Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3295/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 11 серпня 2021 року щодо нього за ч.1 ст.286 КК України, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, із вищою освітою, фізичної особи - підприємця, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, мешканця АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у виді арешту на строк один місяць з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 ухвалено не обирати.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 3922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн. 80 коп. судових витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 17.08.2020 на автомобіль "ИЖ 2717-230", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", - ухвалено скасувати, а вказаний транспортний засіб повернути власнику (законному володільцю).

Цивільний позов прокурора ухвалено задовольнити. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі Комунального підприємства "Лікарня № 2 імені В.П. Павлусенка" Житомирської міської ради 16298 (шістнадцять тисяч двісті дев`яносто вісім) гривень 88 копійок витрат на стаціонарне лікування потерпілої.

Ухвалено прийняти відмову потерпілої ОСОБА_8 від позовних вимог про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 20067,55 грн. витрат на її лікування та 90000 грн. моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, а також 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а провадження у цій частині ухвалено закрити.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 15 години 9 серпня 2020 року., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "ИЖ 2717-230", реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", рухаючись по 31 км + 70 м автодороги "Житомир - Чернівці", в с. Висока Піч Житомирського району та області, у напрямку м. Житомира, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а) та 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, заснув за кермом, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини на праве узбіччя, та не реагуючи на створену ним аварійну обстановку, маючи технічну можливість запобігти наїзду, негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу не вжив та на правому узбіччі відносно напрямку керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перебувала поблизу зупинки громадського транспорту на правому узбіччі.

Внаслідок даної ДТП пішоходу ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани волосистої частини голови, поверхневих ран лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також перелому обох кісток лівої гомілки в середньо-нижній третині, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оскаржуючи фактичних обставин справи та не заперечуючи правову кваліфікацію вчиненого ним кримінального правопорушення просить вирок суду в частині призначеного покарання у виді арешту на строк один місяць змінити, призначивши інший більш м`який вид покарання у вигляду штрафу.

Посилається на те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, та таким, що підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є неумисним нетяжким злочином. Суд встановив в ході судового розгляду дві пом`якшуючи обставини (щире каяття та добровільне відшкодування потерпілій завданої шкоди). Поряд із цим суд прийняв відмову потерпілої від позовних вимог про стягнення з нього 20 067,55 грн. витрат на її лікування та 90 000 грн. моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. При цьому потерпіла не наполягала на суворому покаранні. Всі вище перераховані обставини у сукупності давали суду можливість обрати більш м`який вид покарання, ніж арешт, який слід відбувати реально, оскільки суспільна небезпека від скоєного мною злочину була мінімальною. Також судом першої інстанції не повно були враховані дані про його особу як обвинуваченого. Судом правильно було встановлено, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, є одруженим, має на утриманні трьох малолітніх дітей, працевлаштований, за місцем проживання характеризуюся позитивно. Однак, окрім трьох неповнолітніх дітей він ще має одного повнолітнього сина, ОСОБА_9 , 2001 року народження, який вже тривалий час з 2016 року хворіє на рак (остеогенна саркома н/3 лівої в/гомілкової кістки) та пройшов 6 (шість) циклів хіміотерапії, що підтверджується відповідно випискою із медичної карти амбулаторного хворого за 2016-2017 роки та йому періодично необхідно проходить обстеження та необхідне лікування у Національному інституті раку у м. Києві, куди він постійно його відвозить автомобілем, оскільки він не може вправно пересуватися (постійно використовує милиці).

Стверджує, що реальне відбування покарання у виді арешту на строк один місяць (навіть на такий нетривалий строк) може поставити під сумнів здоров`я та життя сина, який з об`єктивних причин не може лікуватися самостійно та потребує його участі як фінансової, так і фізичної. У своїй родині він є єдиним хто працює та забезпечує сім`ю матеріально, оскільки його дружина перебуває у відпустці по догляду на дитиною трирічного віку. Таким чином, з врахуванням викладених обставин та даних, які характеризують його як особу обвинуваченого, вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді арешту на строк один місяць, є явно несправедливим через його суворість та може бути змінено судом апеляційної інстанції на інший більш м`який вид покарання, зокрема, штраф у розмірі, який суд вважатиме достатнім для мого покарання та виправлення.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, будучи повідомленими належним чином, в телефонному режимі просили розглянути провадження без їх участі.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд вказаного кримінального провадження у відсутність обвинуваченого та потерпілої, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти апеляційної скарги обвинуваченого, просила її залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку та доводи прокурора в заперечення проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України апелянтом не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного судом покарання, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, зокрема: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди

мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані

враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу

винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке

покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення

засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому апеляційний суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.20015), «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» ( п.38 рішення від 16.10.2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту. Крім того також було завдано відповідної шкоди здоров`ю фізичної особи.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом першої інстанції призначено в ближче до найнижчої межі санкції ч.1 ст.286, із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом враховано особу винного, який не судимий, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, позицію прокурора, потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має та пробачила його. Судом також встановлено пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття та добровільне відшкодування потерпілій завданої шкоди. При цьому обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Тому, суд першої інстанції призначив покарання у виді арешту на 1 місяць, як таке, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вчинення такого кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння істотно збільшує суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим, а також його особу, так як обвинувачений, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, свідомо порушив ПДР України щодо заборони керування в такому стані, та завдав шкоди здоров`ю потерпілої.

З огляду на наведене твердження обвинуваченого про те, що суд призначив надто суворе покарання є безпідставними, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, оскільки обвинуваченому призначено покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що окрім трьох неповнолітніх дітей обвинувачений має ще має одного повнолітнього сина, який вже тривалий час з хворіє на рак та йому періодично необхідно проходить обстеження та необхідне лікування у Національному інституті раку у м. Києві, куди він постійно його відвозить автомобілем, беззаперечно заслуговують на увагу колегії суддів, проте, враховуючи обставини вчиненого злочину, в тому числі і перебування при цьому обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про підвищену небезпечність даного необережного злочину, не можуть бути в даному випадку підставою для призначення найменш суворого з передбачених санкцією ч.1 ст. 286 КК України покарання. Відбування обвинуваченим покарання у виді 1 місяця арешту не може істотно вплинути на життєвий уклад обвинуваченого та членів його сім`ї. Крім того сама природа покарання за вчинене кримінальне правопорушення полягає саме в відповідних обмеженнях прав та свобод особи у зв`язку із його протиправними діями та необхідністю понести за це відповідне покарання.

Саме таке покарання буде відповідати меті його призначення, що вимагається положеннями ст. 50 КК України.

Крім того доводи обвинуваченого вбачаються частково суперечливими, оскільки зазначаючи те, що він є єдиною особою в сім`ї, яка працює та забезпечує родину, та на необхідність затратного, як матеріально так і фізично, лікування сина, обвинувачений при цьому просить призначити йому інше хоча формально і більш м`яке покарання у виді штрафу, разом з тим яке є значним в сумарному виразі, мінімальний розмір якого складає 51 000 грн.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані та обставини, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 з мотивів, зазначених в його апеляційній скарзі, немає.

Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , та його особі, що могло б у відповідності до положень ст. 407, 414 КПК України бути підставою для зміни вироку суду, підстав немає.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 11 серпня 2021 року щодо нього за ч.1 ст.286 КК України, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального Суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: