ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі кримінальне провадження за №0001525 від 23.07.2019 року за заявою обвинуваченої ОСОБА_7 та клопотанням захисника адвоката ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у тому, що вона, 23.07.2019 року приблизно о 17 годині 25 хвилин, керуючи технічно справним, належним їй автомобілем марки РЕUGЕОТ 2008 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по прилеглій дорозі двору багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . Виконуючи маневр лівого повороту з житлової зони, а саме двору багатоквартирного будинку № 54 на головну дорогу проїзної частини вул. Василівської, всупереч вимог п. 10.1, п. 10.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, згідно з якими:10.1.Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 10.2. Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Діючи необережно - проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення не забезпечила безпечний рух, не врахувала дорожню обстановку, не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надала переваги, виконуючи маневр лівого повороту з житлової зони, а саме двору багатоквартирного будинку № 54 по вул. Василівській на проїзну частину вул. Василівської, де скоїла зіткнення передньою правою частиною кузова керованого нею автомобіля з центральною правою частиною рами мотоцикла марки НONDA СВR 600 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався по проїзній частині вул. Василівській, у напрямку вул. Ярослава Мудрого, зі сторони вул. Банківської, м.Слов`янська.

Внаслідок дорожньо-транспортної події водію мотоцикла НONDA СВR 600 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 , заподіяно закритий уламковий внутрішньо суглобний перелом мета епіфізу правої великогомілкової кістки, відкритий перелом зовнішньої кісточки правої малогомілкової кістки, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п. 10.1, п. 10.2, Правил дорожнього руху України знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Таким чином, суд визнав, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 та захисник адвокат ОСОБА_8 , діючий в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду змінити в частині відмови в задоволенні цивільного позову про стягнення із засудженої на його користь моральної шкоди в розмірі 55000 грн., задовольнивши його.

В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 , діючий в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , просить:

- змінити вирок суду в частині призначення останній покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік;

- зменшити суму моральної шкоди, як такої що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

- скасувати вирок в частині відшкодування витрат в сумі 10000 грн. пов`язаних з наданням правової допомоги.

24.11.2022 року та 01.12.2022 року до Дніпровського апеляційного суду від захисника адвоката ОСОБА_10 , діючого в інтересах ОСОБА_9 , надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи без їх участі.

28.11.2022 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності, в якій останній просить звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

До вказаного клопотання додано заяву обвинуваченої ОСОБА_7 б/н від 24.11.2021 року, в якій остання просить суд звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Також зазначена заява була повторно надіслана до суду 08.12.2022 року, 20.12.2022 року та 21.12.2022 року.

В заяві від 21.12.2022 року обвинувачена ОСОБА_7 зазначає, що наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені ст.49 КК України адвокатом їй роз`яснені та зрозумілі.

Потерпілому ОСОБА_9 супровідним листом від 29.12.2022 року спрямовані копії заяви обвинуваченої ОСОБА_7 та клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, для ознайомлення та викладення свого ставлення з приводу вказаних заяви та клопотання.

Дніпровським апеляційним судом листом від 09.01.2023 року, крім іншого, додатково повідомлено потерпілого ОСОБА_9 про необхідність надати заяву із викладенням свого ставлення щодо попередньо направлених на його адресу заяви та клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Потерпілий ОСОБА_9 про дату і час розгляду клопотання адвоката ОСОБА_8 та заяви обвинуваченої ОСОБА_7 був належним чином повідомлений. На дату судового засідання заяви чи клопотання від потерпілого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_10 , діючого в інтересах останнього, із викладенням свого ставлення щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_8 та заяви обвинуваченої ОСОБА_7 , дослідивши наявні матеріали провадження та перевіривши доводи заяви та клопотання про звільнення на підставі ст.49 КК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення заяви обвинуваченої та клопотання її захисника про звільнення від кримінальної відповідальності за таких підстав.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положенням ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Виходячи з положень ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, диференційовані залежно від виду вчиненого злочину, а щодо злочинів невеликої тяжкості - в залежності від виду передбаченого у санкції статті покарання.

Згідно з приписами п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності незалежно від визнання обвинуваченим вини.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років. Таким чином, передбачене згаданою статтею діяння, у відповідності до ч. 4 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , вчинено 23.07.2019 року. Трьох річний термін, передбачений статтею 49 КК України, сплинув 23.07.2022 року. Відомості про зупинення чи переривання строку давності у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Тобто строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вже сплинув.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Як вже зазначалося раніше, неодноразовими заяви обвинувачена ОСОБА_7 наполягала на закритті кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та зазначила, що наслідки звільнення від кримінальної відповідальності адвокатом їй роз`яснені та зрозумілі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому обвинувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо неї закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішення питань, порушених в апеляційних скаргах потерпілого ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , не вбачається можливим через закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції визнає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 .

Апеляційний суд зауважує, що у зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції, розгляд цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 є неможливим.

При цьому, звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження, не перешкоджає повторному зверненню потерпілого ОСОБА_9 до суду в порядку цивільного судочинства задля задоволення його позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 44, 49 КК України, ст.ст.285, 286, 288, 404, 405, 407, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

заяву обвинуваченої ОСОБА_7 та клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, задовольнити.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2021 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0001525 від 23.07.2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді