Справа № 522/4892/20
Провадження № 1-кп/522/695/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000161 від 24.01.2020 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою освітою, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 70 КК україни до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2018 року, який змінено в частині призначеного покарання 27.08.2020 року Одеським апеляційним судом та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2020 року ОСОБА_3 перебував у вечірній час біля будинку №26/2 по вулиці Пішонівська в місті Одесі біля автомобіля марки «BMW», який стояв на узбіччі, та розглядав вказаний автомобіль.

У цей час на автомобілі марки «Ford Focus» проїжджав повз раніше незнайомий йому ОСОБА_6 . Сприйнявши наміри ОСОБА_3 як протиправні, ОСОБА_6 зупинився, вийшов з автомобіля та зробив зауваження ОСОБА_3 , почав знімати його на мобільний телефон. В свою чергу, ОСОБА_3 зробив зауваження ОСОБА_6 та між ними виник словесний конфлікт.

В ході раптово виниклого конфлікту, у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Так, реалізуючі свій злочинний намір, 23.01.2020 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , підійшов із-за спини до ОСОБА_8 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_2 .

Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх протиправних наслідків, в ході раптово виниклого конфлікту зненацька наніс удар більярдним кийом в область голови ОСОБА_8 , від якого останній впав на землю та втратив свідомість, заподіявши тим самим ОСОБА_9 тілесне ушкодження, у вигляді закритого перелому тім`яної та лобної кісток справа, черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку середньої важкості, підапоневротичної гематоми правої щічної, лобної, тім`яної та потиличної областей, що відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_3 з місця вчинення ним кримінального правопорушення зник в невідомому напрямку, а потерпілий ОСОБА_6 був доставлений КШМД до НКП «МКЛ №11» ОМР, де йому була надана невідкладна медична допомога.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду, що дійсновін 23.01.2020 року перебував у вечірній час біля будинку №26/2 по вулиці Пішонівська в місті Одесі біля автомобіля марки «BMW» та розглядав вказаний автомобіль, в цей час якійсь чоловік (потерпілий - ОСОБА_10 ), що проїжджав на автомобілі зупинився, вийшов з автомобіля та зробив йому зауваження, почав знімати його на мобільний телефон. В свою чергу, ОСОБА_3 зробив зауваження цьому чоловіку та між ними виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, реалізуючи якій, він підійшов із-за спини до ОСОБА_8 та зненацька наніс удар більярдним кийом в область голови ОСОБА_8 , від якого останній впав на землю та втратив свідомість, ОСОБА_3 в свою чергу з місця вчинення ним кримінального правопорушення зник.

Прокурор ОСОБА_4 змінила висунуте раніше обвинувачення ОСОБА_3 за обвинувальним актом №0000161 від 24.01.2020 року з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, вважаючи поданими та дослідженими судом доказами доведеним змінене обвинувачення у повному обсязі, просила визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Касабланка Республіки Марокко, громадян Республіки Марокко, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності.

Захисник просив суд суворо не карати обвинуваченого.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого та дослідженням висновку експерта, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши висновок експерта №435 від 12.03.2020 року, яким підтверджено, що у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме:умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та його вина у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повністю доведена.

Обставиною, яка передбачена ст. 67 КК України та обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, характеризуючі обвинуваченого матеріали, відповідно до яких останній неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став і знов вчинив кримінальне правопорушення.

Також суд бере до уваги, поведінку обвинуваченого під час судового розгляду ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, у зв`язку з чим справа була розглянута за приписами ч.3 ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 70 КК україни до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2018 року, який змінено в частині призначеного покарання 27.08.2020 року Одеським апеляційним судом та ОСОБА_3 призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України - 3 роки позбавлення волі, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КПК України зараховано ОСОБА_3 в строк попереднього ув`язнення строк відбування покарання з 13.11.2018 року до 17.12.2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; в іншій частині вирок залишено без змін.

У справі, що розглядається, встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_3 скоїв 23.01.2020 року.

Слід зазначити, що питання застосування у аналогічних випадках ст. 70 (призначення покарання за сукупінстю злочинів) чи ст. 71 КК України (призначення покарання за сукупністю вироків) вже було предметом розгляду Верховного Суду.

Так, вирішуючи питання щодо призначення покарання особі, яка вчинила нове кримінальне правопорушення після ухвалення вироку судом першої інстанції, але до того як вказаний вирок було переглянуто судом апеляційної інстанції та вирок суду змінено в частині призначеного покарання, Верховний Суд ухвалою від 27.08.2019 року у справі №766/39/17 передав матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 14 червня 2018 року щодо Особа-1 на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

В свою чергу, Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного суду зроблено відповідні висновки, викладені у постанові від 01.06.2020 року по справі №766/39/17, відповідно до яких при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів); б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків). При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК, оскільки в такому разі апеляційний суд не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вироку в цій частині, а навпаки посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи вищевикладене, а також приписи ч. 4 ст. 71 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Одеського апеляційного суду від 27.08.2020 року.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Одеського апеляційного суду від 27.08.2020 року та призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по даному кримінальному провадженню у період з 07.04.2020 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 07.04.2020 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Речові докази: компакт диск DVD+R марки «AХENT» серійний номер 000161 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_12 ОСОБА_13