Справа № 298/534/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23.01.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 , та

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/267/22, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костринська Розтока, Великоберезнянського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, пенсіонера, працюючого в Ужгородській дирекції залізничних перевезень, одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вироком ухвалено цивільний позов задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Ухвалено речовий доказ у кримінальному провадженні: дерев`яну опору до паркану квадратної форми довжиною 1,7 м - знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

05 травня 2021 року, о 9 год 00 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи на полі неподалік свого будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, через неспроможність розділити межі землі, розпочав сварку з потерпілим ОСОБА_8 , який, у свою чергу, перебував на своєму полі, під час якої, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, наніс останньому один удар дерев`яним стовпчиком квадратної форми довжиною 1,7 м діаметром 15 см у ділянку обличчя. Вказаними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани спинки носа з переходом на крило носа, які потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як 21 день, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , вказує на те, що вирок є незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що у суді першої інстанції обвинувачений хоч і визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак, під час визначення порядку та обсягу дослідження доказів, місцевий суд, без пояснення суті здійснення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, у порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвалив рішення про часткове дослідження доказів, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України та, що обвинувачений переконав суд, що правильно розуміє зміст обставин справи, що не відповідає дійсності. Наразі обвинувачений повністю не визнає своєї вини і вважає, що через не роз`яснення йому судом суті вищевказаної статті у судовому засіданні він обмовив себе у скоєнні злочину. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час допиту обвинуваченого не встановив спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення. Обвинувачений беззаперечно не визнав, що наніс потерпілому один удар, хоча вину визнав, однак у той же час її заперечував. Вищезазначене, на переконання адвоката ОСОБА_7 , є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування вироку. Окрім цього, апелянт вказує на те, що, задовольнивши частково цивільний позов, місцевий суд належним чином своє рішення у цій частині вироку не обґрунтував. Просить вирок скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вказує на те, що вирок є законним та обґрунтованим. Стверджує, що при визначенні порядку та обсягу доказів, що підлягають дослідженню, прокурором було запропоновано допитати потерпілого та обвинуваченого, дослідити характеризуючі матеріали, із запропонованим порядком погодились і потерпілий, і його представник, і сам обвинувачений та його захисник, жодних клопотань від сторін не надходило. Стверджує, що судом першої інстанції при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, сторонам роз`яснено наслідки судового розгляду, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, що учасники судового розгляду не заперечували проти встановленого судом порядку дослідження доказів. Просить відмовити у задоволенні апеляційних вимог адвоката ОСОБА_7 .

У запереченнях на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 представник потерпілого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , вказує на те, що вирок є законним та справедливим. Стверджує, що обвинувачений був забезпечений кваліфікованою правовою допомогою, тому жодних відсилань щодо неправильного розуміння процесуальних особливостей розгляду цієї справи бути не може. Не відповідають дійсності твердження апеляційної скарги про те, що обвинуваченому судом належним чином не роз`яснено відсутність права оскаржити обставини у апеляційному порядку. При цьому, адвокат ОСОБА_9 вважає, що місцевий суд дослідив ті обставини, що мають значення для кримінального провадження і доводять вину обвинуваченого. Щодо вироку суду у частині задоволення цивільного позову, представник потерпілого вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди судом повністю враховано глибину і тривалість перенесених потерпілим страждань.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та представника останнього, адвоката ОСОБА_9 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності адвоката ОСОБА_7 , потерпілого, та представника останнього, адвоката ОСОБА_9 , береться до уваги те, що вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавали, при цьому прокурорка та обвинувачений, які брали участь під час апеляційного розгляду, не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі вказаних вище осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

З огляду на вказане, вирок щодо ОСОБА_6 переглядається у частині доводів апелянта про прийняття судом першої інстанції рішення про розгляд кримінального провадження у порядку ст. 349 КПК України та вирішення цивільного позову.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема журнал судового засідання від 25.03.2022, колегією суддів встановлено, що під час розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 у присутності свого захисника - адвоката ОСОБА_7 , повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, суд першої інстанції, взявши думку сторін кримінального провадження, при цьому, належним чином роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та встановив запропонований прокурором порядок дослідження доказів - допитати обвинуваченого та потерпілого, дослідити характеризуючи особу обвинуваченого дані та висновок експерта, проти чого не заперечувала і сторона захисту.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції з`ясував чи правильно сторони кримінального провадження розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції не порушені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України під час встановлення порядку дослідження доказів та роз`ясненні сторонам кримінального провадження прав та обов`язків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині відхиляються як такі, що не знаходять свого підтвердження, так як повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження та наведеними вище обставинами.

Із урахуванням наведених вище обставин, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений повністю не визнає своєї вини і вважає, що через не роз`яснення йому судом суті вимог ч. 3 ст. 349 КПК України він у судовому засіданні обмовив себе у скоєнні злочину, - апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався положень ст. 349 КПК України, і у свою чергу, дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , який повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, розповівши про фактичні обставини, за яких кримінальне правопорушення мало місце, а також показанням потерпілого ОСОБА_8 та висновку експерта № 147 від 13.05.2021, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, та відповідно, про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, із чим погоджується і апеляційний суд.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції під час допиту обвинуваченого не встановив спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні, необґрунтовані і такі, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження та наведеним вище.

Як безпідставні, необґрунтовані і такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції і жодним чином не впливають на них, апеляційний суд не бере до уваги та відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений беззаперечно не визнав, що наніс потерпілому один удар, хоча вину визнав, однак у той же час її заперечував.

Із урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими та безпідставними.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та наслідків; даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно; обставина, що пом`якшує покарання - щире каяття; відсутності обтяжуючих покарання обставин.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 розміру моральної шкоди.

Так, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, спричиненого потерпілому ОСОБА_10 , суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, характер і обсяг душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 , які полягають у вимушених змінах у його житті та порушенні нормального способу життя.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином взяв до уваги засади розумності, виваженості та справедливості, а також душевні та моральні страждання потерпілого, конкретні обставини заподіяння шкоди, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що моральна шкода в розмірі 5 000 грн буде достатньою компенсацією за понесені потерпілим моральні та душевні страждання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд належним чином не обґрунтував своє рішення у частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження і спростовуються наведеним вище.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, і зокрема, порушення права особи на захист, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2022 року, щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 2 ст. 125 КК України ОСОБА_6 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: