Справа № 944/993/21
Провадження №1-кп/944/500/22
04.10.2022 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
03 вересня 2020 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_4 знаходячись поблизу магазину «Рукавичка», що за адресою: смт. Шкло, вул. Сагайдачного, 62 Яворівського району Львівської області, під час раптово виниклого конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно кинув кісткою в праве око останньої, спричинивши таким чином ОСОБА_6 крововиливи під конюктиву і у передню камеру правого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання, у якому просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження; вину у скоєному визнав; проти задоволення клопотання представника потерпілого про стягнення витрат за надання правової допомоги не заперечував.
Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу закрити.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не явилася, її представник адвокат ОСОБА_5 підтримав оголошене клопотання про звільнення обвинувачуваного від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49 КК України та просив його задовольнити; заявив клопотання про відшкодування витрат на користь потерпілої у зв`язку з наданням правової допомоги у сумі 5000 грн.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.
Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
Відповідно до вимог ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України відноситься кримінального проступку.
Згідно з п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
У ч.3 ст.4 КК України, зазначено, що часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).
Згідно із ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.
У відповідності до вимог ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у
ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.
Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №192/3301/16-к від 25.02.2021.
З матеріалів провадження убачається, що кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, вчинене 03.09.2020. Таким чином, з часу його вчинення минуло понад два роки.
Враховуючи викладене, відсутність відомостей про ухилення обвинуваченого від слідства або суду, те, що на час розгляду в суді кримінального провадження спливли строки давності, також відсутні відомості про зупинення строку притягнення до кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що є всі підстави звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити.
Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 , від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілою цивільний позов необхідно залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.
Представник потерпілої ОСОБА_5 просить стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої судові витрати на правову допомогу.
В силу п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать і витрати на правову допомогу.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
За змістом ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Така позиція цілком узгоджується з правовим висновком ВП ВС, висловленим у Постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17, в якому зазначено, що КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
На підтвердження відповідності понесених потерпілою стороною витрат, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги надано: копію договору про надання правової допомоги від 25.06.2021; розрахунок вартості проведених робіт адвокатом станом на 25.06.2021, згідно якого вартість послуг адвоката з надання правової допомоги у даній справі становить 5000 (п`ять тисяч) 00 гривень.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 витрат на правову допомогу 5000 (п`ять тисяч),00 гривень на користь потерпілої.
Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 286, 288, 314 КПК України, суд,
клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі вимог ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.
Роз`яснити потерпілій ОСОБА_6 , що вона має право звернутися з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 понесені нею витрати на правову допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) 00 гривень.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1