Справа №295/2461/23
УХВАЛА

про повернення клопотання про арешт майна

02.03.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

розглянувши клопотання, подане слідчою Житомирського РУП Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, подане в кримінальному провадженні №0000632 від 22.02.2023 року, та додані до клопотання матеріали,-

в с т а н о в и в:

01.03.2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання слідчої, погоджене прокурором, в якому вона просить накласти арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 21.02.2023 року, а саме: уламки фарфорової чашки зі слідами речовини бурого кольору, яка належить ОСОБА_4 ; чорну куртку, кросівки темного кольору із зеленим відтінком, кросівки чорно-синьо-зеленого кольорів, які належить ОСОБА_5 .

Дослідивши клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В обґрунтування клопотання слідчий послалась на необхідність збереження речових доказів.

В той же час, частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Сукупний аналіз ст.ст. 98, 170, 171, 173 КПК України дає підстави слідчому судді вважати, що клопотання про арешт повинно містити відповідне обґрунтування з абсолютним дотриманням викладених правових норм. У разі подання клопотання про арешт майна у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, в ньому повинно бути зазначено, яким з ознак, визначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає майно, на яке слідчий просить накласти арешт, з відповідним мотивуванням відповідно до обставин конкретного кримінального провадження.

Всупереч викладеним вище нормам КПК України в клопотанні про арешт майна не конкретизовано, якому з ознак, визначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає майно, на яке слідчий просить накласти арешт, яке значення воно має для кримінального провадження, тобто фактично відсутні підстави та мета накладення арешту, що не відповідає положенням статті 171 КПК України.

Крім того, слідчою ОСОБА_2 не доведено, які обставини, які підлягають доказуванню в межах кримінального провадження, можуть бути встановлені з використанням речей, арешт на які просить надати слідча, їх значення для провадження, можливість використання їх як доказів.

Зміст клопотання зводиться до цитування норм КПК України без конкретизації до обставин даного кримінального провадження.

Всупереч п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні відсутнє посилання на конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, третіми особами таким майном; не наведені будь які контактні дані, які б могли забезпечити оперативний виклик власників майна в судове засідання.

Слідчий в клопотанні просить провести його розгляд без виклику особи, у володінні якої знаходиться майно, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Проте, за правилами ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Однак, як вбачається зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є тимчасово вилученим, у той час, як ч. 2 ст. 172 КПК України передбачає можливість розглянули клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна лише у разі, якщо майно не було тимчасово вилучене.

Отже, клопотання слідчого про вирішення питання про арешт майна, яке фактично вилучене і перебуває у володінні органу досудового розслідування, не грунтується на нормах кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю, в тому числі, власника майна.

Відсутність в клопотанні контактних даних власника та/або володільця майна унеможливлює розгляд клопотання у строки, визначені ст. 172 КПК України.

Зі змісту копій документів, долучених до нього, зокрема, постанови про доручення розслідування кримінального провадження групі слідчих від 22.02.2023 р., постанови про визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів в кримінальному провадженні, від 22.02.2023 р., постанови про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 22.02.2023р., вбачається, що досудове розслідування здійснюється за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 121 КК України.

В той же час, до клопотання долучений Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого досудове розслідування кримінального провадження №0000632 здійснюється за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Таким чином, долучені до клопотання документи містять суттєві розбіжності щодо кваліфікації кримінального правопорушення, за яким фактично здійснюєть досудове розслідування, що потребує уточнення.

Відповідно до частини третьої статті 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З огляду на те, що клопотання подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Згідно з ч. 1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про повернення клопотання про арешт майна для усунення недоліків в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання про накладення арешту на майно повернути прокурору для усунення недоліків.

Встановити строк для усунення зазначених недоліків, що не перевищує 72 години з моменту отримання копії повного тексту ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1