Справа № 367/6865/21
Провадження №1-кп/367/364/2022
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника потерпілих: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000489 від 06.10.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області з Бучанської окружної прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000489 по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду в відкритому судовому засіданні, зазначив, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України, з викликом в судове засідання обвинуваченого та свідків. Крім того, прокурор заперечував щодо задоволення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження, про що подав відповідні письмові заперечення. Також, прокурор в підготовчому судовому засіданні заявила суду клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивує тим, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочинів, які є особливо тяжкими кримінальними злочинами, передбачені ч. 4 ст. 190 КК України, а також наявність ризиків, у зв`язку з тим, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою. Прокурор зауважила, що обвинувачений порушує свої процесуальні обов`язки та неодноразово не з`являвся до суду, через що судом було застосовано до нього примусовий привід.

Представник потерпілих в підготовчому судовому засіданні просила суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Зазначила, що, підстав для закриття кримінального провадження немає та подала відповідні письмові заперечення на клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження. Також, представник потерпілих підтримала клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, просила його задоволити.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , подав суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КК України.

Захисник ОСОБА_5 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , в підготовчому судовому засіданні, підтримали клопотання про закриття кримінального провадження, а також заперечували щодо призначення справи до судового розгляду, просили закрити кримінальне провадження з підстав наведених в клопотанні адвоката ОСОБА_7 .. Крім того, сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки клопотання є не обґрунтованим, а ризики наведені прокурором нічим не підтверджені. Зазначили, що обвинувачений добросовісно виконує процесуальні обов`язки, та не зважаючи на наявність можливості виїхати за кордон під час бойових дій та оголошення війського стану, залишився в Україні та зацікавлений у прийнятті участі під час розгляду судом даного кримінального провадження.

Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, клопотання та заперечення сторін, додані до них додатки, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, в клопотанні прокурора вказано, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, про що свідчить той факт, що останній не з`являвся в судові засідання без поважних причин, тобто не повідомляв суд про причини своєї неявки, в в наслідок чого судом було постановлено ухвалу про примусовий привід обвинуваченого в судове засідання, тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, тобто існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, прокурор в своєму клопотанні вказує, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може незаконно впливати на свідків, експертів, оскільки вони ще не допитані судом, а останньому відомі анкетні дані свідків та експертів, при цьому, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в ході допитів повідомляли про вчинюваний обвинуваченим на них тиск та спроби залякування, тобто наявний ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Але вказаний ризик прокурором не доведений, оскільки досудове розслідування по даному кримінальному провадженню завершено, отже в матеріалах справи наявні протоколи допитів свідків, які вже надали свої покази.

Крім того, зазначений прокурором ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, також не був доведений в судовому засіданні, сам лише факт наявності в обвинуваченого великого кола родичів та знайомих, не може слугувати безумовною підставою для визначення наявності такого ризику.

Таким чином, суд вважає, що прокурором не доведено, з урахуванням особи обвинуваченого, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобігання доведеному ризику передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто не доведені обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 02.07.2021 року до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням на останнього обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строк дії яких в подальшому був продовженим та завершився 31.10.2021 року, тобто на даний час до обвинуваченого ОСОБА_6 вже застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Таким чином, з урахуванням наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, особи обвинуваченого, який офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, суд вважає, необхідним залишити без змін застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на останнього відповідні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Частиною 3 статті 219 КПК України визначено, що з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене: 1) протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу; 2) протягом двадцяти діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім; 3) протягом одного місяця - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, якщо особою заявлено клопотання про проведення експертизи у випадку, передбаченому частиною другою статті 298-4 цього Кодексу; 4) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Так, судом встановлено, що 28.05.2022 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190 КК України. Таким чином, строк досудового розслідування закінчувався 28.07.2022 року.

З наданих сторонами письмових доказів, а саме з копії постанови прокурора про зупинення досудового розслідування від 01.06.2022 року, вбачається, що дане кримінальне провадження було зупинено 01.06.2021 року у зв`язку із оголошенням ОСОБА_6 в розшук та перебіг строку досудового розслідування зупинився. 01.07.2021 року постановою прокурора від 01.07.2021 року, дане кримінальне провадження було відновлено, оскільки ОСОБА_9 було затримано 01.07.2021 року, тобто перебіг строку досудового розслідування продовжився.

Таким чином, строк досудового розслідування закінчувався 28.08.2021 року.

