Номер провадження: 11-кп/813/2111/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022р. у кримінальному провадженні № 0000729 від 07.07.2022р. про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дібріне, Городнянського району, Чергінівської області, громадянина України, має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.01.2001р. Іллічівським районним судом м. Одеси за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 11.07.2003р. Овідіопольським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 71 КК України додано 6 місяців позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Іллічівського районного суду м. Одеси від 29.01.2001р., та остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 03.10.2007р. Приморським районним судом м. Одеси за ч.1 ст. 307 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до п.п. 2,3,4 ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 23.12.2011р. Малиновським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України до 2 років 1 місяця 17 днів позбавлення волі;

- 24.01.2013р. Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2011р. до відбування покарання 4 роки позбавлення волі;

- 18.03.2015р. Малиновським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 24.02.2016р. Київським районним судом м. Одеси за ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до ст. 71 КК України, із приєднанням 5 років позбавлення волі за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2015р., та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

З матеріалів, які надійшли до апеляційного суду вбачається, що в провадженні Приморського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні№0000729, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань07.07.2022року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.
Ухвалою Приморського районного суду Одеської області від 17.10.2022р. обрано ОСОБА_6 міру запобіжного у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 , обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 розмірівпрожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн. Строк дії ухвали про обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 обчислюється з 17.10.2022р., та припиняє свою дію 16.12.2022р.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, в якій проситьскасувати ухвалу суду від 17.10.2022р. та змінити йому запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт, суму застави, як непомірну та завелику, яка не відповідає фактичним обставинам справи та його особі, зменшити до помірної.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що доводи прокурора щодо підстав продовження строку тримання під вартою побудовані на припущеннях. Відсутні докази, які вказують на його причетність до цього злочину. Посилання на відсутність місця проживання є помилковим, оскільки він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною та двома дітьми. Також безпідставним є посилання на те, що він може ухилятись від суду, перешкоджати розгляду справи, знищити докази та здійснювати тиск на учасників кримінального провадження, оскільки сам з`являвся до слідчого і суду під час обрання йому міри запобіжного заходу. Матеріальна шкода відсутня, все майно повернуто потерпілому, який не має претензій, а тому відсутній ризик того, що він може впливати на учасників кримінального провадження. Визначений судом розмір застави у розмірі 198480 грн. є занадто великим для нього та непомірним. Звертає увагу на те, що він раніше єнеодноразово судимим, і ніколи не переховувався від суду та органу досудового розслідування.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи не направляв.
Враховуючи положення ч.4 ст. 422-1 КПК України, думку захисника ОСОБА_7 , який не заперечував проти розгляду справи у відсутність прокурора, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за відсутності прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 з мотивів наведених в ній, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судоверішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальногопровадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Водночас, при здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів, крім норм КонституціїУкраїни, національного законодавства, в тому числі і кримінального процесуального законодавства керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів, які надійшли до суду апеляційної інстанції, в провадженні Приморського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні№0000729, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції, у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178, 183 КПК України, врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене призначення покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Згідно усталеної позиції Європейського суду з прав людини, вирішуючи питання щодо наявності підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року (п.79) продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Також в рішенні ЄСПЛ у справі "Єчюс проти Литви" (п.219) зазначено, що продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

Обґрунтовуючи необхідність продовження у відношенні ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, відповідальність за яке передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (п.80) Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, данні про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що останній не працює, не має постійного джерела прибутку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема злочини проти власності, в апеляційній скарзі зазначив, що не причетний до вчинення цього кримінального правопорушення, що свідчить про невизнання ним своє вини, а тому на думку колегії суддів, у разі зміни йому запобіжного заходу тримання під вартою на більш м`який, є ризики того, що обвинувачений, з метою уникнення від покарання, що може йому загрожувати у разі визнання винним у вчиненні цього злочину, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою переконання їх змінити покази або відмови давати показання, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На даному етапі судового розгляду апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, доцільності змінювати йому запобіжний захід не вбачається, встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики не зменшились та продовжують існувати.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обрання більш м`якого виду запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальним законодавством обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи обсяг обвинувачення ОСОБА_6 у сукупності із тяжкістю можливого покарання у виді позбавлення волі, у разі визнання його винним у вчиненні цього кримінального правопорушення, дані про його особу, який не працевлаштований, не має постійного джерела прибутку, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, а також те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, нові обставини, які були б підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою обвинуваченого, стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду та самим обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведені, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим. Обставин, які б свідчили про зменшення раніше встановлених ризиків, судом на даному етапі судового розгляду не встановлено.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь яких інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, або могли бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, матеріали провадження, які надійшли до апеляційного суду, не містять, та обвинувачений і сторона захисту під час розгляду справи в апеляційному суді не навели.

Враховуючи вище зазначене, судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень положень КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про визначення судом завідомо непомірного для нього розміру застави, на думку колегією суддів є такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк у разі визнання його винним у скоєні інкримінованого злочину, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Згідно п.2 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому судом першої інстанції, з урахуванням ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, особи обвинуваченого, тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, скоєння кримінального правопорушення з корисливих мотивів, було обґрунтовано визначено розмір застави в межах передбачених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, який на думку колегії суддів буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407,422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022р. - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198480 грн.- залишити без змін.
Ухвала набираєзаконноїсили з моменту їїпроголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 24 листопада 2022р.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4