Єдиний унікальний номер 349/2056/18
Номер провадження 1-кп/341/15/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2018 під №0000178, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, з вищою освітою, українець, громадянин України, не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 286, частиною 1 статті 135 КК України.

встановив:

ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , а також завідоме залишення без допомоги потерпілого, який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, коли ОСОБА_4 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, за наступних установлених судом обставин.

24.07.2018 приблизно о 22 годині 50 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-21154, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався вулицею Крип`якевича в м. Рогатині у напрямку центральної частини міста. У цей час на проїзній частині зустрічної смуги руху та освітленій ділянці вулиці із незначним заокругленням у ліву сторону, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поруч із своїм велосипедом, лежав ОСОБА_8 . Наблизившись до заокругленої ділянки проїзної частини, за відсутності зустрічних транспортних засобів, водій ОСОБА_4 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалась, виїхав на смугу зустрічного руху і, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді ОСОБА_8 та його велосипеда, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до його зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, унаслідок чого допустив наїзд на останнього.

При цьому ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.2., згідно з яким в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 2.3 «б», в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 10.1, який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 11.3, який вказує, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

п. 12.3, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в м`які тканини голови, під оболонки та в речовину головного мозку, перелому кісток склепіння черепа, яка ускладнилась набряком та стисненням головного мозку.

Після наїзду на ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що такими своїми діями ОСОБА_4 поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладений на нього законом і загальновизнаними нормами моралі: не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не вжив можливих заходів для надання йому домедичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги та не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, а умисно залишив його у небезпечному для життя стані та з місця події втік.

З огляду на викладене, суд визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 286 КК України та частиною 1 статті 135 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , а також завідомо залишив без допомоги потерпілого, який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, коли ОСОБА_4 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан.

Водночас розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснювався у межах пред`явленого йому обвинувачення.

Установлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.

Показаннями допитаного в судовому засіданні обвинуваченого, який вину у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною 2 статті 286 КК України та частиною 1 статті 135 КК України не визнав. Визнав, що здійснив наїзд на велосипед ОСОБА_8 за наступних обставин. Пояснив, що 24.07.2018 перебував вдома, займався ремонтом автомобіля. У нього закінчились сигарети, тому вирішив поїхати їх купити на заправку «ОККО» на автомобілі марки ВАЗ, який належав ОСОБА_9 . Це було близько з 22 год 30 хв до 23 год 00 хв. Він їхав по вул. Крип`якевича, що в м. Рогатині. Швидкість автомобіля не була великою, оскільки по дорозі десь за 100 метрів до місця ДТП він зупинявся, щоб підібрати знайомого ОСОБА_10 . Коли він побачив на дорозі перешкоду, то зразу не розгледів, що то таке, але різко загальмував. Від зіткнення автомобіля з перешкодою почув сильний звук, який схожий на удар до металевого чи іншого твердого предмета. Проїхавши кілька метрів, зупинився і побачив, що наїхав на велосипед. На дорозі неподалік, приблизно 3-4 м від велосипеда, він побачив тіло людини, як потім виявилось ОСОБА_8 . Оскільки перебував у стані сильного стресу, то не може згадати, в якому саме місці дороги знаходилось тіло. Зрозумів, що це не він наїхав на тіло людини, а хтось інший, бо тіло ОСОБА_8 знаходилось на певній відстані. Від`їхав трохи назад від місця, де наїхав на велосипед, а потім поїхав по правій стороні дороги у напрямку м. Рогатина. Після цього зателефонував до знайомого працівника поліції ОСОБА_11 та сказав йому, щоб той поїхав на місце ДТП і глянув, що фактично сталось та вжив відповідних заходів. Десь через пів години він повернувся на місце ДТП та побачив, що тіла ОСОБА_8 уже не було, а працівники поліції оглядали ділянку дороги, на якій знаходився велосипед. Зазначив, що понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на місці ДТП з працівниками поліції не було, а тільки декілька громадян, яких він не запам`ятав. Автомобіль працівники поліції у нього забрали. Він не був у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, додав, що частково сплатив рідним ОСОБА_8 певну суму коштів, бо так радили знайомі. Його переконували в тому, що він не зможе доказати, що це не він наїхав на тіло ОСОБА_8 , і що йому не уникнути відповідальності. Протоколи слідчих дій підписував, не читаючи, бо довіряв колишньому захиснику.

Цивільні позови не визнає. Надалі відмовився надавати суду будь-які додаткові показання та відповідати на запитання учасників кримінального провадження і суду.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила, що обвинуваченого на місці події не було. У лікарні говорили, що ДТП вчинив син обвинуваченого. Вона бачила обвинуваченого у лікарні. Також, додала, що її батько не хворів серцево-судинними захворюваннями, займався домашнім господарством. На другий день після ДТП обвинувачений приніс їй кошти, а саме: 200 доларів США, 200 євро та 5000,0 грн. Надалі щодо будь-якого відшкодування обвинувачений до неї не звертався. Просить для обвинуваченого найважчу міру покарання, бо не визнає вину за стільки років і не намагався відшкодувати завдану шкоду.

Показанням допитаного свідка ОСОБА_9 , який є власником автомобіля «ВАЗ-21154», та у судовому засіданні підтвердив, що він за 2-3 дні до ДТП віддав свій автомобіль на ремонт ОСОБА_4 . Від ОСОБА_14 дізнався про подію. 25.07.2018 ОСОБА_4 повідомив свідкові, що на його машині їхав ще з одним чоловіком за сигаретами і наїхав на людину з ровером.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , який є працівником поліції та користувався послугами обвинуваченого, як автослюсаря. У судовому засіданні зазначив, що йому зателефонував ОСОБА_4 та повідомив, що вчинив ДТП. Він пішов на місце події, оскільки вказане місце ДТП розташоване недалеко від місця його проживання. Прийшовши, побачив чоловіка, який лежав, та велосипед, який лежав біля нього на відстані 2-3 м. Чоловік лежав обличчям догори. На обличчі крові не було. На місці події обвинуваченого не було, і інших людей не пам`ятає. Він зателефонував до обвиндваченого та сказав приїхати на місце події. Обвинувачений приїхав десь за 30 хв. Не пам`ятає, чи був номерний знак. За 5-10 хв приїхала швидка допомога. Швидку та працівників поліції він не викликав. Він підходив до чоловіка. Чоловік був живий. Потім поїхав до лікарні. Обвинуваченого біля лікарні не бачив.

Показаннями допитаного свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що на момент вчинення ДТП перебував у автомобілі з обвинуваченим. Їхали на заправку за сигаретами. У автомобілі сидів ззаду водія. Почув наїзд. Обвинувачений зупинився. Він побачив, що на дорозі лежав велосипед. Тіла не бачив. Обвинувачений сказав, що на щось наїхали, та поїхав прямо далі. Він сказав обвинуваченому, що треба повернутись, проте обвинувачений не захотів. Тоді він вийшов з автомобіля та повернувся на місце ДТП. Чоловік продовжував лежати на дорозі та важко дихав. Неподалік знаходився велосипед. На місці події уже було кілька людей. Бачив ОСОБА_15 . Обвинувачений приїхав зі швидкою і поліцією приблизно в один час. Зазначив, що пізніше говорили про те, як обвинувачений пояснював, що наїхав на велосипед, а на людину не наїжджав.

На запитання прокурора свідок відповів, що обвинувачений телефонував комусь, але кому не знає і чому не пам`ятає. Також, додав, що коли перебував у автомобілі з обвинуваченим, то відчув один раз наїзд, а другий раз удар.

На запитання захисника свідок відповів, що не пам`ятає, чи бачив сліди чого-небудь на дорозі.

На запитання потерпілої відповів, що не чув від обвинуваченого запаху алкоголю. Також, зазначив, що вони їхали не праворуч, а посередині дороги. Потім обвинувачений зупинив автомобіль на відстані близько 1 км від події та він повертався назад.

На запитання представника потерпілої свідок відповів, що під час удару відбулось різке гальмування автомобіля. Обвинувачений говорив по телефону, коли він виходив з автомобіля. Не бачив чи ОСОБА_15 спілкувався з обвинуваченим.

Показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , учасника слідчого експерименту, який підтвердив, що брав участь у слідчому експерименті та зразу після експерименту підписував протокол. Під час експерименту двічі сідав за кермо.

Показаннями допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , учасниці слідчого експерименту, яка підтвердила, що брала участь у слідчому експерименті. Під час експерименту, сідала у автомобіль, їхала у ньому. Обвинувачений також був. Протокол підписувала у кабінеті поліції.

Показаннями допитаного свідка ОСОБА_18 , чоловіка потерпілої, який підтвердив, що близько 16:00 год його тесть перебував вдома. Біля 23:00 год дружина повідомила його про ДТП та те, що батько знаходиться у лікарні. Також, додав, що у лікарні відбувся конфлікт між сином обвинуваченого та похресником покійного тестя. Наступного дня його дружина біля 06:00 год ранку поїхала з потерпілим до лікарні у м. Івано-Франківськ. Після ДТП потерпілий завжди перебував у комі. 25.07.2018 обвинувачений передав кошти у розмірі 200 доларів США.

Показаннями допитаного свідка ОСОБА_19 , який повідомив, що підвозив з центру м. Рогатина до лікарні ОСОБА_20 , сина обвинуваченого. Останній казав, що його батько збив людину.

Показаннями допитаного свідка ОСОБА_21 , який підтвердив, що 24.07.2018 біля 20:00 год перебував у парку у м. Рогатині. Почалась гроза. Він на велосипеді заїхав у палатку заховатись від дощу. Близько 21:00 год на велосипеді приїхав ОСОБА_8 Сів біля нього. З вигляду ОСОБА_8 не вживав алкогольні напої. Потім вони взяли собі по бокалу пива. Після закінчення дощу близько 22:00 год поїхали кожен додому.

Показаннями допитаного свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що живе поруч з місцем ДТП. 24.07.2018 близько 23:00 год вікна у будинку були відкриті. Почула звук удару. Вийшла з будинку. Побачила автомобіль, який спершу рухався назад, а потім поїхав у центр міста. На дорозі лежав чоловік на спині, дихав. Нічого не говорив. Його тіло було у крові. Біля чоловіка знаходився велосипед.

Показаннями допитаного свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що живе поруч з місцем ДТП. Під час ДТП перебувала за 30-35 м від місця події. Почула удар «метал об метал». Не пам`ятає чи була понятою. Підписи у протоколі підтвердила. Чи зачитували протокол не пам`ятає. Була присутня під час проведення огляду місця події працівниками поліції. Обвинувачений лежав на спині, потім його хлопці повертали на бік, щоб не захлинувся та тримали так до приїзду швидкої та поліції. Згодом приїхала швидка та забрала потерпілого. Бачила, що на дорозі лежав номерний знак автомобіля. Велосипед знаходився на відстані близько 4 м від потерпілого.

Показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_22 , яка повідомила, що висновок про наїзд на ОСОБА_8 саме автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зроблено на підставі даних протоколів огляду місця події, автомобіля, висновків інших експертиз.

Показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_23 , яка зазначила, що причиною смерті ОСОБА_8 було не серцево-судинне захворювання.

Показаннями судового експерта ОСОБА_24 , який пояснив, що обставини справи йому відомі з постанови слідчого судді про призначення експертизи. Вказав, що експертиза не була складною, оскільки було достатньо даних і перешкода була нерухомою.

Рапортом оперативного чергового Рогатинського ВП ГУНП від 24.07.2018, у якому зазначено, що 24.07.2018 о 22:59 год до чергової частини Рогатинського ВП ГУНП надійшло повідомлення від ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що у АДРЕСА_2 , трапилась ДТП із потерпілим, а саме водій автомобіля невстановленої марки здійснив наїзд на велосипедиста та втік з місця пригоди у невідомому напрямку. Потерпілого доставлено у Рогатинську ЦРЛ (т. 1, а. с. 192).

Протоколом огляду місця події від 24.07.2018, у якому місцем огляду є частина автодороги вул. Крип`якевича в м. Рогатині в межах населеного пункту м. Рогатин, освічується по правій стороні у напрямку руху, без роздільної смуги напрямків руху. З місця події вилучено автомобіль марки «ВАЗ-21154», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_4 , велосипед зеленого кольору без найменування, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , дві коробки підфарників, два уламки номерної рамки (т. 1, а. с. 193-198).

Планом-схемою до протоколу огляду місця події від 25.07.2018 (т. 1, а. с. 199). Відповідно до указаної схеми автомобіль перед зіткненням рухався посередині проїзної частини дороги. Пляма речовини бурого кольору знаходиться ближче до лівого краю проїзної частини по напрямку руху.

Фототаблицею до протоколу огляду місця події від 25.07.2018, на яких відображено: загальний вигляд слідів пробуксовки; розміщення слідів гальмування, пробуксовування та велосипеда; плями речовини бурого кольору та уламків пластмасових деталей автомобіля; місце безпосереднього закінчення слідів гальмування автомобіля та осип грунту; номерний знак та пластмасові уламки деталей автомобіля (т. 1, а. с. 200-204).

Вказані документи складено слідчим ОСОБА_25 - включеним у групу слідчих постановою від 25.07.2018.

Листом начальника КП «Благоустрій-Р» від 22.11.2018 № 205, відповідно до якого убачається, що по вул. Крип`якевича у м. Рогатині вуличне освітлення працює в автоматичному режимі. 24.07.2018 відповідно до встановленого спрацювання вуличне освітлення по вул. Крип`якевича увімкнулось о 21:45 год та було увімкнуте до 06:15 год. Працювали ліхтарі на кожній опорі. Аварійних вимкнень чи планових робіт у зазначений час не було (т. 1, а. с. 205).

Протоколом огляду місця події від 24.07.2018, у якому оглядом місця події є приміщення реанімаційного відділення Рогатинської ЦРЛ. З місця події вилучено штани чоловічі джинсові з ременем, шкарпетки чоловічі чорного кольору, туфлі чоловічі на шнурівці, футболку синього кольору, майку білого кольору (т. 1, а. с. 210-212).

Постановою від 25.07.2018 про визнання речовими доказами автомобіль марки «ВАЗ-21154», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , велосипед зеленого кольору без найменування, номерний знак НОМЕР_1 , два пластмасових уламки номерної рамки, два пластмасових підфарника, штани джинсові з ременем, взуття чоловіче на шнурівці чорного кольору, шкарпетки чоловічі чорного кольору, футболку чоловічу синього кольору, майку чоловічу білого кольору (т. 1, а. с. 213-214).

Протоколом огляду місця події від 21.09.2018, у якому об`єктом огляду є транспортний засіб марки «ВАЗ-21154» із описом наявних пошкоджень автомобіля (т. 1, а. с. 220-222). Огляд проведено та протокол складено слідчим ОСОБА_26 за участю понятих.

Фототаблицею до протоколу огляду місця події від 21.09.2018, на яких відображено: загальний вигляд передньої частини автомобіля марки «ВАЗ-21154», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; зображення пошкодженої правої протитуманної фари та пошкодження переднього бамперу у вигляді тріщини, що наявна під даною протитуманною фарою; зображення тріщини з внутрішньої сторони переднього бампера; зображення днища автомобіля (т. 1, а. с. 223-232).

Висновком експерта від 19.10.2018 № 292, відповідно до якого смерть ОСОБА_8 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в м`які тканини голови, під оболонки та в речовину головного мозку, перелому кісток склепіння черепа, яка ускладнилась набряком та стисненням головного мозку. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливам в м`які тканини голови в правій лобно-скроневій ділянці, під тверду мозкову оболонку в правій лобно-скроневій-тім`яній ділянці, під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку в правій скроневій ділянці, перелом скроневої та тім`яної кісток справа, синцем в ділянці правого ока, яка ускладнилась набряком, та стисненням головного мозку і має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як такого, що є небезпечним для життя в момент спричинення; садна в ділянці правого стегна, правого передпліччя, синців ділянках обох стегон мають знак легких тілесних ушкоджень. Описані вище тілесні ушкодження утворились у швидкій послідовності, незадовго до первинного поступлення на стаціонарне лікування. Тілесних ушкоджень, характерних для первинного удару виступаючими часинами автомобіля («бампер», переломів кісток гомілок) та пошкоджень виступаючих частин автомобіля при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 не виявлено.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, результати медико-криміналістичної експертизи та дані матеріалів кримінального провадження (технічний огляд автомобіля), а саме пошкодження бампера у правій нижній частині, розбите та відсутнє скло правої протитуманної фари, можна вважати, що мало місце переїзд автомобілем ОСОБА_8 , коли останній знаходився у горизонтальному чи близькому до нього положенні та внаслідок стиснення кісок черепа між дорожнім покриттям та днищем автомобіля могли утворитись переломи скроневої та тім`яної кісток черепа, а внаслідок волочіння тіла по дорожньому покриттю всі решта описаних вище тілесних ушкоджень та пошкодження на одязі (т. 2, а. с. 2-4).

Висновком експерта від 12.10.2018 № 134, у якому зазначено, що враховуючи характер, розташування, механізм утворення пошкоджень одягу та взуття, характер і розташування тілесних ушкоджень, розташування і характер пошкоджень на автомобілі марки «ВАЗ 21154», слід вважати, що мало місце ковзання виступаючих частини днища автомобіля по задньо-лівій поверхні штанів, коли потерпілий перебував у горизонтальному положенні. На одязі та взутті слідів ковзання та пошкоджень, які б могли утворитись внаслідок первинного удару, коли б потерпілий перебував у вертикальному положенні, не виявлено (т. 2, а. с. 17-19).

Висновком експерта від 31.08.2018 № 4.2-529/18, згідно з яким на момент експертного огляду та дослідження робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «ВАЗ-21154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані (т. 2, а. с. 30-33).

Висновком експерта від 19.09.2018 № 4.2-528/18, відповідно до змісту якого наїзд автомобілем марки «ВАЗ-21154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 на велосипедиста ОСОБА_8 відбувся на проїзній частині вулиці Крип`якевича у м. Рогатині Івано-Франківської області та відносно елементів дороги у повздовжньому напрямку знаходиться в місці, яке дещо передує початку ділянки осипу продукту зіткнення максимальними розмірами 3,1 х 4,8 м, що зафіксовано на відстані 11,5 м від умовного перпендикуляра, а у поперечному - у межах переміщення транспортного засобу зафіксованими його слідами гальмування (т. 2, а. с. 37-40).

Висновком експерта від 10.10.2018 № 4.2-688/18, у якому зазначено, що величина мінімальної швидкості руху автомобіля марки «ВАЗ-21154», що була погашена гальмуванням, враховуючи довжину слідів гальмування його коліс, становила біля 43-45 км/год, в залежності від коефіцієнту зчеплення коліс автомобіля із дорожнім покриттям проїзної частини (т. 2, а. с. 45-47). Експертизу проведено на підставі ухвали слідчого судді від 25.09.2018, прийнятої за результатами розгляду клопотання слідчого СВ Рогатинського ВП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_26 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 02.11.2018 (т. 2, а. с. 48-53) за участю обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_27 , в ході проведення якого обвинувачений зазначив, що спершу лежав велосипед, а вже за ним чоловік (людина), а тому в такому порядку під час експерименту встановлено відповідні предмети. ОСОБА_4 повідомив, що безпосередньо перед ДТП він рухався із увімкнутим ближнім світлом фар та швидкістю 40-50 км/год. Під час проїзду заокруглення побачив, що попереду на проїзній частині дороги щось лежить і застосував гальмування. Проте, в кінці гальмування відбувся наїзд на перешкоду, якою виявився велосипед та людина. Автомобіль із понятими на повільній швидкості наближався до місця ДТП, доки поняті не заявили, що бачать попереду перешкоду. Що саме лежить не видно. Проведеними замірами встановлено, що відстань від передньої частини автомобіля до перешкоди у вигляді велосипеда та манекена складає 41,7 м, а видимість з робочого місця водія складає 54,7 м (видимість у напрямку руху). Протокол слідчого експерименту підписаний, зокрема, ОСОБА_4 та його захисником.

