Справа № 147/203/22
Провадження № 1-кп/147/51/22
ВИРОК
іменем України

03 листопада 2022 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000009 від 22.01.2022 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахово Мар`їнського району Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого востаннє 19.07.2022 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком один рік,

за ч.3 ст. 309 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ладижин Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, працюючого, раніше не судимого,

за ч.3 ст. 309 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 за попередньою домовленістю із ОСОБА_5 , умисно, восени 2021 року на присадибній земельній ділянці домоволодіння, в якому вони проживають, за адресою: АДРЕСА_2 , зірвали дикорослі рослини коноплі, які занесли до будинку, і таким чином, незаконно придбали особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс. Незаконно придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс масою 16092,30г, що встановлено висновком експерта №СЕ-19/102-22/1488-НЗПРАП від 07.02.2022, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 висушили, а сухі рослини коноплі зберігали на горищі та в кімнаті літньої кухні за місцем свого проживання до 13.50 год. 02.02.2022, а саме до часу вилучення даної речовини працівниками поліції.

ОСОБА_5 за попередньою домовленістю із ОСОБА_4 , умисно, восени 2021 року на присадибній земельній ділянці домоволодіння, в якому вони проживають, за адресою: АДРЕСА_2 , зірвали дикорослі рослини коноплі, які занесли до будинку, і таким чином, незаконно придбали особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс. Незаконно придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 висушили, а частину висушеного листя ОСОБА_5 подрібнив, чим привів до стану, придатного для вживання, і таким чином, незаконно виготовив наркотичний засіб, частину якого, масою 219,92 г, що встановлено висновком експерта №СЕ-19/102- 22/1487-НЗПРАП від 10.02.2022, склав до полімерного пакету, який зберігав при собі без мети збуту у кишені зимової куртки, а сухі рослини коноплі масою 16092,30 г, що встановлено висновком експерта №СЕ-19/102-22/1488-НЗПРАП від 07.02.2022 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зберігали у кімнаті літнього душу, а також на горищі та у кімнаті літньої кухні за місцем свого проживання до 13.50 год. 02.02.2022, а саме до часу вилучення даної речовини працівниками поліції.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся, розповів про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому пояснив, що особисто вживає наркотичні засоби - коноплю шляхом куріння. На даний час вже близько двох років проживає в с. Оляниця з тіткою ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Біля будинку є земельна ділянка, де вони вирощують овочі і там також росли рослини коноплі. Спершу він та ОСОБА_10 ці рослини знищували, але потім не стрималися та восени 2021 року зірвали коноплю для власного вживання. Зірвані рослини коноплі вони зберігали в літній кухні і в літньому душі для власного використання до 02 лютого 2022 року, тобто до часу вилучення працівниками поліції. На момент проведення обшуку вся кількість вилученої коноплі була придатна для куріння.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся, розповів про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому пояснив, що близько двох років проживає в с. Оляниця з мамою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Біля домогосподарства є земельна ділянка, яку вони обробляють й там самонасіялися рослини коноплі. Виявлені рослини вони не вирощували, так як вони ростуть як бур`ян. Коноплю збирав з ОСОБА_13 в різний час у 2021 році та зберігали ці рослини на горищі в літній кухні, в літній бані у підвішеному стані, бо так вона краще зберігається і кращої якості. Зберігали коноплю до моменту виявлення працівниками поліції. На момент обшуку при ньому в куртці був пакет приблизно 10 см на 15 см заповнений повністю висушеною та перетертою коноплею, який він зберігав для себе з метою куріння.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначила, що вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.3 ст. 309 КК України доведена в повному обсязі та вірно кваліфікована. У зв`язку з чим просить з наявністю пом`якшуючої покарання обставини - визнання вини та щире каяття, характеристики з місця проживання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Положення ч.4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання ОСОБА_4 з урахуванням попереднього вироку Тростянецького районного суду Вінницької області від 19.07.2022 в даному випадку не застосовуються й вироки виконувати самостійно. Щодо ОСОБА_5 просить з наявністю пом`якшуючої покарання обставини визнання вини та щире каяття, відсутності обставин, які обтяжують покарання, визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Загальну суму процесуальних витрат 6521,56 грн. стягнути на користь держави з обвинувачених в рівних частках. Також просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді у цій справі та вирішити долю речових доказів.
Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що обвинувачені визнали свою вину в повному обсязі, у зв`язку з чим розгляд справи здійснювався з врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КК України, що не заперечувалося учасниками, у вчиненому щиро покаялися та активно сприяли у розкритті злочину. У зв`язку з чим просить призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання у виді 5 років позбавлення волі та застосувати вимоги ст. 75 КК України встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки. При призначенні покарання ОСОБА_5 просить врахувати також, що останній став на шлях виправлення так як добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, після скоєння кримінального правопорушення працевлаштувався, має на утриманні непрацездатну матір, яка хворіє, та проживає разом з нею. При цьому просить призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України.
З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинувачених та дослідженням документів, що стосуються їх особи.
Оскільки обвинувачені визнають свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ними діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинувачених, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доведена повністю і кваліфікує їх дії за ч.3 ст. 309 КК України.
Таким чином суд вважає доведеним вчинення:
ОСОБА_4 незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах;
ОСОБА_5 незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, форму вини, обставини вчинення злочину, спосіб вчинення злочину і його мотиви, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не одружений, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, на диспансерному обліку в лікаря-нарколога КНП «Тростянецька ЦРЛ» не перебуває, під наглядом в психіатричному кабінеті КНП «Тростянецька ЦРЛ» не знаходиться, висновок викладений у досудовій доповіді щодо обвинуваченого (згідно з яким ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий), визнає обставинами, які пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій ч.3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі.

