ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176 від 17.10.2022 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, освіта неповна середня, працюючого вантажником ТОВ «Вторма 2» одруженого, маючої на утриманні малолітніх дітей доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2022 року близько о 14 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 перебував на території домоволодіння АДРЕСА_3 в гостях у своїх знайомих. Вказане домоволодіння через паркан межує з домоволодінням АДРЕСА_3 , на території якого знаходилась власниця будинку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 раптово виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 подолавши паркан, опинився на території домоволодіння АДРЕСА_4 , та продовжив висловлюватись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 , при цьому розмахуючи руками перед її обличчям.

Так, ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя та здоров`я, почала кликати на допомогу свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який у той час знаходився у приміщенні будинку АДРЕСА_4 . Почувши крики матері, неповнолітній ОСОБА_8 вибіг з будинку на подвір`я та безпосередньо наблизився до ОСОБА_3 , висловлюючи останньому зауваження з приводу його неправомірних дій. Та між неповнолітнім ОСОБА_8 та ОСОБА_3 виник словесний конфлікт, в результаті якого у останнього раптово виник злочинний умисел, направлений на заподіяння неповнолітньому ОСОБА_8 тілесного ушкодження.
Так, ОСОБА_3 , 27 вересня 2022 року близько 14 годин 35 хвилин знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_8 , передбачаючи настання можливих суспільно - небезпечних наслідків, знаходячись у безпосередній близькості до неповнолітнього ОСОБА_8 , який перебував по відношенню до ОСОБА_3 обличчям, схопив обома руками неповнолітнього ОСОБА_8 за тулуб та повалив на землю. Після чого, ОСОБА_3 знаходячись у положенні сидячи на малолітньому ОСОБА_8 , намагався завдати удари обома руками, стиснутими у кулаки, почергово по обличчю неповнолітнього ОСОБА_8 , який в свою чергу, захищаючись від ударів, закривав обличчя обома руками та намагався ухилитись від ударів ОСОБА_3 .
Далі, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_3 лівою рукою стиснутою у кулак, завдав неповнолітньому ОСОБА_8 один удар в ділянку п`ястки правої руки, якою неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 прикривав своє обличчя від ударів, і таким чином, умисно спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому п`ятої п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я (понад 21 добу).
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечне для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Будучи допитаним в якості обвинуваченого, ОСОБА_3 свою провину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро покаявся та пояснив суду, що 27 вересня 2022 року, у денний час, перебував на території домоволодіння АДРЕСА_3 , яке межує з домоволодінням АДРЕСА_4 , де знаходилась ОСОБА_7 . Між ним та ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого він через паркан переліз на територію домоволодіння АДРЕСА_4 і коли на оклики ОСОБА_7 із будинку вибіг її неповнолітній син - ОСОБА_8 , якого він в ході конфлікту схопив обома руками за тулуб та повалив на землю, завдав лівою рукою стиснутою у кулак ОСОБА_8 один удар в ділянку п`ястки правої руки, спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Від законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 і неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд кримінального провадження без їх участі.
За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої.
При визначенні заходу примусу - покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , яке буде необхідне та достатнє для виправлення та запобіганню скоєння нових злочинів, суд з урахуванням принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації, та сприянню досягнення справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а також особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні двох малолітніх дітей, займається суспільно корисною працею, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

До обставин, що пом`якшує покарання суд відносить щире каяття, до обставини, що обтяжують покарання суд відносить вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Зурахуванням викладеного, суд приходить до висновку про можливість призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, із застосуванням ст.75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину, покладаючи на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок у той же строк з дня вручення копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_1