Разом із тим, як вбачається з наданої прокурором копії повідомлення про завершення досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, сторона захисту в особі обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , були повідомлені про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження 20.07.2021 року, який як вбачається з доданої прокурором копії обкладинки, був зафіксований на відео. Однак, ні самого відеозапису, ні письмової розписки сторони захисту про отримання даного повідомлення сторонами суду надано не було.

Також, судом було досліджено надану стороною обвинувачення копію ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 30.08.2021 року, відповідно до якої стороні захисту, а саме обвинуваченому ОСОБА_6 та його захисникам ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 було встановлено строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000489 від 06.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, до 04.09.2021 року включно.

Так, 13.09.2021 року прокурором було складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та 13.09.2021 року обвинувальний акт надійшов до Ірпінського міського суду Київської області для розгляду по суті.

Таким чином, суд вважає, що надані сторонами захисту та обвинувачення письмові докази, не дають суду в повній мірі дослідити та проаналізувати викладені у клопотанні захисника та запереченнях прокурора та представника потерпілих обставини, які необхідні для вирішення клопотання з дотриманням вимог Закону, зокрема принципів об`єктивності, всебічності та повноти, тому суд дійшов висновку, що у клопотання захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України слід залишити без задоволення.

При цьому суд звертає увагу сторін на те, що документи, які можуть слугувати доказами щодо закінчення строків досудового розслідування можуть бути й доказами сторони обвинувачення для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому не можуть бути надані суду та досліджені судом у підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Так, у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Всі відомості, вказані в даній статті повинні бути узгоджені та не суперечити одна одній.

Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акту, складеного слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_14 та затвердженого прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_15 22.09.2021 року у кримінальному провадженні № 0000182 від 15.04.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_16 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки в ньому відсутній конкретний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, оскільки вони містять істотні недоліки, що стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що такий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, який міститься в даному обвинувальному акті є не конкретним та містить суперечності між собою, що може призвести до порушення права обвинуваченого на захист та права знати в повній мірі в чому він обвинувачується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

Відсутність в обвинувальному акті конкретного та зрозумілого формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що даний обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики.

Крім того, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, вивчивши обвинувальний акт в даному провадженні судом встановлено, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, та формулювання обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів передбачених ч. 4 ст. 190 КК України в даному обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 для досягнення своєї протиправної мети розробив злочинну схему із заволодіння майном ОСОБА_17 , шляхом обману. В подальшому зазначено, що ОСОБА_6 діяв на виконання свого злочинного плану. Однак ні в фактичних обставинах справи, ні в формулюванні обвинувачення прокурором не вказано конкретики щодо розробленої ОСОБА_6 схеми та в чому саме полягав його злочинний план. Також, в обвинувальному акті вказано, що вартість об`єкта незавершеного будівництва становить 1203000 (один мільйон двісті три тисячі) гривень 00 копійок, але дана сума була домовлена між ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , яка була зафіксована в умовах договору куплі-продажу, як вбачається з матеріалів кримінального провадження оцінка вартості майна у встановленому Законом порядку проведена не була, тобто реальна сума завданих збитків органом досудового розслідування не встановлена. При цьому, з обвинувального акту не зрозуміло, яка була кінцева мета ОСОБА_6 : заволодіння майном потерпілої, а саме об`єктом не завершеного будівництва; не виконання умов договору в частині оплати вартості об`єкта не завершеного будівництва; чи і заволодіння майном потерплої і не виконання умов договору зі сторони ОСОБА_6 , що знову відсилає на неконкретність злочинних схеми та плану ОСОБА_6 ..

Також, при викладі фактичних обставин справи за другим епізодом інкримінованого ОСОБА_6 злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, прокурором вказано, що ОСОБА_6 перебуваючи в дружніх відносинах із потерпілою ОСОБА_18 та достовірно розуміючи наявність в неї заощадженої значної суми грошових коштів, у нього повторно виник злочинний корисливий умисел спрямований на заволодіння коштами ОСОБА_18 шляхом її обману.

З такого викладу не зрозуміло за яких обставин та коли ОСОБА_6 достовірно зрозумів, якою значною сумою грошових коштів володіє ОСОБА_18 , та про яку саме суму грошових коштів було відомо ОСОБА_6 ..

Крім того, при викладі фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення за другим епізодом інкримінованого ОСОБА_6 злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, вказано, що згідно умов п. 1.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартири, ОСОБА_6 зобов`язаний передати, а ОСОБА_18 прийняти та оплатити вартість майнових прав на квартири у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 2 007, 4 кв.м. із будівельними номерами квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , 225, АДРЕСА_42 . Відповідно до п. 2.5 вищевказаного Договору, ціна майнових прав складає 1 мільйон доларів США, що згідного його умов еквівалентно 26 мільйонам гривень (за даними курсу НБУ на момент вчинення злочину еквівалент 1 мільйону доларів США складає 24 мільйони 521 тисяча 735 гривень).