Указаний протокол проведення слідчого експерименту від 02.11.2018 суд оцінює як належний і допустимий доказ виключно в частині опису можливостей водія помітити перешкоду на проїзній частині у напрямку руху автомобіля та її розташування. При цьому не враховує зазначені у протоколі пояснення самого ОСОБА_4 щодо здійснення ним наїзду на людину.

Висновком експерта від 12.11.2018 № 4.2-792/18, відповідно до змісту якого за умови видимості дороги у напрямку руху 54,7 м, величина максимально допустимої швидкості руху автомобіля «ВАЗ-21154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить біля 85…88 км/год, в залежності від коефіцієнту зчеплення коліс із дорожнім покриттям. При заданому комплексі вихідних даних водій автомобіля марки «ВАЗ-21154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , рухаючись як із заданою швидкістю 40-50 км/год, так із швидкістю 43-45 км/год, яка була погашена гальмуванням, виходячи із довжини слідів гальмування, з заданого слідством моменту виникнення перешкоди для руху («з моменту об`єктивної можливості виявити на проїзній частині пішохода ОСОБА_8 та його велосипед, які лежали на зустрічній для нього смузі руху») мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Проведені дослідження дозволяють зробити висновок про те, що для заданого комплексу вихідних даних з заданого слідством моменту виникнення перешкоди для руху («з моменту об`єктивної можливості виявити на проїзній частині пішохода ОСОБА_8 та його велосипед, які лежали на зустрічній для нього смузі руху») причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, були обставини, які пов`язані із невідповідністю дій водія автомобіля ВАЗ-21154, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогам п. 12.3 ПДР (т. 2, а. с. 58-62).

Постановою про визначення слідчої групи для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 25.07.2018 № 0000178 за ч. 2 ст. 286 КК України, яку прийняв 09.10.2018 начальник Слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області. Старшим слідчої групи визначено слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_26 . До групи слідчих у цьому кримінальному провадженні включено слідчих СВ Рогатинського ВП, слідчих СВ Івано-Франківського ВП та слідчих відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області.

Від допиту у судовому засіданні свідка сторони обвинувачення ОСОБА_20 прокурор відмовився, оскільки такий не був очевидцем події і відсутня можливість установити його місце знаходження, забезпечити явку у судове засідання.

Відмову прокурора від допиту свідка ОСОБА_20 суд прийняв. При цьому передбачені КПК України заходи для забезпечення явки свідка у судове засідання судом вживалися.

За встановлених обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим за частиною 2 статті 286 КК України та частиною 1 статті 135 КК України.

Зазначені докази у справі є належними та допустимими, і такими, що в сукупності безпосередньо указують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

При цьому суд не вважає доведеним наявність у діях ОСОБА_4 порушення вимог п. 12.1 ПДР України, в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Оцінка дій водія на відповідність приписам цього пункту залежить від конкретних дій водія щодо вибору швидкості руху та прийомів керування автомобілем під час руху в конкретних дорожніх умовах, коли лише односторонні дії водія, пов`язані із не обранням безпечної швидкості руху, призвели до виникнення ДТП (виїзд за межі дороги, втрата керованості через ожеледь тощо). При цьому будь-які дані стосовно того, що обвинувачений втратив керованість автомобілем перед ДТП відсутні.

Щодо клопотань захисника про визнання недопустимими доказів, зокрема зібраних слідчим ОСОБА_26 , висновків експертів, складених, у тому числі, на підставі доказів, зібраних слідчим ОСОБА_26 , суд вважає такі доводи необґрунтованими, у зв`язку з наступним.

Суд установив, що слідчий СВ Рогатинського ВП ОСОБА_26 був включений у групу слідчих у цьому кримінальному провадженні лише постановою керівника вищого органу досудового розслідування (Слідчого управління області) від 09.10.2018. При цьому вказаний слідчий здійснив та оформив протоколом від 21.09.2018 огляд транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4 , за клопотанням цього слідчого 25.09.2019 слідчий суддя призначив експертизу, оформлену висновком від 10.10.2018 № 4.2-688/18.

