Справа № 383/503/23
Номер провадження 1-кс/383/114/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року слідчий суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області клопотання прокурора Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000102 від 10.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому з метою збереження речових доказів, попередження втрати, знищення, приховування, перетворення або відчуження майна, а саме: тротуарної плитки двох видів, на якій наявні зображення квіток, що виготовлена з бетону сірого кольору: - перший вид - розмірами 29 см на 29 см, товщиною 4 см у кількості 403 штуки, - другий вид - розмінами 21 см на 21 см, товщиною 3,5 см у кількості 412 штук, вилученої у ОСОБА_4 на підставі протоколу огляду речей від 10.03.2023 року, просить накласти арешт на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , шляхом заборони фактичному володільцю користування та розпорядження ним та подальшого зберігання у ОСОБА_5 до розгляду кримінального провадження по суті.

Необхідність накладення арешту прокурор пов`язує із розслідуванням кримінального провадження №0000102 від 10.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явилась та подала заяву, в якій просила провести розгляд клопотання про арешт майна без її участі. Вказане клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Відповідно до ст. 107 КПК України фіксування розгляду даного клопотання за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 108 КПК України ведеться журнал судового засідання.

Вивчивши зміст клопотання, його доводи та підстави для накладання арешту, дослідивши копії матеріалів кримінального провадження, надані із клопотанням, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Відділенням поліції №2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000102 від 10.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

З протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 від 10.03.2023 року встановлено, що він є фізичною особою-підприємцем та займається виготовленням виробів із бетону та граніту, в тому числі тротуарної плитки. Свою підприємницьку діяльність він здійснює за адресою: АДРЕСА_1 .

На час початку воєнного стану в Україні потерпілий разом із сім`єю проживав у м. Снігурівка та займався підприємницькою діяльністю.

Місто Снігурівка було окупованим з боку збройних сил рф, тому він виїхав із окупованої Снігурівки.

25.12.2022 року він повернувся додому та, прибувши до адреси: АДРЕСА_1 , виявив, що із території зникла тротуарна плитка двох видів, яка має назву «Лілія гжель» в кількості 2 000 штук.

Від знайомих йому стало відомо, що за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться його майно, а саме тротуарна плитка. Того ж дня він приїхав до вказаного будинку, де в дворі побачив належну йому тротуарну плитку (а.с. 10-11).

З протоколу допиту свідка ОСОБА_4 від 10.03.2023 року встановлено, що в липні 2022 року вона проживала разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 . У вказаний час її співмешканець повідомив їй, що він домовився із ОСОБА_8 про те, щоб забрати із території його майстерні тротуарну плитку. Про те, чи дійсно ОСОБА_9 домовлявся з ОСОБА_10 , їй невідомо.

В липні 2022 року ОСОБА_9 привіз до їх домоволодіння тротуарну плитку, яку він взяв з території ПП ОСОБА_10 . В подальшому, того ж місяця ОСОБА_9 попрохав її допомогти йому привезти ще вказаної плитки, на що вона погодилась, та вони через тиждень поїхали до вищевказаної території та погрузили до причепу ще близько двох квадратних метрів. Вказану плитку вони завезли до їхнього домоволодіння та розвантажили на подвір`ї. Про те, що ОСОБА_9 забрав вказану плитку без дозволу, вона не знала (а.с. 15-18).

10.03.2023 року свідок ОСОБА_4 добровільно видала для огляду та подальшого вилучення тротуарну плитку двох видів: перший вид розмірами 29 см на 29 см, товщиною 4 см у кількості 403 штуки, другий вид розмірами 21 см на 21 см, товщиною 3,5 см у кількості 412 штук.

З протоколу огляду речей від 10.03.2023 року, встановлено що слідчим оглянуто майно, добровільно видане ОСОБА_4 , а саме тротуарну плитку двох видів: перший вид - розмірами 29 см на 29 см, товщиною 4 см у кількості 403 штуки, другий вид - розмінами 21 см на 21 см, товщиною 3,5 см у кількості 412 штук. Присутній при огляді потерпілий ОСОБА_11 заявив, що тротуарну плитку, яка оглядається, він впізнав та вона належить йому (а.с. 21-27).

