Ухвала

Іменем України

20 березня 2023 року

м. Київ

справа № 607/5100/21

провадження № 51-1716 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року,

встановив:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покаранняу виді громадських робіт строком на 135 годин.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 62 грн. витрат на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 8 000 грн. витрат на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року вирок районного суду залишено без зміни.

Захисник звернулася із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішень суду першої та апеляційної інстанцій щодо засудженого.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

Наведене обґрунтування вимог захисником викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

У касаційній скарзі захисник вказує на незаконність рішень суду першої та апеляційної інстанцій через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник оспорює винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого останньому кримінального проступку, вид призначеного йому покарання та розмір стягненої з нього моральної шкоди.

Водночас у прохальній частині касаційної скарги захисник просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року та призначити покарання більш м`яке, ніж громадські роботи, чим допускає суперечності.

При цьому захисник ОСОБА_4 в обґрунтування невинуватості засудженого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.

Таким чином, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі захисник не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для зміни касаційним судом рішень суду першої та апеляційної інстанцій згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3