Інші докази, зібрані указаним слідчим ОСОБА_26 , були здобуті після 09.10.2018 і є зібраними уповноваженою у встановленому порядку особою, оскільки постанова керівника Слідчого управління області від 09.10.2018 про утворення групи слідчих є законною і прийнятою керівником вищого органу досудового розслідування у межах його компетенції відповідно до положень статті 39 КПК України. При цьому немає значення, ким здійснювалось досудове розслідування станом на 09.10.2018, тобто чи слідчим відділом Рогатинського ВП, а чи слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області, оскільки керівник слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області здійснює керівництво діяльністю підпорядкованих йому слідчих відділів області.

Стосовно доказів, зібраних слідчим СВ Рогатинського ВП ОСОБА_26 до 09.10.2018, суд визнає їх допустимими, з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17 викладені наступні висновки щодо застосування норм КПК України в частині надання оцінки доказам з точки зору їх допустимості, якщо вони були зібрані слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

У випадку призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

Розглядаючи це кримінальне провадження, суд констатує, що сторона захисту у своїх доводах щодо недопустимості доказів не зазначає, яким чином і чи були порушені права і свободи ОСОБА_4 з боку слідчого ОСОБА_26 до 09.10.2018. Не вказує, яким чином проведення огляду транспортного засобу 21.09.2018 саме цим слідчим за участю понятих та його звернення до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи «зруйнували» або звузили права або ж обмежили ОСОБА_4 в можливостях їх ефективного використання.

При цьому суд звертає увагу, що сторона захисту не ставить під сумнів зафіксовані слідчим ОСОБА_26 у протоколі огляду від 21.09.2018 пошкодження транспортного засобу, як і не ставить під сумнів висновки експерта ОСОБА_28 щодо руху автомобіля зі швидкістю 43-45 км/год.

Зважаючи на викладене, суд визнає допустимими усі зібрані слідчим ОСОБА_26 докази, як до 09.10.2018, так і після прийняття відповідної постанови керівником слідчого управління. Як наслідок, відсутні підстави для визнання судом недопустимими доказів, зокрема висновків експертів, які під час проведення досліджень використовували дані протоколу огляду автомобіля від 21.09.2018.

Щодо клопотання захисника про визнання недопустимим доказом протоколу огляду та вилучення речей ОСОБА_8 названого як «Протокол огляду місця події» від 24.07.2018 та отриманих на підставі даних з цього протоколу висновків експертів, суд визнає недопустимим доказом дані, які зафіксовані у цьому протоколі, виключно в частині зафіксованих показань ОСОБА_4 відповідно до пункту 4 частини другої статті 87 КПК України.

Не заслуговують на увагу доводи захисту щодо визнання недопустимим доказом постанови заступника прокурора Івано-Франківської області від 24.10.2018, оскільки таку прийнято у межах повноважень відповідного прокурора і сторона обвинувачення надала таку постанову до матеріалів справи.

Також, суд вважає необґрунтованими та надуманими доводи сторони захисту про те, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення є неконкретним, не зрозумілим, а сам акт не відповідає вимогам КПК України, у зв`язку з наступним.

Після формування нового складу суду у цьому кримінальному провадженні було ухвалено розпочати судовий розгляд (як стадії судового провадження, відмінної від підготовчого провадження) справи з початку, в тому числі за клопотанням сторони захисту. Після зачитування змісту обвинувального акта суд з`ясовував у обвинуваченого, чи зрозумілий йому зміст обвинувачення і в чому він обвинувачується. Отже, не заслуговує на увагу посилання захисника на те, що ОСОБА_4 сприймав обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України лише як наїзд на велосипед і тому в цій частині визнавав викладені в обвинувальному акті обставини. На переконання суду, зміст обвинувального акта не дає підстав для подвійного (альтернативного) розуміння суті пред`явленого обвинувачення. Зокрема, акт відповідає вимогам статті 291 КПК України, а виклад у ньому фактичних обставин кримінального правопорушення надає можливість чітко розуміти, що ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 2 ст. 286 КК України у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 у результаті наїзду на останнього.

Суд погоджується із стороною захисту щодо відсутності прямих доказів, які вказують на здійснення ОСОБА_4 наїзду на ОСОБА_8 . Проте, керуючись приписами статті 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов висновку поза розумним сімнівом про те, що саме ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, здійснив наїзд на ОСОБА_8 .

Відсутність слідів крові чи одягу на автомобілі після ДТП не спростовують указаний висновок суду, оскільки ОСОБА_4 залишив місце ДТП, телефоном спілкувався із працівником поліції, який його консультував, а сам автомобіль близько пів години перебував у повному розпорядженні і користуванні обвинуваченого за відсутності інших осіб до вилучення транспортного засобу працівниками поліції.

Так само не заслуговують на увагу доводи захисника про розміщення тіла живого ОСОБА_8 від велосипеда на відстані кількох метрів як на підставу вважати, що ОСОБА_4 здійснив наїзд виключно на велосипед, оскільки сам ОСОБА_8 , перебуваючи у шоковому стані, ймовірно, міг переміститись після наїзду на нього. Також, характер тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , свідчення свідків щодо руху автомобіля назад перед залишенням місця ДТП, дають підстави для висновку про те, що після зіткнення мало місце волочіння (протягування) тіла потерпілого покриттям проїзної частини. Крім того, відповідно до показань свідків самого ОСОБА_8 перевертали, щоб він не захлинувся.

