Справа № 192/1893/22
Провадження № 1-кп/192/63/23
Ухвала

28 лютого 2023 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої особи Комунального некомерційного підприємства «Солонянська багатопрофільна лікарня» Солонянської селищної ради ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001289 від 20.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України,

встановив:

19 грудня 2022 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001289 від 20.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, вважає обвинувальний акт таким, що не відповідає вимогам статті 291 КПК України та законодавству України.

На обґрунтування клопотання захисник посилається на порушення принципу презумпції невинуватості, вказує, що на сторінці 5 абзацу 4 обвинувального акта слідчого за погодженням з прокурором, зазначено: «… на момент скоєння правопорушення...», «…виник злочинний умисел, направлений на розтрату чужого майна...», «... за попередньою змовою групою осіб... ». На сторінці 5 абзацу 5: «Згідно розробленого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 плану злочинної діяльності, він за попередньою змовою з диспетчером гаражу повинний був розтратити майно підприємства в інтересах третіх осіб...» та багато інших аналогічних формулювань і висловлювань, які повторюються у всьому обвинувальному акті. Численні категоричні твердження обвинувального акту про злочинний умисел, зловживання службовим становищем, план злочинної діяльності, попередню змову між групою осіб та розтрату ОСОБА_4 без доведення факту скоєння злочину вироком суду є неприпустимим, грубим порушенням ст. 62 Конституції України та п. 10, ч. 1 ст. 7 КПК України щодо презумпції невинуватості, а також позиції ЄСПЛ з цього приводу, зазначених у рішеннях «Хужин та ін. проти Росії» від 23.10.2008, «Шагін проти України» від 10.12.2009, «Альне де Рібемон проти Франції» від 01.02.1995, «Дактарс проти Литви». У рішенні «Хужин та ін. проти Росії» від 23.10.2008 суд чітко говорить про важливість дотримання презумпції невинуватості, зазначаючи: «Суд нагадує, що положення п. 2 ст. 6 Конвенції спрямовано на те, щоб забезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового, розгляду, про який сказано у п. 1 ст. 6 Конвенції. Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій відображалась би думка про те, що особа обвинувачена у вчиненні злочину є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Водночас ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів справи компетентним судом. Суд чітко дотримується тієї позиці, що презумпція невинуватості порушується у тому разі, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, проте як вина її ще не була доведена відповідно до закону. Навіть за відсутності формальної думки про винуватість особи достатньо, аби були певні підстави вважати, що суд чи посадова особа ставиться до обвинуваченого, як до винуватого у вчиненні злочину. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого». Зазначене також суперечить ст. 9 Конституції України та п. 5 ст. 9 КПК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» про те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права. Про те саме йдеться в Постанові від 19.12.2014 № 13 ВССУ «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя».

Захисник також вказує на те, що підтвердження та обґрунтування фактичності даних слідства та висновків обвинувачення має зазначатися з посиланням на докази, які мають бути наведені саме в обвинувальному акті, а не в реєстрі чи додатках. В обвинувальному акті від 16.12.2022 наявні посилання лише на деякі документи, які сторона обвинувачення вважає доказами, проте більша частина документів, які сторона обвинувачення вважає доказами, зазначаються лише у Реєстрі.

Законодавець приділяє велику увагу обґрунтованості підозри, що передбачає посилання на докази (п.1. ч 1 ст. 194, ч. 2 ст. 177 КПК України), то тим більше це стосується обвинувачення (ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції захисту прав людини).

Крім того, ст. 94 КПК зобов`язує слідчого, прокурора перед тим, як посилатись на ті чи інші докази й робити ті чи інші висновки, оцінювати докази з погляду належності, допустимості та достовірності. Чого також не робилося і про що не має згадки ані в обвинувальному акті, ані в реєстрі.

В обвинувальному акті викладений лише зміст підозри, а також частина обставин правопорушення, у вчиненні якого підозрювалася особа, і правова кваліфікація. За таким «обвинувальним актом» особа має статус не обвинуваченого, а підозрюваного, оскільки відповідно до положень ст. 277 КПК України це становить зміст повідомлення про підозру. Тобто, у даному випадку обвинувальний акт повністю дублює повідомлення про підозру, за винятком лише доданої інформації про обвинуваченого ОСОБА_9 та дублювання попередньої інформації. Таким чином, зазначені в обвинувальному акті обставини не є фактичними, а тому такий обвинувальний акт має бути повернений прокурору.

Захисник зазначає, що в обвинувальному акті не зазначено обставини, що пом`якшують покарання, такі як позитивні характеристики ОСОБА_4 , те, що він не судимий, багато років працював у КНП «Солонянська багатопрофільна лікарня» ССР, більше 25 років проживає на одному місці тощо. Адже замість зазначення їх наявності чи відсутності зазначено, що вони не встановлені. Слово «невстановлені» не є тотожним слову «відсутні», що є ознакою бездіяльності слідчого та прокурора, а не доказом відсутності таких доказів.

Також захисник посилається на те, що згідно з ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Затвердження обвинувального акту щодо обвинувачених та не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Оскільки в контексті примітки до ст. 358 КК України під офіційним документом слід розуміти документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичних осіб, незалежно від форм власності та організаційно-правових форм, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв?язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Саме підписання та затвердження обвинувального акту прокурором і скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статусу офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням. Зазначена правова позиція збігається з позицію ВСУ у справі № 5-50кc15 від 09.07.2015. Окрім цього, керуючись вищевикладеним поняттям офіційного документ, обвинувальний акт є таким та він зобов`язаний відображати та посвідчувати дійсні факти і інформацію, оскільки спричиняє наслідки правового характеру.

Захисник посилається на те, що в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 є виконуючим обов`язки директора КНП «Солонянська багатопрофільна лікарня» Солонянської селищної ради, проте дана інформація не відповідає дійсності, оскільки така посада не передбачена офіційними документами. Відповідно до строкового трудового договору від 21.10.2022, Розпорядження селищного голови від 21.10.2022 ОСОБА_4 є виконуючим обов`язки генерального директора КНП «Солонянська багатопрофільна лікарня» Солонянської селищної ради. Оскільки у злочинах, передбачених ст. 366 та ч. 4 ст. 191 суб?єктом вчинення злочину є спеціальний суб?єкт, то визначення посади підозрюваного, обвинуваченого є обов?язковим елементом кваліфікації вчиненого злочину.

Крім того, захисник вважає, що на порушення ст. 291 КПК України в обвинувальному акті зазначено зайві дані, які не передбачені цією імперативною нормою та є порушенням вимог цієї статті. Оскільки прокурор затвердив обвинувальний акт на його першій сторінці, то його підпис наприкінці акту також є зайвим. Зазначення в обвинувальному акті даних захисників, даних про групу прокурорів та групу слідчих ст. 291 КПК не передбачено, що є також порушенням процесуальних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника підтримав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 клопотання про повернення обвинувального акта підтримав з підстави неправильного зазначення в ньому посади обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_6 позицію свого захисника також підтримав.

Представник потерпілої особи залишив вирішення клопотання на розсуд суду.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 ЦПК України, підстав для його повернення немає.

Заслухавши учасників кримінального провадження, перевіривши обвинувальний акт на відповідність вимогам закону, суд дійшов таких висновків.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального встановлені статтею 291 КПК України. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 цієї статті обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем. Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Як вбачається з обвинувального акта, він за формою та змістом відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Посилання захисника на те, що твердження про злочинний умисел, зловживання службовим становищем, план злочинної діяльності, попередню змову між групою осіб та розтрату ОСОБА_4 в обвинувальному акті без доведення факту скоєння злочину вироком суду є порушенням презумпції невинуватості суд вважає необґрунтованим.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 314 КПК України обвинувальний акт повинен містити формулювання обвинувачення.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Тобто, сторона обвинувачення при складанні акта формулює твердження про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Європейський суд з прав людини у рішеннях «Хужин та інші проти Росії», «Аллене де Рібемон проти Франції», «Шагін проти України», на які посилається захисних, дійшов висновку про порушення презумпції невинуватості через публічні висловлювання посадових осіб.

У рішенні «Дактарас проти Литви»Європейський суд з прав людини вказав на те, що з`ясування того, чи становила заява державної посадової особи порушення принципу невинуватості, має здійснюватися з урахуванням конкретних обставин, за яких було зроблено оскаржувану заяву (п. 43).

