Справа № 462/4128/22
провадження 1-кп/462/480/22
У Х В А Л А

28 грудня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова в складі судової колегії головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадження Залізничного районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085 від 20.05.2022 року, відносно ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, без визначення застави, посилаючись при цьому на те, що ризики ухилення обвинуваченого від суду не усунуті, строк дії запобіжного заходу спливає. Просив врахувати, що ОСОБА_7 обвинувачується в особливо тяжкому злочині проти основ національної безпеки, домашній арешт також неможливий, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що перебуваючи вдома він фотографував залізничну колію та передавав ворогу. Просив врахувати також, що дитина ОСОБА_7 проживає з матір`ю, не з ним.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти заявленого клопотання щодо міри запобіжного заходу, зазначив, що має престарілих батьків-пенсіонерів, має неповнолітню дитину, просив застосувати домашній арешт з носінням електронного браслету.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 заперечив проти заявленого клопотання прокурора щодо міри запобіжного заходу, зазначив, що ризики відсутні, докази обвинувачення відсутні, тримання під вартою обвинуваченого є необґрунтованим, нема куди йому тікати. Просив не застосовувати міру запобіжного заходу.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження щодо заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України застосування запобіжного заходу здійснюється з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також спробам незаконно переховуватись від органів досудового розслідування, та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити його.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, майновий стан, тощо.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості над повагою до особистої свободи.Клопотання прокурора є обґрунтованим, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, умисному вчинені громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України шляхом надання допомоги іноземній державі в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану.

Тримання під вартою ОСОБА_7 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суд дійшов висновку, що оскільки з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, двомісячний строк тримання під вартою закінчується, в цілях запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України, вважає за доцільним продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_7 під вартою строком на 60 діб, а саме до 25 лютого 2023 року включно.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 27, ст.177, 183, 331 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України до 25 лютого 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 діб з дня проголошення до Львівського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

Н ОСОБА_8