№1-кп/755/85/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002460від 21.08.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Києва, українця, громадянина України, розлученого, працюючого неофіційно різноробочим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 25.09.1992 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі; 30.09.1993 року Мінським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 140, ст. 17, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; 13.10.2000 року Броварським міським судом Київської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі; 18.12.2006 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; 25.05.2012 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 15.07.2013 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі, 30.04.2015 року звільнений умовно-достроково, на той час невідбута частина покарання 9 місяців 16 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 21 серпня 2021 року, приблизно о 06 годині 00 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, бул. Перова, 19-А , на території авторинку, де в останнього виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до приміщення. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, підійшовши до технічного приміщення шиномонтажу, двері якого були замкнені, став шукати ключ чи предмет, яким можна пошкодити замок. Оглядаючи шини, що лежали поруч із вхідними дверима до приміщення, ОСОБА_6 знайшов ключ, яким відчинив двері приміщення та зайшов всередину. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та його дії носять таємний характер для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні, став оглядати його на факт наявності речей, які б мали цінність. Оглянувши приміщення, ОСОБА_6 помітив велосипед марки «Ardic», вартістю 9 тисяч 200 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_8 . У подальшому, ОСОБА_6 взяв вказаний велосипед та викотив його з приміщення, після чого, разом з велосипедом направився у невідомому напрямку, зникнувши з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 9 тисяч 200 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю, не оспорював фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро каявся та показав, що дійсно 21.08.2021 року, приблизно о 06 годині 00 хвилин, він зайшов на територію авторинку, що за адресою: м. Київ, бул. Перова, 19-А, знайшов там ключ, відчинив двері та зайшов всередину, де помітив велосипед, який викрав, взявши його з собою та з місця злочину зник. Зокрема, показав, що розуміє, що його дії були умисними, діяв таємно та всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності, у скоєному щиро каявся.

Покази ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.08.2021 року; протоколу огляду місця події від 21.08.2021 року; постанови про визнання предметів речовими доказами у кримінальному провадженні від 01.09.2021 року; протоколу огляду предметів від 28.09.2021 року і матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням до приміщення, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий за злочини проти власності.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , його особи - раніше судимий за злочини проти власності, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, але, при цьому, враховує його ставлення до скоєного - вину визнав повністю, щиро каявся у скоєному, жалкує про скоєне.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обрано.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: компакт-диск DVD-R з відеозаписом із камер спостереження шиномонтажу, розташованого за адресою: м. Київ, бул. Перова, 19-А від 21.08.2021 року, що приєднаний до матеріалів кримінального провадження - залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя