ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/237/22 Номер провадження 11-кп/814/1202/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000571, за апеляційними скаргами законних представників ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_12 на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження с. Василівка, Полтавського району Полтавської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного основного покарання у виді обмеження волі строком на два роки, з іспитовим строком на один рік, з покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Цивільні позови законних представників ОСОБА_11 та ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання скасування накладеного арешту на майно, порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 30.10.2021, близько 13.50 години, ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним (згідно протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00879-02012-21 від 09.08.2021) автомобілем «RENAULT К 460.44», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі за сполученням «Київ-Харків-Довжанський» поблизу с. Зеленківка, Полтавський район, Полтавська область в напрямку м. Полтава та проїжджаючи 373 км + 500 м вищевказаної дороги, в порушення п. 13.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, не дотримався безпечної дистанції у результаті чого допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із задньою частиною автомобіля «FORD TR ANZIT» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 , що рухався попереду у попутному напрямку на смузі руху ОСОБА_7 .

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, малолітнім пасажирам автомобіля «FORD TRANZIT» реєстраційний номер НОМЕР_3 спричинені тілесні ушкодження, а саме: ОСОБА_10 , згідно висновку експерта № 165 від 21.02.2022 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритих компресійних переломів тіл Th 6-7 1-го ступеню (грудних хребців) та підшкірної гематоми скроневої ділянки, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я; ОСОБА_14 , згідно висновку експерта № 166 від 21.02.2022 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому верхньої третини правої плечової кістки зі зміщенням, яке кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/117-22/825-ІТ від 11.02.2022, в заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «RENAULT К 460.44», реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_15 , повинен був діяти у відповідності до наступних вимог Правил дорожнього руху: 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

У діях водія автомобіля «RENAULT К 460.44», реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_16 вбачаються невідповідності з вимогами п.13.1. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням заданої дорожньо-транспортної пригоди, а технічна можливість запобіганню заданій пригоді, для водія автомобіля «RENAULT К 460.44», реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_16 полягала саме у виконанні ним вищевказаних вимог Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційних скаргах законний представник ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_12 просять вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

На обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що неповнолітні потерпілі отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я. Вказують, що лікування було тривалим та продовжується і на теперішній час.

Зазначають, що висновки суду щодо правдивих та послідовних показань обвинуваченого ОСОБА_7 , що сприяли встановленню істини по справі, є суперечливими. Вказують, що попри визнання своєї вини у спричиненні тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_7 всіляко намагався перекласти частину вини на батьків дітей, які нібито не прослідкували, щоб діти були пристебнуті ременями безпеки, на водія - власника мікроавтобуса, в якому їхали діти, ОСОБА_13 , який нібито їхав на транспортному засобі, що не був обладнаний для пасажирських перевезень. Посилаються, що твердження обвинуваченого ОСОБА_7 не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та спростовуються пояснення свідка ОСОБА_13 та законних представників потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , допитаних в судовому засіданні.

Крім того вказують, що за весь час досудового розслідування та судового розгляду, обвинувачений жодного разу не поцікавився станом здоров`я потерпілих дітей, не надав ніякої матеріальної допомоги. Зазначають, що відразу після вчинення ДТП він не допомагав винести потерпілих з машини, не намагався надати першу медичну допомогу, а перебував осторонь і весь час говорив по телефону.

Також посилаються, що обвинувачений наголошував про те, що в разі позбавлення його права керування транспортними засобами він буде позбавлений можливості заробляти кошти для утримання родини, так як це єдине джерело його доходів, проте, матеріали справи не містять жодних доказів того, що керування автомобілем являється для нього джерелом доходу, офіційно ОСОБА_7 не працевлаштований.

Позиції учасників судового провадження.

До суду апеляційної інстанції законні представники неповнолітніх потерпілих та їхній представник не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату час і місце судового розгляду. Представник ОСОБА_17 звернувся із заявою про розгляд апеляційних скарг у його відсутність.

У судовому засіданні прокурор, обвинувачений та захисник заперечили проти доводів апеляційних скарг, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, а учасниками судового провадження не оспорюється.

Доводи апеляційних скарг представників неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 щодо неправильного застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та призначення надто м`якого додаткового покарання є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, обставину, що пом`якшує покарання визнання вини та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

Ознаками, які характеризують особу винного та впливають на визначення загальної підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням, є: вік; соціальний та професійний статус, робота або навчання; сімейний стан, діти; стан здоров`я, зловживання алкогольними напоями; щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, визнання вини; поведінка у побуті і на роботі чи за місцем навчання; відносини винного із потерпілим. також до вказаних обставин провадження, що зумовлюють рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, належить: примирення з потерпілим, відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, тощо.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вперше вчинив необережне, нетяжке кримінальне правопорушення, вину визнав, розкаявся, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на час події був працевлаштований на посаді водія автотранспортних засобів підприємства «ОНУР Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», що підтверджено довідкою підприємства №07/07 від 07.07.2022 та характеристикою (а.м.п. 244, 245 т.1). Через те, що автомобіль «RENAULT К 460.44», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 був застрахований, представники потерпілих звернулися із заявами до суду про залишення їхніх позовів без розгляду з метою стягнути збитки із страхової компанії.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений наполягав, що одразу після ДТП він телефонував до лікарні з метоЮ викликати ШМД та допомагав витягнути потерпілих із автомобіля. Оскільки карта виклику ШМД у справі відсутня, такі його показання є не спростовані, а отже свідчать про його активну допомогу в усуненні негативних наслідків та надання допомоги потерпілим. Є неспроможними твердження апелянтів про суперечливість показань обвинуваченого через заявлення стороною захисту клопотання про призначення експертизи автомобіля «FORD TRANZIT» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 , в салоні якого перебували неповнолітні потерпілі з метою чи мало наслідком переобладнання вказаного автомобіля із вантажного у пасажирський внесення конструктивних змін у заводську конструкцію автомобіля, що призвело до руйнування пасажирських сидінь шляхом їх відривання від місця їх кріплення під час даної ДТП. Адже таке клопотання покликано становити всі фактичні обставини кримінального провадження та ніяким чином не свідчить про ухилення обвинуваченого від відповідальності та намагання перекласти свою провину на іншого водія.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є правильним.

Також є правильним висновок суду про призначення додаткового покарання у його мінімальному розмірі. Так, обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав, розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого необережного кримінального правопорушення. Також матеріалами кримінального провадження об`єктивно не підтверджується, що обвинувачений коли-небудь порушував правила дорожнього руху, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на один рік є достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та перевиховання обвинуваченого.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого та призначенні йому покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах представників неповнолітніх потерпілих, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги законних представників ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4