Постановою слідчого СВ ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 12.03.2023 року тротуарну плитку двох видів, на якій наявні зображення квіток, що виготовлена з бетону сірого кольору: перший вид - розмірами 29 см на 29 см, товщиною 4 см у кількості 403 штуки, другий вид - розмінами 21 см на 21 см, товщиною 3,5 см у кількості 412 штук, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000102 (а.с. 28-30).

Відповідно до положень ч.7 ст.237 КПК України вилучена в ході огляду скляна пляшку чорного кольору із наліпкою з написом «Перцівка» із слідами чорного кольору та різким запахом є тимчасово вилученим майном.

Згідно ч.1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Пунктами 2, 3 частини 2 статті 167 КПК України передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч.2 ст.168 КПК України).

Отже, заявлене до арешту майно має статус тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 3 статі 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами визнаються матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст.170 КПК України).

У відповідності до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За таких умов прокурор обґрунтовано вважає необхідним в майбутньому забезпечити проведення відповідних експертиз, при цьому предметом спеціальних досліджень стане вищевказаний речовий доказ.

Разом з тим у разі не накладення арешту на тимчасово вилучене майно з відповідною забороною його користування та розпорядження особа, яка протиправно заволоділа ним, з метою приховування слідів вчинення можливого кримінального правопорушення та власного збагачення, може здійснити активні дії по знищенню, приховуванню, перетворенню або його відчуженню, що свідчить про існування значного ризику втрати вказаних речових доказів як таких, чим перешкодить проведенню досудового розслідування та вчиненню слідчих дій із вказаним майном, проведення судових експертиз, спрямованих на повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження. Відтак є нагальна потреба у забезпеченні належного зберігання речових доказів у кримінальному провадженні, необхідності проведення експертиз і відкриття матеріалів учасникам кримінального провадження (ст.290 КПК України), тобто безперешкодного доступу сторін і учасників кримінального провадження до зазначеного майна.

При розгляді поданого клопотання, з наданих матеріалів встановлено, що дії прокурора відповідають вимогам закону. Останній довів існування ризику втрати, знищення, приховування, перетворення або відчуження майна, що призведе до втрати значення речового доказу, як такого. За таких умов, оглянуте та вилучене майно слідчим майно відповідає вказаним критеріям і підлягає арешту. Також для проведення ефективного досудового розслідування є потреба у збереженні цього майна у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення. Зважаючи на перераховані обставини, підлягає задоволенню і вимога прокурора про необхідність застосування заборони в користуванні та розпорядженні арештованим майном.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба в тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження ним. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначиться на інтересах власника і третіх осіб.

Отже, згідно наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження, існують достатні підстави вважати, що вищевказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає вимогам ст.98 КПК України як речовий доказ, оскільки зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а тому, з метою забезпечення збереження речового доказу клопотання підлягає задоволенню та на вказані речі необхідно накласти арешт із забороною розпорядження та користування вказаним майном.

З огляду на перераховані обставини, керуючись ст.ст. 98, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000102 від 10.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Накласти арешт на вилучене згідно протоколу огляду речей від 10.03.2023 року у кримінальному провадженні №0000102 майно, яке визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, з метою забезпечення його збереження, а саме на майно, вилучене у ОСОБА_4 , яке на праві власності належить ОСОБА_5 , шляхом заборони фактичному володільцю користуватися та розпоряджатися майном:

- тротуарною плиткою двох видів, на якій наявні зображення квіток, що виготовлена з бетону сірого кольору:

- перший вид - розмірами 29 см на 29 см, товщиною 4 см у кількості 403 штуки;

- другий вид - розмінами 21 см на 21 см, товщиною 3,5 см у кількості 412 штук, з подальшим зберіганням вказаного майна у потерпілого ОСОБА_5 до розгляду кримінального провадження по суті.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Апеляційне оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1