ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000683, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці.

Термін відбування покарання визначено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_7 або з моменту прибуття останнього до місць відбування покарання.

Скасовано накладений арешт майна, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, в січні 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановлений спосіб придбав посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , видане25.08.2020 ТСЦ 8042 на ім`я ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_2 видане29.01.2021 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , VIN-код НОМЕР_3 , з метою їх незаконного використання пред`являючи їх, під час керування транспортним засобом співробітникам поліції у разі його зупинки та перевірки документів.

13.05.2021 близько 12 год. 24 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «BMW» моделі «316і», державний номерний знак « НОМЕР_4 », VIN-код НОМЕР_5 , по вул. Героїв Праці, 6, у м. Харкові, був зупинений співробітниками патрульної поліції Харківської області, у зв`язку з тим, що порушив правила дорожнього руху. В цей час у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, спрямований на використання вищевказаних підроблених посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, реалізуючи який ОСОБА_7 , під час перевірки поліцейським Управління патрульної поліції в Харківській області документів, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, пред`явив останнім, тобто незаконно використав завідомо підроблені документи:

- посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , видане 25.08.2020 ТСЦ 8042 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №CE-19/121-21/13960-ДД від 25.06.2021 не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України. Посвідчення водія, з серійним номером НОМЕР_1 , виданий 25.08.2020 ТСЦ 8042 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виготовлене комбінованим способом: всі зображення лицьового і зворотного боків ( крім: індивідуальної інформації, якою персоналізований бланк, серії, номера та вихідних реквізитів виробника), надруковані за допомогою кольорового знакодрукуючого пристрою зі струменевим способом друку;індивідуальна інформація, якою персоналізований бланк, серія, номер бланку та реквізити виробника нанесені термосублімаційним способом друку;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_2 видане29.01.2021 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/121-21/13975-ДД від25.06.2021 не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України. Всі зображення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_2 виданого 29.01.2021 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , нанесені струменевим способом друку.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання у виді штрафу.

Вказує, що не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що місцевим судом не враховано, що він повністю визнав свою вину та сприяв розкриттю злочину.

Також зазначає, що судом не враховано тяжкість вчиненого злочину, та обставин, які пом`якшують покарання, а саме, що він має двох непрацездатних батьків з якими проживає, допомагає їм по домогосподарству, він і батьки тривалий час хворіли на ковід та на теперішній час необхідний подальший догляд та лікування, за його місцем проживання відсутні скарги, він здійснює заходи щодо працевлаштування.

Вказує, що судом не прийнято до уваги, що він не притягався до адміністративної відповідальності більше трьох років, 13.05.2021, про що вказано у вироку суду, він непритягувався до адміністративної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав у ній наведених. Прокурор заперечив проти доводів скарги, вважала вирок суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Пунктом 4 ч.1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.
Згідно ч.2 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України та у апеляційній скарзі не оспорюється.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є слушними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, за наявності альтернативних видів покарання за вчинення правопорушення, суд повинен у вироку навести мотиви через що він призначає більш суворий вид покарання із числа передбачених.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню підлягають, у тому числі, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Призначаючи більш суворе покарання із числа визначених за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_7 був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме: 07.07.2018, 17.08.2018, 18.08.2018, 13.05.2021. При цьому, суд встановив вказаний факт на підставі довідки Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області від 27.08.2021 №10233/41/14/01-2021. Відповідно до вказаної довідки протоколи про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_7 від 07.07.2018, 17.08.2018, 18.08.2018, 13.05.2021 були направлені до районного суду для прийняття рішення по справі.

Згідно тієї ж довідки 07.07.2018, 18.08.2018 та 13.05.2021 ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності відповідно за ст.126 та ст. 121 КУпАП, про що уповноваженими посадовими особами були складені постанови про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності та направлені до відділів ДВС для примусового виконання.

Єдиним підтвердженням притягнення особи до адміністративної відповідальності є постанова уповноваженого органу про накладення адміністративного стягнення, яка у встановлений законом порядок набрала законної сили.

Проте, інформація про розгляд вказаних вище протоколів матеріали кримінального провадження не містять, а постанови районних судів до провадження не долучені. Відсутні відомості про вжиття заходів органами досудового розслідування чи суду про долучення постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 , якщо такі наявні. Також не долучені і постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та підтвердження того, що вказані постанови були направлені до ВДВС для виконання.

Відповідно до ст.39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Зважаючи на те, що постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 від 07.07.2018 та 18.08.2018 були винесені та передані на виконання майже за три роки до внесення відомостей про кримінальне правопорушення у даному провадженні, постає запитання про можливе погашення адміністративного стягнення згідно вимог ст.39 КУпАП, яке наразі колегія суддів позбавлена можливості вирішити через відсутність у матеріалах кримінального провадження достатньої інформації, що в розумінні ст.62 Конституції України має трактуватися на користь обвинуваченого.

Також обвинувачений ОСОБА_7 у доводах своєї апеляційної скарги заперечує факт притягнення його до адміністративної відповідальності 13.05.2021 і таке твердження не спростоване належними та допустимими доказами.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Судом першої інстанції при призначенні покарання враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше не судимий, вчинив кримінальний проступок, вину визнав, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав шире каяття обвинуваченого та встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що наведені дані про особу обвинуваченого та фактичні обставини справи не вказують на його стійку антисоціальну спрямованість та неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому йому можливо призначити менш суворий вид покарання, визначений ч. 4 ст. 358 КК України, а саме штраф у його максимальному розмірі.

Таким чином, вирок суду підлягає зміні, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4