Провадження № 11-кп/824/3079/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , яке мотивоване наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, а також наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3, 4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до 26 травня 2023 року включно з визначенням застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402 600 грн.

Суд, обґрунтовуючи доцільність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказав, що ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на час розгляду справи судом не відпали, оскільки обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, з метою уникнення покарання за скоєне, незаконно впливати на покази свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.. Судом також враховано тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, надано оцінку особі обвинуваченого, який раніше хоч і не судимий, однак, у разі доведення вини у вчиненні кримінального правопорушення,йому загрожує покарання у виді позбавлення волі, є громадянином іншої держави, не працевлаштований, достатніх стримуючих соціальних зв`язків не має, а тому, усвідомлюючи можливість призначення вказаного покарання, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може покинути територію України.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або визначити заставу у розмірі, що відповідає доходам обвинуваченого - 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, 40 з яких на безповоротній основі із зарахуванням на користь ЗС України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що судом не було враховано часткове визнання вини обвинуваченим, безпідставно завищену кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, відсутності допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 , та тих обставин, що обвинувачений раніше не судимий, завдана шкода відшкодована, одружений, на його утриманні є дитина, обвинуваченим укладено договір оренди на житло в м. Києві.

Також зазначає, що суддя відійшов від нормативних розмірів, визначених ст. 182 КПК України, якою передбачено розмір застави від 20 до 80 прожиткових мінімумів, однак суд встановив у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є упередженим ставленням та непомірним для обвинуваченого і не відповідає тяжкості інкримінованого правопорушення .

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В судове засідання прокурор, захисник та обвинувачений не з`явилися, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені , тому їх відсутність в судовому засіданні, в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку їх тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження його права перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у обвинуваченого судимостей, наявність у обвинуваченого позитивної характеристики, орендованого житла в м. Києві, дружини та дитини, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Відповідно до абз. 2 ч.5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи зокрема ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст 15, ч. 4 ст. 185 КК України, що відповідно норм ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Судом першої інстанції визначено розмір застави в межах, визначених ст. 182 КПК України.

Переконливих доводів про завідому непомірність розміру застави для обвинуваченого та про необхідність його зменшення в апеляційній скарзі не наведено.

Відтак, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої не суперечить вимогам ст. 182 КПК України.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 рокущодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: