Дата документу 23.03.2023 Справа № 336/4026/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/590/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/4026/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжин Чернігівської області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 03 квітня 2019 року приблизно о 20-30 год., перебуваючи у приміщенні кафе «80-е» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чарівна, 68, на ґрунті раптово виниклого з барменом ОСОБА_9 конфлікту через необхідність закриття останньою вказаного закладу, маючи умисел на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, тримаючи у правій руці ніж, наніс ним потерпілій один удар у ділянку 11-го ребра по лівій задній-пахвинній лінії, що проник у черевну порожнину з наскрізним ушкодженням нижнього полюсу селезінки, з утворенням гематоми в ділянці паренефральної клітковини верхнього полюса лівої нирки, зі скупченням крові у черевній порожнині (500-600 мл), з наступною спленектомією (видалення селезінки), чим спричинив ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивувала тим, що суд не надав критичної оцінки показам свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і потерпілої ОСОБА_9 . Адже дані свідки та потерпіла були безпосередніми учасниками події, але їх покази містять істотні протиріччя. Обвинувачений не був ініціатором конфлікту, більш того всіляко намагався уникнути участі в подальшому конфлікті, який вже виник не з його вини. Незважаючи на те, що під час конфлікту були присутні щонайменше 6 осіб, під час досудового розслідування були допитані лише дві особи ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , а під час судового розгляду було допитано лише свідка ОСОБА_10 , а свідок ОСОБА_12 так і не прибув до суду для дачі показів. Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 зазначав, що саме він намагався «витягти» обвинуваченого із-за барної стійки, тоді як свідок ОСОБА_10 зазначив, що це він «витягував» обвинуваченого із-за барної стійки в момент, коли потерпіла отримала тілесні ушкодження. Крім того, зі слів потерпілої на барній стійці знаходилось 3 ножі, проте під час огляду місця події було вилучено лише один ніж зі слідами РБК. За висновками експерта №300 при судово-цитологічному дослідженні ножа кров, слина та клітинні накладення знайдені не були. Даний ніж не було досліджено безпосередньо в судовому засіданні. Інші два ножі не були знайдені на місці події і, як наслідок, не визнавалися речовим доказом і не досліджувалися під час судового розгляду. Твердження суду про те, що обвинувачений після нанесення потерпілій тілесних ушкоджень намагався залишити місце події, не відповідає фактичним обставинам справи. Адже обвинувачений не свідомо ухилився від надання допомоги потерпілій, а був з об`єктивних причин позбавлений такої можливості, оскільки йому було також завдано численних тілесних ушкоджень іншими відвідувачами кафе, які витягли обвинуваченого з кафе. Отже ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не було встановлено ані особу, яка спричинила потерпілій тілесні ушкодження, ані знаряддя вчинення злочину. Досліджені судом докази не місять прямої вказівки на ОСОБА_8 як на особу, яка спричинила потерпілій тілесні ушкодження, а отже не доводять вину обвинуваченого поза розумним сумнівом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновок районного суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.121 КК кримінального правопорушення було зроблено з додержанням ст.23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Так, висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу:

- показів потерпілої ОСОБА_9 , яка під час її допиту в судовому засіданні пояснила, що вона працювала барменом у кафе «80-е». У квітні ввечері до кафе зайшли два чоловіки, один з яких потім виявився ОСОБА_8 . Він прийшов у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений замовив 2 по 100 грамів горілки, розплатився. Згодом вони почали чіплятися до інших відвідувачів, між ними та відвідувачами виник конфлікт. У залі кафе перебувало близько 8 осіб. Вона попросила ОСОБА_8 та його приятеля вийти з кафе, посилаючись на те, що заклад вже зачиняється, проте ОСОБА_8 зайшов за барну стійку. Вона стояла поруч до нього обличчям, просила піти геть. На барній стійці лежали три ножі. Раптом він схопив один з них з пластиковим руків`ям. Вона просила його кинути ніж, але він вдарив її. Відвідувачі схопили його за руку з ножем, який відібрали, тримали його, щоб він не втік;