Щодо доводів захисника про відсутність фактичних даних та посилання на докази в обвинувальному акті, то суд вважає за необхідне звернути увагу на такі приписи закону.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Як зазналось вище, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення щодо кожного обвинуваченого.

Суд зазначає, що формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті так, як це вважає за необхідне прокурор. Суд не має права вказувати прокурору як саме потрібно викладати фактичні обставини кримінальних правопорушень та формулювати обвинувачення.

Захисник також посилається на відсутність в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують покарання, якими захисник вважає позитивні характеристики ОСОБА_4 , те, що він не судимий, багато років працював у КНП «Солонянська багатопрофільна лікарня» ССР, більше 25 років проживає на одному місці тощо. Замість зазначення їх наявності чи відсутності зазначено, що вони не встановлені. На думку захисника, «не встановлені» не є тотожним «відсутні», що є ознакою бездіяльності слідчого та прокурора, а не доказом відсутності таких доказів.

Суд звертає увагу, що в обвинувальному акті вказані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , вказано, що обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , не встановлено, а також не встановлено обставин, які обтяжують покарання кожного з обвинувачених.

Таким чином, обвинувальний акт містить інформацію про обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Суд вважає за необхідне також звернути увагу, що перелік обставин, які визнаються такими, що пом`якшують покарання, визначений у ч. 1 ст. 66 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Обставини, про які вказує захисник, як про такі, що пом`якшують покарання, не віднесені законом до обставин, що безумовно належать до пом`якшуючих. Обставини, які не містить ч. 1 ст. 66 КК України може визнати пом`якшуючими лише суд у разі призначення покарання.

Необґрунтованими є також доводи захисника на те, що обвинувальний акт належним чином не затверджений прокурором, оскільки підпис прокурора не скріплений печаткою.

Суд зазанчає, що ст. 291 КПК України містять вичерпний перелік відомостей та реквізитів, які повинен містити обвинувальний акт для того, щоб він вважався таким, який відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. Зазначений перелік не містить вимоги щодо скріплення підпису прокурора печаткою.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 09.07.2015 у справі № 5-50кс15, та примітка до ст. 358 КК України стосується документів, які можуть бути предметами кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 357, 358, 366 КК України, а не обвинувального акта. Вимоги до обвинувального акта встановлені статтею 291 КПК України.

Щодо посилання захисника як на підставу для повернення обвинувального акта на зазначення в обвинувальному акті обвинуваченого ОСОБА_4 виконуючим обов`язки директора КНП «Солонянська багатопрофільна лікарня» Солонянської селищної ради, тоді як він є виконуючим обов`язки генерального директора цього закладу, та на те, що у злочинах, передбачених ст. 366 та ч. 4 ст. 191, суб?єктом вчинення злочину є спеціальний суб?єкт, тому визначення посади підозрюваного, обвинуваченого є обов?язковим елементом кваліфікації вчиненого злочину, то суд звертає увагу, що на стадії підготовчого судового провадження суд не має можливості перевірити обставини кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальному акті, факти та докази на їх підтвердження. Такі обставини підлягають перевірці на стадії судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні суд лише перевіряє дотримання прокурором вимог ст. 291 КПК України, тобто наявність в обвинувальному акті тих відомостей, які в цій статті визначені як обов`язкові, та не вдається до аналізу фактичних обставин кримінального провадження.

Не є підставою для повернення обвинувального акта також посилання захисника на те, що оскільки прокурор затвердив обвинувальний акт на його першій сторінці, то його підпис наприкінці акту є зайвим, та зазначення в обвинувальному акті даних захисників, даних про групу прокурорів та групу слідчих.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Таким чином, підписання обвинувального акта прокурором відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Відображення в обвинувальному акті даних захисників, даних про групу прокурорів та групу слідчих не є істотним порушенням вимог ст. 291 КПК України, оскільки це не перешкоджає призначенню обвинувального акта до судового розгляду.

Зважаючи на викладені обставини, суд не знайшов підстав для повернення обвинувального акта прокурору, а тому у задоволенні клопотання відмовляє.

Керуючись ст.ст. 3, 291, 314, КПК України,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001289 від 20.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1