Призначаючи такий вид покарання ОСОБА_4 , суд виходив із принципу законності, справедливості і індивідуалізації покарання, яке своїм видом та розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самим обвинуваченим так і іншими особами, призначення більш м`якого покарання, на думку суду, не відповідатиме даним про особу обвинуваченого, та суперечитиме основним засадам призначення покарання та правовим положенням частини другої ст. 50 КК України, якою визначено мету покарання.

Як вбачається з матеріалів справи 19 липня 2022 року вироком Тростянецького районного суду Вінницької області ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладено обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17) сформовано висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, відповідно до якого, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно. У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

Отже вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 липня 2022 року щодо ОСОБА_4 за ч.1 ст. 309 КК України слід виконувати самостійно.

Підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, як про це просить сторона захисту, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, а саме враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу винного, який раніше судимий, не одружений, не працює, наявність високого ризику вчинення повторного кримінального правпорушення. Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді п`яти років позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, форму вини, обставини вчинення злочину, спосіб вчинення злочину і його мотиви, особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, розлучений, працює в ПП «Монтажсервіс» на посаді газорізальника, позитивно характеризується за місцем роботи, на диспансерному обліку у лікаря- нарколога «Тростянецької ЦРЛ» не перебуває, під наглядом в психіатричному кабінеті КНП «Тростянецької ЦРЛ» не перебуває, висновок викладений у досудовій доповіді щодо обвинуваченого (згідно з яким ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній), визнає обставиною, яка пом`якшує покарання визнання вини і щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій ч.3 ст. 309 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005) суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Таким чином на переконання суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Тобто умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, працевлаштувався в ПП «Монтажсервіс» на посаду газорізальника, позитивно характеризується за місцем роботи, добровільно пройшов амбулаторне лікування від наркотичної залежності (про що суду надано відповідні документи), проживає разом з матір`ю ОСОБА_14 , яка є особою похилого віку, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, розкаюється у вчиненому, з врахуванням висновку викладеного у досудовій доповіді, суд переконаний, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та його перевиховання можливе без відбування покарання, а відтак останнього слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком при цьому покасти обов`язки, передбачені ч.1, п.2, п.4 ч.3 ст. 76 КК України.
Підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу суд не вбачає.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід стягнути на користь держави в рівних частках процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6521,56 грн. (а саме за проведення експертиз: №СЕ-19/102-22/1487-НЗПРАП від 10.02.2022 на 2402,68 грн., №СЕ-19/102-22/1488-НЗПРАП від 07.02.2022 на 2059,44 грн., №СЕ-19/102-22/1486-НЗПРАП від 09.02.2022 на 2059,44 грн.)
Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 липня 2022 року щодо ОСОБА_4 за ч.1 ст. 309 КК України виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді п`яти років позбавлення волі з іспитовим строком три роки.
На підставі ч.1, п.2, п.4 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Початок перебігу іспитового строку ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 6521,56 грн. (шість тисяч п`ятсот двадцять одну гривню 56 коп.).
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 лютого 2022 року на полімерний прозорий пакет у якому міститься речовина рослинного походження у висушеному та подрібленому стані, упакований до спеціального пакету НПУ слідче управління РSР 1108832; пристрій (наперсток) із нашаруваннями речовини темного кольору, упакований до спеціального пакету НПУ слідче управління РSР 1108831; полімерну ємність, білого кольору, циліндричної форми та картонна коробка з вмістом речовини рослинного походження у висушеному та частково подрібленому стані, упаковані до спеціального пакету НПУ ГСУ №7259805; саморобний пристрій для куріння, який складається з двох полімерних ємностей та пристрій (наперсток) з нашаруванням речовини темного кольору, які упаковано до спеціального пакету НПУ SUD 3101087; рослини у висушеному стані, упаковані до полімерного пакування, яке у верхній частині зв`язані ниткою, до якої прикріплена паперова бирка з підписами понятих, які вилучені під час проведення обшуку домогосподарства в АДРЕСА_2 .
Речові докази у кримінальному провадженні канабіс масою у перерахунку на висушену речовину 219,92г, канабіс масою у перерахунку на висушену речовину 16092,30 г, пристрій із нашаруваннями речовини темного кольору, полімерну ємність білого кольору, циліндричної форми та картонна коробка з вмістом речовини рослинного походження, саморобний пристрій для куріння, який складається з двох полімерних ємностей та пристрій (наперсток) з нашаруванням речовини темного кольору - знищити.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1