Справа № 306/2058/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/35/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відео конференції кримінальне провадження № 306/2058/16-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами начальника Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 49 982 грн 40 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 , 12 липня 2016 року близько 17:20 години, перебуваючи в тяжкому ступені алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки BMW, моделі 520 і, реєстраційний номер НОМЕР_1 (на підставі нотаріально посвідченої довіреності серії ВКК № 373423), разом з пасажиром ОСОБА_11 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, рухався автодорогою Перечин Свалява - Липча зі сторони населеного пункту с. Керецьки, Свалявського району, Закарпатської області в напрямку м. Свалява, Закарпатської області. Проїжджаючи заокруглення дороги праворуч, напроти будинку №233 по вул. Перемоги в с. Росош, Свалявського району, Закарпатської області, водій ОСОБА_5 , діючи всупереч вимог п.п. 2.3. б, 2.9. а, 11.3, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, діючи самовпевнено і самонадіяно, нехтуючи особистою безпекою та безпекою пасажира, рухаючись зі швидкістю більшою за 60 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидікість в межах населеного пункту, при виборі безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, чим не забезпечив безпеку дорожнього руху, що привело до втрати керування автомобілем та з`їзду його за межі проїзної частини автодороги вліво, з послідуючим зіткненням з насипом ґрунту містка над струмком будинків АДРЕСА_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 69 від 16.08.2016 року пасажир автомобіля марки BMW, моделі 520 і, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми; ЗЧМТ; забою головного мозку; перелому шийного відділу хребта; ЗТГК; перелому ребер справа 3-6 та зліва 3, 5-9; перелому грудини між 1-2 та 3-4 міжребер`ям, забою легенів, закритого перелому нижньої треті правої гомілки: відкритого перелому нижньої треті лівої гомілки; забійних ран спинки носа, лівої гомілки, синці голови, тулуба, кінцівок та садна голови. Вказані тілесні ушкодження виникли при ДТП в результаті зіткнення легкового автомобіля з фіксованим об`єктом (містком та огорожею будинку) по механізму удар, тертя тілом об тверді предмети (конструкції) всередині салону автомобіля, за своїм характером виникли прижиттєво за короткий проміжок часу до настання смерті його. Дані тілесні ушкодження згідно п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .
Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги Правил дорожнього руху України: (п.2.3 «б» - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.2.9 а водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; п.11.3. - на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу; п.12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
Невиконання водієм ОСОБА_5 вимог п.п.2.3 "б", 2.9 "а", 11.3, 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою його смерть.
На вирок суду прокурор ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_9 у своїй скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а також призначення йому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку прокурора, визначаючи розмір покарання ОСОБА_5 суд не взяв до уваги, що останній скоїв тяжкий злочин, грубо порушив ПДР, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та в результаті його дій сталася загибель людини, з потерпілим обвинувачений не примирився.

Обвинувачений ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог, обвинувачений ОСОБА_5 покликається на те, що твердження суду у вироку про те, що він є здоровою, працездатною людиною та ніде не працював протягом майже трьох років з моменту ДТП не відповідає дійсності, оскільки весь цей час він перебував на лікуванні. Крім того, зазначає, що у цей період загинула його дочка Мар`яна 1997 року. У нього залишилася дружина, яка важко перенесе його ув`язнення. Звертає увагу, що він є інвалідом, а тому перебування у в`язниці може стати для нього фатальним. Зазначає, що саму ДТП слабо пам`ятає, проте стверджує, що у стані алкогольного сп`яніння він не перебував. Пригадує, що ОСОБА_12 перебував у збудженому стані, розмахував руками та хапався за кермо. Щодо вимог потерпілої зазначає, що усі його заощадження пішли на оплату лікування, він та його дружина мають великі борги, віддавши під заставу будинок, у якому мешкають. Вони розраховували віддати потерпілій автомобіль, який перебуває на штрафному майданчику.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги ОСОБА_5 , апеляційну скаргу прокурора обвинувачений та захисник вважають необґрунтованою, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.
Частинами першою та другою ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті, не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до цього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував характер і тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, спосіб вчинення злочину, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також те, що будучи працездатною людиною, ОСОБА_5 ніде не працював, з моменту ДТП не вжив будь-яких заходів для відшкодування заподіяної шкоди, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та визнання вини, наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк три роки.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, підстав вважати, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає.
Доводи прокурора про необхідність призначення більш суворого покарання, є необґрунтованими.
Усі дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення ДТП, на що покликається прокурор у своїй апеляційній скарзі, тяжкість вчиненого злочину були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.

Також, на думку колегії суддів, підстави для застосування щодо ОСОБА_5 при призначенні йому покарання положень ст. 75 КК України як про це просить обвинувачений, відсутні.

З аналізу норм ст. 75 КК України вбачається, що звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо встановлені у справі обставини, зокрема ті, що пом`якшують покарання та характеризують особу винного, свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Крім того, за змістом ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням може мати місце лише за наявності передбачених законом передумов і є правом, а не обов`язком суду.
Суд першої інстанції належним чином врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, який є тяжким, та його наслідки, а саме те, що ОСОБА_5 керував керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тим самим створив небезпеку для життя людей. Саме через стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 порушив вимоги пунктів 2.3. б, 2.9. а, 11.3, 12.1, 12.4 ПДР, які стали безпосередньою причиною дорожньо-транспортної пригоди та настання її суспільно небезпечних наслідків.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок дій водія ОСОБА_5 , який у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем, діючи самовпевнено і самонадіяно, нехтуючи особистою безпекою та безпекою пасажира, рухаючись зі швидкістю, яка перевищує максимально допустиму швидкість в межах населеного пункту, при виборі безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, чим не забезпечив безпеку дорожнього руху, що привело до втрати керування автомобілем та з`їзду його за межі проїзної частини автодороги вліво, з послідуючим зіткненням з насипом ґрунту містка над струмком і подальшого його перекидання та падіння на огорожу будинку, що призвело до смерті пасажира автомобіля ОСОБА_11 .
На переконання колегії суддів, ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається обвинувачений, як на підставу застосування ст. 75 КК України, а саме те, що у нього загинула дочка, а сам він проживає із дружиною, яка не переживе його ув`язнення, зважаючи на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок злочину потерпілий помер, враховуються при визначенні виду й міри покарання, однак такі у своїй сукупності не є безумовною підставою для застосування ст. 75 КК України.
Окрім того, будь-яких даних про те, що обвинувачений ОСОБА_5 у зв`язку із станом здоров`я не може перебувати у місцях позбавлення волі, матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його скасування чи зміни, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги начальника Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4