Справа №295/2456/23
УХВАЛА

щодо накладення арешту на майно

03.03.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про накладення арешту на майно, подане слідчим Відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні №0000343 від 18.04.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,-

в с т а н о в и в :

І. Суть клопотання

01.03.2023 р. засобами поштового зв`язку надійшло клопотання слідчого, погоджене прокурором, в якому він просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :07:002:1794, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Іванівка, Луцький проїзд, яка на праві власності належить ОСОБА_5 , шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав, центральним органам виконавчої влади з питань земельних ресурсів, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, а власникам чи фактичним володільцям змінювати її первинний стан.

В клопотанні вказано, що службові особи органів місцевого самоврядування Житомирського району, Житомирської області, перевищуючи службові повноваження, незаконно виділили земельну ділянку із кадастровим номером :07:002:1794, площею 0,0752 га, яка являлась державною власністю, та в подальшому передали її у власність ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування встановлено, що згідно ухвали суду від 17.07.2017 р. в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до Іванківської сільської ради Житомирського району, Житомирської області про визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було накладено арешт на майно відповідача, а саме на земельну ділянку із кадастровим номером :07:002:1794.

Слідчий вказує, що ОСОБА_5 , яка на даний час є власницею земельної ділянки, вживає заходи щодо відчуження незаконно переданої їй у приватну власність земельної ділянки та вживає заходи щодо зняття арешту, накладеного відповідно до ухвали суду від 17.07.2017 року.

Крім того слідчий зауважує, що в рамках кримінального провадження органом досудового розслідування призначена комплексна судова експертиза з питань землеустрою та земельно-технічна експертиза.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий просить накласти арешт з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні, посилається на те, що земельна ділянка є об`єктом кримінального посягання, зберегла на собі сліди злочину, вважає, що для забезпечення її збереження на неї необхідно накласти арешт.

ІІ Процедура та позиції сторін

Слідчий , прокурор в клопотанні просили його розгляд проводити без їх участі, а також без участі власника майна.

За правилами ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття учасників судового провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

ІІІ Кримінально-процесуальне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, в тому числі і на рухоме та нерухоме майно.

Частина 11 ст. 170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

ІV. Обставини, встановлені слідчим суддею, їх оцінка та висновки

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000343 від 18.04.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, по факту самовільної передачі службовими особами Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:1794, площею 0,0752 га, у власність ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що земельні ділянки державної форми власності відіграють важливу роль речових доказів у кримінальному провадженні, є об`єктами кримінального посягання та правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження - Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копію супровідного листа про направлення для виконання постанови про призначення у кримінальному провадженні судової експертизи від 09.12.2022 року, копію з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для наклдення арешту на майно відсутні з огляду на наступне.

За правилами ч. 1 ст. 364 КК України кримінально караним діянням є зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Об`єктивна сторона зловживання владою або службовим становищем має три обов`язкові ознаки: діяння використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що полягає у певних діях або бездіяльності суб`єкта; наслідки, що виявляються у завданні істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб; причинний зв`язок між діянням і наслідками. Відсутність хоча б однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364 КК.

До клопотання слідчого не долучено жодного доказу, як і відсутнє посилання на них в клопотанні про арешт, які б дали підстави слідчому судді вважати, що взагалі було вчинено кримінальне правопорушення.

Так, на єдину обставину, яка вказує на незаконність передачі земельної ділянки у власність, слідчий з прокурором в клопотанні посилались на те, що в провадженні суду перебувала цивільна справа № 278/1330/16-ц про визнання незаконним та скасування рішення про передачу зазначеної земельної ділянки ОСОБА_6 у власність.

Водночас, слідчим суддею встановлено, що за наслідками судового розгляду цивільної справи № 278/1330/16-ц рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25.07.2018 року, яке залишено без змін згідно з постановою Житомирського апеляційного суду від 04.02.2019 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Згідно ухвали Верховного Суду від 28.05.2019 року у відкритті касаційного провадження відмовлено.

Отже, матеріали клопотання не містять доказів, які б свідчили про те, що рішення про передачу земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:1794, площею 0,0752 га, у власність ОСОБА_6 , було здійснено незаконно.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що навіть скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність не свідчить про вчинення кримінального злочину.

Зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, слідчим суддею встановлено, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:1794, площею 0,0752 га, є ОСОБА_5 , яка набула право власності на підставі договору купівлі-продажу, чинність якого презюмується, а тому за положеннями ЦК України вона є законним власником земельної ділянки.

Є неспроможними доводи слідчого і прокурора про те, що ОСОБА_5 неправомірно намагається скасувати арешт з даної земельної, який був накладений як захід забезпечення позову в цивільній справі, оскільки в задоволенні позову судом відмовлено, рішення у справі набрало законної сили, є обов`язковим для всіх, а відтак відповідно до приписів ст. 158 ЦПК України підстави для подальшого застосування заходів забезпечення позову відсутні.

Слідчий суддя також констатує, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000343 триває майже чотири роки - з 18.04.2019 року, при цьому в клопотанні відсутній виклад обставин з посиланням на те, які конкретно дії службових осіб органу місцевого самоврядування є неправомірними і можуть вказувати на вчинення кримінального злочину.

В клопотанні слідчий просить накласти арешт на земельну ділянку з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки вона є безпосереднім об`єктом злочину та містить на собі сліди злочину.

Так, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Сукупний аналіз ст.ст. 98, 170, 171, 173 КПК України дає підстави слідчому судді вважати, що клопотання про арешт повинно містити відповідне обґрунтування з абсолютним дотриманням викладених правових норм. У разі подання клопотання про арешт майна у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, в ньому повинно бути зазначено, яким з ознак, визначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає майно, на яке слідчий просить накласти арешт, з мотивуванням відповідно до обставин конкретного кримінального провадження.

Всупереч викладеним вище нормам КПК України в клопотанні про арешт майна не конкретизовано, якому з критеріїв, визначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає земельна ділянка, на яку слідчий просить накласти арешт, які саме сліди вчиненого злочину вона на собі містить. Також на переконання слідчого судді є незрозумілим, яким чином земельна ділянка може містити сліди вчиненого злочину з огляду на те, що досудове розслідування здійснюється з квітня 2019 року, а земельна ділянка була передана у власність в 2014 році.

Не заслуговують на увагу доводи слідчого і прокурора, що земельна ділянка є об`єктом злочину за ст. 364 КК України, оскільки основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 364 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують правильну (належну) діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також їх службових осіб, а додатковим безпосереднім охоронювані законом права, свободи та інтереси окремих громадян, або державні чи громадські інтереси, або інтереси юридичних осіб.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим і прокурором в клопотанні не доведено, що земельна ділянка, на яку вони просять накласти арешт, є речовим доказом в кримінальному провадженні №0000343.

Відповідно до п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є видом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Зі змісту ч. 5 ст. 132 КПК України вбачається, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено заборону застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За правилами ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, згідно якого завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Дослідивши зміст поданого клопотання, слідчий суддя вважає, що слідчим і прокурором жодним чином не доведено, що не застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на земельну ділянку може призвести до виникнення перешкод для здійснення досудового розслідування і що наявні ризики, передбачені абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Також слідчий суддя вважає неспроможними посилання слідчого на те, що накладення арешту на земельну ділянку обумовлюється необхідністю проведення в кримінальному провадженні земельно-технічної експертизи, оскільки для її виконання достатньо проведення огляду і обстеження земельної ділянки, здійснення відповідних обмірів, що може бути забезпечено з використанням інших заходів забезпечення кримінального провадження. Накладення арешту в даному випадку не може вважатись виправданим і відповідати завданням кримінального провадження, оскільки в будь-якому разі проникнути на територію земельної ділянки можливо за згодою власника або на підставі вмотивованого рішення суду. А відтак накладення арешту на земельну ділянку в даному випадку не може сприяти діявості і виконанню завдань досудового розслідування.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для накладення арешту на земельну ділянку відсутні, оскільки зі змісту клопотання та долучених до нього доказів не вбачається, що було вчинено кримінальне правопорушення, об`єктом якого є земельна ділянка; в клопотанні не наведені обгрунтовані правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту; не доведено, які завдання кримінального провадження можуть бути досягнуті із застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження; не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи; не доведено, що арешт земельної ділянки є розумним і співмірним із завданнями даного провадження; не доведено, що не накладення арешту на земельну ділянку може зашкодити досудовому розслідуванню; не доведено наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 98, 132, 170-171, 173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання про накладення арешту на нерухоме майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її складення.

Слідчий суддя ОСОБА_1