Добровільна передача наступного дня після ДТП ОСОБА_4 потерпілій коштів у сумі 200 доларів США, 200 Євро та 5000,0 грн, у час, коли ОСОБА_8 ще був живий у лікарні, очевидно, вказує на те, що обвинувачений намагався відшкодувати завдану матеріальну шкоду наїздом не лише на велосипед.

При цьому суд враховує, що відсутні будь-які дані про те, що на місці ДТП за участю ОСОБА_4 незадовго до здійснення обвинуваченим наїзду, як він стверджує лише на велосипед, був ще й інший транспортний засіб, який, теоретично, міг здійснити наїзд на ОСОБА_8 . Свідки, які проживають поруч із місцем ДТП, чітко почули характерні звуки та одразу прибули на місце події, зазначили, що жодних підозрілих звуків до того, як мало місце ДТП за участю ОСОБА_4 , не чули.

Так само не зафіксовано під час огляду місця події жодних слідів чи даних, які б давали підстави навіть припускати, що до появи ОСОБА_4 у місці наїзду на ОСОБА_8 , мало місце інше ДТП, за участю іншого водія, іншого транспортного засобу (сліди гальмування коліс, елементи іншого автомобіля тощо).

Своєю чергою жодних сумнівів не виникає, що ОСОБА_8 помер у результаті отриманих тілесних ушкоджень саме внаслідок наїзду на нього транспортним засобом.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що усі доводи сторони захисту направлені не на встановлення фактичних обставин події та істини у справі, а на уникнення відповідальності обвинуваченим.

Під час судових дебатів прокурор просила призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 135 КК України - 1 рік позбавлення волі. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання.

Сторона захисту просила ОСОБА_4 виправдати.

Суд не вбачає підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд відповідно до статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно зі статтею 66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до змісту висновку досудової доповіді Рогатинського районного сектору філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т. ч. окремих осіб) На думку органу пробації, соціально-виховні заходи, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можуть бути спрямовані на соціально-психологічний супровід ОСОБА_4 . У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покласти на обвинуваченого обов`язки відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України (т. 1, а. с. 148-149).

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, характер вчинених дій, поведінку обвинуваченого після здійснення наїзду на ОСОБА_8 , особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину не визнав, завдану потерпілій шкоду не відшкодував, характеристику за місцем проживання, та те, що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При цьому, не зважаючи на позицію захисника і показання у зв`язку із цим самого обвинуваченого, суд у цьому кримінальному провадженні шляхом безпосереднього сприйняття поведінки і ставлення ОСОБА_4 до події, його емоцій та сприйняття наслідків, дійшов висновку про відверту негативну оцінку обвинуваченим своєї злочинної поведінки, засудження ним свого вчинку, визнання його антигромадського характеру.

З огляду на викладене, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, зміст досудової доповіді, беручи до уваги мету покарання, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений нижньою межею санкції частини другої статті 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами та у межах частини першої статті 135 КК України у виді позбавлення волі, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Остаточне покарання необхідно визначити з урахуванням приписів частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, з огляду на те, що обвинувачений свою вину не визнав, не покаявся, намагається уникнути відповідальності, зважаючи на позицію потерпілої сторони та сторони обвинувачення, суд не вбачає підстав для застосування приписів частини першої статті 75 КК України.

Щодо цивільних позовів.

Потерпіла ОСОБА_6 звернулась до суду з цивільним позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якому просила стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 105344,0 грн, з яких: 19724 - вартість лікування ОСОБА_8 за час перебування у лікарні, 85620,0 грн - пов`язані зі похованням витрати; та моральну шкоду у розмірі 450000,0 грн.

Від підтримання вимоги щодо стягнення 10000,0 грн процесуальних витрат на правову допомогу потерпіла сторона у судових дебатах відмовилась.

Обґрунтовуючи позов, зазначила, що в результаті протиправних дій ОСОБА_4 вона понесла такі матеріальні витрати як: 19724,0 грн - вартість лікування (придбання ліків, медичних препаратів, вартість обстежень, медичних маніпуляцій, тощо) ОСОБА_8 в Івано-Франківській ОКЛ; 85620,0 грн - витрати на поховання ОСОБА_8 (в тому числі на перевезення тіла померлого, ритуальні послуги і обряди, одяг, домовина, виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника).

Крім матеріальної шкоди їй також у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_8 завдано моральну шкоду у розмірі 450000,0 грн, що полягає у моральних стражданнях, які довелось їй перенести, та які викликали негативні зміни у її житті. Вона назавжди втратила батька, з яким проживала і який дбав про неї. Наслідки перенесеного горя внаслідок смерті батька призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, бажання уникати спілкування, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тощо. Були порушені її актуальні життєві плани, погіршення можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. У судовому засіданні потерпіла додала, що до цього часу не може сприйняти втрату близької людини, а обвинувачений, який живе неподалік, за всі роки навіть не намагався відшкодувати завдану шкоду.

Крім того, цивільний позивач Обласна клінічна лікарня звернулась з цивільним позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6722,33 грн.

Обґрунтовуючи позов представник цивільного позивача зазначив, що в результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_8 з 25.07.2018 до 31.07.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в Обласній клінічній лікарні у відділенні реанімації. У зв`язку з цим лікарня здійснила такі витрати: медикаменти - у розмірі 91,16 грн, обстеження - у розмірі 3290,13 грн, 6 ліжко днів - у розмірі 3341,04 грн, що разом становить 6722,33 грн. Таким чином, просить стягнути відповідні витрати з ОСОБА_4 .

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник цивільні позови не визнали, оскільки вважають ОСОБА_4 не винним у вчиненні злочинів, а, отже, і у спричиненні відповідної майнової та моральної шкоди.

Вирішуючи цивільні позови по суті, суд виходить з такого.

Згідно з приписами частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписами статті 1201 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Розмір завданої матеріальної шкоди ОСОБА_6 доведено та підтверджено квитанціями, чеками, розписками, договором, які надані до матеріалів кримінального провадження потерпілою стороною (т. 1, а. с. 54-70) і становить 104377,08 грн. Зі змісту квитанцій убачається оплата вартості медичних препаратів, медичних послуг, витрати на пальне, ритуальні послуги і обряди, одяг, домовина, виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника. Підстав вважати, що договір про встановлення пам`ятника не виконано у суду немає. З огляду на принцип змагальності у цивільному процесі, суд також враховує відсутність будь-яких заперечень зі сторони цивільного відповідача щодо витрат на пам`ятник у загальній сумі 62300,0 грн. Тобто, цивільний позивач належними доказами довела завдані їй матеріальні збитки на суму 104377,08 грн, а не 105344,0 грн, які просить стягнути з ОСОБА_4 .

Розмір завданої матеріальної шкоди Обласній клінічній лікарні доведено наданим розрахунком та становить 6722,33 грн.

Згідно зі статтею 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди позивачка посилалась на моральні страждання.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Моральна шкода - це зумовлені моральними стражданнями втрати немайнового характеру. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, втрата роботи, втрата довіри близьких людей, тощо. Тому, встановлюючи факт такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя.

Саме суду на підставі наданих доказів надано право визначити розмір моральної шкоди, який при цьому повинен керуватися наступними принципами: умовна рівність втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей, поміркованості відповідності вимогам розважливості, розумності об`єктивного відображення дійсності, справедливості неупередженого ставлення до усіх учасників процесу.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд ураховує характер та обсяг страждань, яких зазнала потерпіла у зв`язку із смертю батька, зміни її усталеного способу життя, душевні переживання.

При цьому суд враховує і те, що на час події ОСОБА_6 , хоч і проживала з ОСОБА_8 однією сім`єю, проте уже перебувала у шлюбі і працювала. Тоді як сам ОСОБА_8 офіційно не працював і займався домашнім господарством. Суд бере, також, до уваги і матеріальний стан цивільного відповідача, факт часткового відшкодування ОСОБА_4 збитків шляхом передачі відповідних сум коштів.

З огляду на наведене, керуючись вимогами поміркованості, розважливості, розумності, об`єктивності, добросовісності, справедливості та співмірності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення вищевказаного цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди, зокрема з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 необхідно стягнути 300000,0 грн компенсації моральної шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2018 року на автомобіль марки «ВАЗ-21154», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , велосипед зеленого кольору без найменування, необхідно скасувати.

Процесуальні витрати відповідно до долучених довідок про витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні загалом становлять 3146,0 грн і відповідно до вимог частини другої статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід обвнуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 128, 368, 374, 376, 532 КПК України, статтями 70, 135, 286 КК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 286, частиною першою статті 135 КК України, та призначити йому покарання:

- за частиною другою статті 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки;

- за частиною першою статті 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі частини першої статті 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на проведення експертиз у розмірі 3146,0 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 104377 (сто чотири тисячі триста сімдесят сім) грн 08 коп. матеріальної шкоди та 300000 (триста тисяч) грн 0 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов Обласної клінічної лікарні до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Обласної клінічної лікарні 6722,33 грн матеріальної шкоди.

Скасувати арешт транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ-21154», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , велосипеда зеленого кольору без найменування; номерного знака НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2018.

Речові докази:

- автомобіль марки «ВАЗ-21154», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_1 повернути ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- велосипед зеленого кольору без найменування повернути потерпілій ОСОБА_6 .

- два пластмасових уламки номерної рамки, два пластмасових підфарники знищити;

- штани джинсові з ременем, взуття чоловіче на шнурівці чорного кольору, шкарпетки чоловічі чорного кольору, футболку чоловічу синього кольору, майку чоловічу білого кольору знищити.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