- показів свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що в день події ввечері він завітав у кафе, де потерпіла працювала. Відвідувачів було десь 6-8 осіб. Там також перебував й обвинувачений з приятелем, вони сварилися. Згодом обвинувачений забіг за барну стійку, потерпіла його просила вийти звідти і його випроводили, але він знову забіг туди. В цей час він почув голос потерпілої: «Поклади ніж» та підбіг до барної стійки, за якою перебував обвинувачений з ножем у руці, який схопив з барної стійки. Його намагалися витягнути звідти, але він наніс потерпілій ножове поранення у черевну порожнину. В цей час він та потерпіла також знаходилися за барною стійкою. Він намагався схопити обвинуваченого за ніж, проте той вдарив його, на що він у відповідь також вдарив обвинуваченого, почалася бійка, під час якої йому вдалося вибити ніж у обвинуваченого. Потерпіла почала втрачати свідомість, він виніс її на вулицю, де почав надавати їй допомогу. Згодом приїхала «швидка», потерпілу забрили до лікарні. Обвинуваченого вивели на вулицю та чекали на поліцію, він продовжував поводитись агресивно, хотів втекти, погрожував людям;

- протоколу пред`явлення потерпілій ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками від 04 квітня 2019 року, відповідно до якого потерпіла впізнала на одному із пред`явлених фотознімків ОСОБА_8 , як чоловіка, якого вона бачила приблизно о 20-30 год. 03 квітня 2019 року у кафе «80-е» по вул.Чарівній, 68 в м.Запоріжжі, де він наніс їй ножове поранення;

- протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 20 травня 2019 року, відповідно до якого потерпіла під час даної слідчої дії продемонструвала куди саме їй було спричинено ножове поранення ОСОБА_8 ;

- висновку експертів №2396/к від 23.12.2021 року, відповідно до якого можливість утворення рани в ділянці 11 ребра по лівій заднє-пахвинній лінії у потерпілої ОСОБА_9 за механізмом, на який вона вказує під час перегляду відеозапису слідчого експерименту за її участю не виключається;

- протоколу пред`явлення свідку ОСОБА_12 особи для впізнання по фотознімкам від 05 квітня 2019 року, відповідно до якого свідок впізнав на одному із пред`явлених фотознімків ОСОБА_8 , як чоловіка, якого він бачив приблизно о 20-30 год. 03 квітня 2019 року у кафе «80-е» по вул.Чарівній, 68 в м.Запоріжжі, де він наніс ножове поранення його цивільній дружині ОСОБА_9 ;

- протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , відповідно до якого під час проведення даної слідчої дії свідок пояснив та продемонстрував яким чином 03 квітня 2019 року потерпілій ОСОБА_9 було спричинено ножове поранення ОСОБА_8 ;

- висновку експертів №2396/к від 23.12.2021 року, з якого встановлено, що можливість утворення рани в ділянці 11 ребра по лівій заднє-пахвинній лінії у потерпілої ОСОБА_9 за механізмом, на який вказує ОСОБА_12 під час перегляду відеозапису слідчого експерименту за його участю - не виключається;

- протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 20 травня 2019 року, відповідно до якого підозрюваний відтворив яким чином та при яких саме обставинах 03 квітня 2019 року він наніс удар ножем потерпілій ОСОБА_9 . Зокрема з відеозапису даної слідчої дії вбачається, що підозрюваний за допомогою статиста жінки показав якою конкретно рукою, яким саме знаряддям ножем та в яку конкретно область тіла потерпілої він наніс удар;

- висновку експертів №2396/к від 23.12.2021 року, відповідно до якого утворення рани в ділянці 11 ребра по лівій заднє-пахвинній лінії у ОСОБА_9 за механізмом, на який вказує підозрюваний ОСОБА_8 в перегляді відеозапису слідчого експерименту за його участю можливе за умови, якщо травматичний вплив прийшовся в ділянку грудної клітки ліворуч (11 ребро по заднє-пахвинній лінії). Можливість утворення рани в ділянці грудної клітки ліворуч у ОСОБА_9 за механізмом, на який вказує підозрюваний ОСОБА_8 під час перегляду відеозапису слідчого експерименту за його участю - не виключається;

- висновку експерта №375 від 16.05.2019 року, відповідно до якого рана в ділянці 11 ребра по лівій заднє-пахвинній лінії, що проникає в черевну порожнину із наскрізним ушкодженням нижнього полюсу селезінки, з утворенням гематоми в ділянці паранефральної клітковини верхнього полюса лівої нирки, зі скупченням крові в черевній порожнині (500-600мл.), з наступною спленектомією (видалення селезінки) у ОСОБА_9 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Отже висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК, районний суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього.

За наведених обставин колегія суддів вважає неспроможними доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що досліджені судом докази не доводять вину обвинуваченого поза розумним сумнівом.

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній його частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.

При цьому суд першої інстанції ретельно з`ясував зміст і спрямованість умислу обвинуваченого. Зокрема суд обґрунтовуючи свої висновки щодо наявності у обвинуваченого умислу на спричинення потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, правильно виходив із характеру та локалізації тілесного ушкодження у потерпілої - область черевної порожнини, знаряддя злочину ніж, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який намагався залишити місце події не надавши потерпілій допомоги. Також суд обґрунтовано виходив з того, що з обставин справи не було встановлено, що потерпіла застосувала певну силу або вчинила інші активні агресивні дії, що могли би становити реальну загрозу життю або здоров`ю обвинуваченого, а відтак і викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілій, а отже обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції не вбачає підстав ставитися критично до показів свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 як на тому наголошувала захисник в апеляційній скарзі. Адже, як слушно зазначив суд першої інстанції, незначні розбіжності в показах зазначених осіб в частині розвитку подій під час конфлікту обвинуваченого з відвідувачами кафе та потерпілою та часом початку конфлікту були зумовлені об`єктивними факторами, зокрема коротким проміжком часу конфлікту, стрімкістю розвитку подій та особливостями сприйняття подій кожною людиною. Між тим, такі розбіжності не є істотними, вони жодним чином не спростовують встановлених судом фактичних обставин та на правильність судового рішення в цілому не впливають.

Потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 , на відміну від обвинуваченого, попереджалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Показання потерпілої та свідка узгоджуються між собою та із сукупністю зібраних у справі доказів, вони отримані в порядку, визначеному законом, згідно зі ст.84 КПК, є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно покладені судом в основу вироку. Підстав для обмови потерпілою та свідком обвинуваченого колегією суддів не встановлено.

Та обставина, що під час досудового розслідування було допитано лише дві особи свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , хоча під час конфлікту були присутні щонайменше 6 осіб, жодним чином не позначилось на повноті з`ясування судом обставин, які можуть мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому суд ухвалив рішення на підставі наданих стороною обвинувачення доказів, яких було достатньо для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Не може мати істотного значення та обставина хто саме свідок ОСОБА_10 чи свідок ОСОБА_12 намагався відтягнути потерпілу з-за барної стійки, оскільки ця обставина за жодних обставин не спростовує факту заподіяння обвинуваченим ножового поранення потерпілій. А тому наявність в показах свідків ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 протиріч в цій частині, на чому акцентувала увагу захисник, не може істотно вплинути на висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого.

Та обставина, що під час досудового розслідування не було віднайдено ніж, яким було заподіяно тяжке тілесне ушкодження потерпілій, та інші ножі, про які зазначала потерпіла, за жодних обставин не виключає вчинення обвинуваченим даного злочину. Адже сам обвинувачений не заперечував того факту, що знаряддям злочину був саме ніж, який він взяв зі стійки бару. Про це він зазначав під час слідчого експерименту. Про те ж саме зазначали і потерпіла, і свідок ОСОБА_10 . З цих же підстав не впливає на законність прийнятого судом рішення і недослідження судом даного ножа.

Колегія суддів, усупереч доводам захисника, погоджується з твердженням суду про те, що обвинувачений після заподіяння потерпілій ножового поранення намагався залишити місце події не надавши при цьому допомоги потерпілій. При цьому твердження захисника про те, що обвинуваченому також були заподіяні тілесні ушкодження, через що він був позбавлений можливості надати таку допомогу, не знайшли свого підтвердження. Адже із показів свідка ОСОБА_10 було встановлено, що після заподіяння потерпілій ножового поранення ОСОБА_8 продовжував поводитись агресивно, хотів втекти та погрожував присутнім. Свідок ОСОБА_11 також підтвердив, що ОСОБА_8 вів себе агресивно, погрожував.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений не був ініціатором конфлікту, в даному випадку на правову кваліфікацію його дій жодним чином не впливає.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

В апеляційній скарзі захисник вимагала вирок скасувати та призначити новий розгляд, але при цьому захисник у скарзі не зазначила визначених ст.ст.412, 415 КПК обставин, які були б підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Не встановлено таких підстав і колегією суддів.

Відтак, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК, а тому відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4