НОВОУШИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 680/111/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року смт Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

розглянувши увідкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новоушицького районного суду Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 25 січня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Купин, Городоцького району, Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні малолітня донька, депутатом не являється, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

установив:

19 листопада 2019 року близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_4 за попередньою змовою із Особою 1, Особою 2, Особою 3, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та Особою 4, матеріали відносно якого було виділено в окреме провадження в зв`язку із укладенням угоди про визнання винуватості та якого на підставі вироку Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2022 року засуджено за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, перебуваючи в с. Женишківці, колишнього Віньковецького району, Хмельницької області, з метою вчинення крадіжки транспортного засобу, переслідуючи корисливий мотив та мету наживи, шляхом відчинення дерев`яних воріт проникли на подвір`я домогосподарства АДРЕСА_2 , звідки умисно, таємно, шляхом волочіння викрали мотоблок марки «ZUBR» 8 к.с., моделі JR-Q78 вартістю 12 812 гривень, який належить ОСОБА_6 , спричинивши останньому матеріальної шкоди в сумі 12 812 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у інше сховище, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.

Під час судового розгляду справи між прокурором Віньковецького відділу Летичівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , за письмовою згодою потерпілого ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості.

У зв`язку із наведеним на виконання вимог ч. 8 ст. 469 КПК України матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України ухвалою суду від 20 лютого 2023 року виділені в окреме провадження.

В угоді про визнання винуватості викладено формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 289 КК України, які учасниками судового провадження не оспорюються.

Зі змісту вказаної угоди ОСОБА_4 під час судового засідання беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та сторони погодилися на призначення останньому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на строк, визначений судом, із покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 вважав, що наявні усі підстави для затвердження угоди судом.

Потерпілий ОСОБА_6 погодився на укладення угоди про визнання винуватості, надавши прокурору письмову згоду, та вказав у судовому засіданні 30 серпня 2022 року, що шкода йому повністю відшкодована, тому жодних претензій до ОСОБА_4 він не має.

Представник потерпілого ОСОБА_7 зазначила про наявність підстав для затвердження угоди судом.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої, четвертої статті 469 КПК України за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого може бути укладена угода про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, яка відповідно до ст.12 КК України, відносяться до тяжкого злочину.

З письмової заяви потерпілого ОСОБА_6 від 18 липня 2022 року суд встановив, що останній надав згоду прокурору ОСОБА_3 на укладення із обвинуваченим ОСОБА_4 угоди про визнання винуватості.

При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Прокурор також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені ч.2 ст.473 КПК України.

Суд дійшов переконання, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України та КК України, правова кваліфікація - вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

Можливість затвердження даної угоди судом оцінена з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, критично оцінює свою злочинну поведінку, в тому числі шляхом повного визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, відшкодував потерпілому завдані злочином збитки.

Узгоджена сторонами угоди міра покарання відповідає вимогам статті 65 КК України, відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого. Зокрема, враховано, що ОСОБА_4 є особою молодого віку, не працює, проте працездатний, одружений, має на утриманні малолітню доньку, по місцю проживання орган місцевого самоврядування компрометуючими даними відносно обвинуваченого не володіє, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, під диспансерним наглядом у лікаря психіатра не перебуває, хоча виявляє легку розумову відсталість, проте є осудним,раніше не судимий.

Обставинами, що пом?якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні малолітньої особи, відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Відповідно до частини 1 статті 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення останньому узгоджену сторонами міру покарання - позбавлення волі без конфіскації майна.

На переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Потерпілим ОСОБА_6 подано цивільний позов про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та осіб, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, матеріальної шкоди в розмірі 12812 грн та моральної шкоди у розмірі 20000 грн.

Водночас у судовому засіданні 30 серпня 2022 року по справі №670/56/21 до вирішення питання про виділення матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_6 відмовився від цивільного позову , оскільки збитки, завдані кримінальним правопорушенням, йому повністю відшкодовані, жодних претензій до обвинувачених, в тому числі до ОСОБА_4 він не має. Заява ОСОБА_6 занесена до журналу судового засідання.

Згідно ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Залишення цивільного позову без розгляду можливе лише у випадках виправдання обвинуваченого (ч. 3 ст. 129 КПК) або неприбуття в судове засідання цивільного позивача (ч. 1 ст. 326 КПК).

Відповідно до частини третьої статті 61 КПК України цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_6 відмовився від позову у зв`язку із добровільним відшкодуванням збитків, проте розгляд даного кримінального провадження здійснюється лише щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , тому провадження у справі в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 підлягає закриттю.

Керуючись статтями 374, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Віньковецького відділу Летичівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 30 серпня 2022 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно з п.п. 1, 2, ч.1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Провадження у справі в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди закрити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасникам судового провадження копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1