Далі в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 , достовірно розуміючи, що майнові права на квартири у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 2007, 4 кв.м. із будівельними номерами квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_43 , належать ОСОБА_18 , та достовірно знаючи, що державна реєстрація права власності на вказані квартири повинна бути здійснена за ОСОБА_18 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, діючи умисно, з метою власного протиправного збагачення за рахунок коштів третіх осіб та фактичного повторного продажу майнових прав на квартири, передав майнові права на вказані вище квартири із будівельними номерами третім особам. В результаті вказаних правочинів, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно треті особи у період часу з 01.10.2019 по 22.07.2020 (точний час не встановлено) у державних реєстраторів Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, приватних нотаріусів Ірпінського міського нотаріального округу (точне місце не встановлено) зареєстрували право власності на вказані квартири за новими юридичним номерами №№ 1, 6, АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_48 , АДРЕСА_49 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_50 , АДРЕСА_51 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_52 , АДРЕСА_53 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_54 , АДРЕСА_55 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_56 , АДРЕСА_57 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_58 , АДРЕСА_59 , АДРЕСА_30 , 69, 70, 71, 190, 201, 207, 214, 219, 226, 232, таким чином позбавивши ОСОБА_18 можливості ними володіти та розпоряджатись.

З такого викладу фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення не зрозуміло, які саме квартири отримали нові юридичні номери, та яким чином це відбулось, тобто неможливо встановити чи відповідають зазначені з новими юридичними номерами квартири тим квартирам, які згідно Договору купівлі-продажу майнових прав на квартири повинні були бути передані у власність ОСОБА_18 та чи взагалі були відповідні зміни. В обвинувальному акті взагалі не зазначені ідентифікаційні дані цих квартир, як тих що обвинувачений зобов`язувався передати потерпілій так і тих, що фактично передав третім особам, а саме, їх площа, кількість кімнат, тощо, які б вказували на їх ідентичність.

Також, далі в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_6 , достовірно розуміючи, що майнові права на квартиру під будівельним АДРЕСА_60 загальною площею 2007, 4 кв. м. належать ОСОБА_18 та достовірно розуміючи, що державна реєстрація права власності на вказану квартиру повинна бути здійснена виключно за ОСОБА_18 , діючи умисно, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.10.2020 о 10 год. 52 хв. зареєстрував у державного реєстратора Людвинівської сільської ради Київської області за собою право власності на неї, змінивши при цьому її юридичний номер на № 7.

Разом із тим, прокурором не вказано, яким чином відбулась зміна юридичного номера квартири, оскільки такі дії є складовою способу вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину. Крім того, суд зауважує, що такого поняття як юридичний номер квартири не міститься в чинному законодавстві України, а тому, що саме мається на увазі при викладені цього положення в обвинувальному акті є незрозумілим. Ці обставини свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення.

Також, далі в обвинувальному акті зазначено, що в аналогічний спосіб, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 , 20.10.2020 о 10 год. 30 хв. та 02.12.2020 о 13 год. 36 хв. у державного реєстратора Людвинівської сільської ради Київської області зареєстрував за собою право власності на квартири під новими юридичними номерами № № 8, 195 відповідно.

При цьому, прокурором не зазначено, які саме квартири, з наявних у Договорі, та яким способом отримали нові юридичні номери 8 та 195, оскільки дані номери наявні й в самому Договорі.

Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження, порушує основні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а також права осіб, які не є обвинуваченими за даним обвинувальним актом та не мають права на захист від викладеного в ньому обвинувачення в даному кримінальному провадженні, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України.

Судом звертається увагу на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування або розписки про отримання копії обвинувального акту після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 29, 110, 176-179, 181, 183, 184, 193-196, 198, 219, 284, 290-293, 314-315, 369-372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без задоволення.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання, - залишити без змін.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів наступні обов`язки:

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строку дії обов`язків обчислювати з 20.12.2022 року до 17.02.2023 року, включно.

Роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розмірів мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Копію ухвали надіслати до відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області для постановки обвинуваченого на облік та здійснення за ним контролю.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000489 від 06.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, повернути прокурору Бучанської окружної прокуратури Київської області, який направив акт до суду, для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.

Повний текст ухвали буде складено, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошено 23 грудня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_19 ОСОБА_20