ОСОБА_5 у 2022 році становили 08 годин хв. (засідання 16.02.2022р. 1 год., 14.03.2022р. 1 год., 05.04.2022р. 1год., 19.04.2022р. 1 год., 29.07.2022р. 30хв., 17.08.2022р. 1 год., 06.09.2022р., - 30хв., 03.10.2022р. 1 год., 04.11.2022р., - 1 год.; в засідання призначені на 25.01., 06.07. та 07.10. 2022 року адвокати не з`явилися). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті 137 ЦПК суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, додаткова ухвала ВС від 21.07.2020 справі №915/1654/19, постанова ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, постанова ВС від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Відповідно до роз`яснення в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Таким чином, виходячи з аналізу детального прийняття участі у судових засіданнях адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , аналізу наведених вимог закону, суд керуючись принципами справедливості та верховенством права й виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, беручи до уваги фінансовий стан обвинуваченого, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, дійшов висновку, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу слід вважати витрати в загальному розмірі 40.000 грн. документально підтверджених та сплачених ОСОБА_17 . Адвокатському об`єднанню «Поляк і Партнери» (т.2 а.с. 161,198,204).

Частково задовольняючи клопотання адвоката ОСОБА_6 про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що проведення курсу психологічної реабілітації ОСОБА_9 з практикуючим психологом консультантом (а.с. 32 т.2) не являється видом наданих послуг правничої допомоги, а відноситься до витрат пов`язаних із відшкодуванням моральної шкоди, що було враховано вище при вирішенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченої відшкодування моральної шкоди.

Витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експерта - відсутні.

Речових доказів в рамках кримінального провадження відсутні.

В ході досудового розслідування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , запобіжний захід не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у вигляді громадських робіт 150 годин.

До вступу вироку в закону силу, запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не застосовувати.

Цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 на користь потерпілої ОСОБА_9 , 26.06. 2010 року, інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_17 , 1983 року народження, паспорт НОМЕР_2 - 2907.00 грн. матеріальної шкоди документально підтвердженої чеками (а.с. 29 т.2); - 8000 грн. моральної шкоди та 40.000 грн. витрат за послуги надання правничої допомоги, документально підтвердженими квитанціями а.с. 161, 198 та 204 т.2).

В решта частині заявлених позовних вимог та вимог по сплаті витрат на надання правничих послуг відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок його копію негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Повний текст вироку суду складено і підписано в нарадчій кімнаті - 07.11 2022 року.

Суддя ОСОБА_1