Справа № 348/1572/21
Провадження № 11-кп/4808/478/22
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000068 за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда ІІІ групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Цим же вироком вирішено питання про речовий доказ відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким виправдати його.

Пояснює, що не наносив удар рукою в обличчя ОСОБА_9 , а навпаки вона вдарила його в обличчя, внаслідок чого у ОСОБА_6 впали окуляри, які підняла ОСОБА_10 . Зазначає, що свідки які вказали, що ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_9 містять розбіжності та підлягають сумніву, оскільки вказані свідки перебувають у неприязних відносинах з ОСОБА_6 . Стверджує, що догоспітальний клінічний протокол № 261 є сфальсифікованим тому що, у ньому зазначено, що ОСОБА_9 звернулась за медичною допомогою у КНП Надвірнянська ЦРЛ у 14.00 год, але у судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_9 у 14. год. 30 хв. пребувала ще у с. Битків, Пасічнянської ТГ, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Вважає, що докази обвинувачення самі по собі та у своїй сукупності і взаємозв`язку не є достатніми для підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України.

В доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати.

Звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження наявний догоспітальний клінічний протокол № 261 від 09 червня 2021 року хворого ОСОБА_11 , який являється речовим доказом. Даний догоспітальний клінічний протокол долучений до матеріалів кримінального провадження постановою дізнавача СД Надвірнянського РВП в Івано-Франківській області від 14 червня 2021 року, в якій вказано, що в ході досудового розслідування в порядку ст. 98 КПК України КНП Надвірнянська ЦРЛ надала до госпітальний клінічний протокол та на підставі цього даний до госпітальний клінічний протокол вказаною постановою визнаний речовим доказом та вирішено зберігати при матеріалах кримінального провадження. Вважає, що вказаний документ дізнавач отримав незаконно, а отже є сумнівною і допустимість висновку судово-медичної експертизи, який зроблений на підставі даного до госпітального клінічного протоколу. Посилається на Постанову Об`єднаної Палати Кримінального Суду Верховного Суду від 27.01.2020 р. № 754/14281/17, де вказано, що «для отримання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу ІІ КПК України.».

Судом першої інстанції встановлено, що 09 червня 2021 року об 11.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на вул. Шевченка в смт. Битків Пасічнянської ТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області під час словесного конфлікту з ОСОБА_9 , умисно, наніс один удар кулаком в обличчя потерпілої, внаслідок якого у потерпілої утворилися тілесні ушкодження у вигляді садна та набряку, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Такими діями, ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_9 не з`явилася в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлена належним чином про час та місце апеляційного розгляду, будь-яких заяв суд апеляційної інстанції не отримував.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі потерпілої ОСОБА_9 .

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з доповненням, просили її задовольнити, вирок суду скасувати;

- прокурор просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненням, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, вирок місцевого суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 , свідків, даним протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09 червня 2020 року ОСОБА_9 та її поясненням, щодо обставин спричинення їй тілесних ушкоджень, до госпітальному клінічному протоколу №261, висновку експерта від 15 червня 2022 року № 136.

Суд першої інстанції ретельно перевірив пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та навів переконливі мотиви, з яких відкинув доводи сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції пояснив, що у нього неприязні стосунки з ОСОБА_9 , хоча вона і є його далекою родичкою. 09.06.2021 до їхніх домогосподарств приїхала земельна комісія сільської ради, яка мала вирішити питання щодо користування стежкою. ОСОБА_9 проти того, щоб стежка проходила повз її домогосподарства. Через це вони постійно сваряться. Після того, як приїхала комісія вони також посварилися. Потерпіла стояла на стежці біля свого господарства зі своєю мамою. В цей час обвинувачений стояв за парканом свого господарства. Обвинувачений не хотів, щоб потерпіла зайшла на його територію, тому її не пустив. У той час коли він розвертався до землевпорядника ОСОБА_9 вдарила обвинуваченого лівою рукою по окулярах з правого боку. В нього впали окуляри. Землевпорядник знайшла його окуляри і віддала їх ОСОБА_9 . Вказав, що з заявою про побиття у поліцію він не звертався. ОСОБА_9 він не бив. Також пояснив, що засідання комісії закінчилося о 13.00 годині. Приблизно о 13.30 год. ОСОБА_9 поїхала додому у м. Надвірну (обвинувачений бачив її на зупинці), а приблизно о 16.00 годині знову приїхала в смт Битків. Даний конфлікт з відстані приблизно 1 м бачили очевидці ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Тілесних ушкоджень у обвинуваченого не було. Через два дні, він дізнався, що ОСОБА_9 написала заяву у поліцію про побиття.

Суд першої інстанції правильно критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_6 , так як вони спростовуються сукупністю доказів по справі.

Потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснила, що стосунки з обвинуваченим у неї були нормальні до того як він подав на неї скаргу у сільську раду. Зараз стосунки неприязні. ОСОБА_6 завжди конфліктував з її мамою. Мати потерпілої похилого віку і не може жити у такій обстановці. 09.06.2021 потерпіла зустріла ОСОБА_6 і він її обзивав нецензурною лексикою. Вона в конфлікт не вступала. Приїхала земельна комісія для розв`язання їх земельного спору щодо стежки. Вони всі стояли на спірній стежці. Коли потерпіла сказала обвинуваченому, що стежку слід змінити він її вдарив кулаком в обличчя. Від удару у потерпілої досі хитаються зуби. Вона інстинктивно вдарила обвинуваченого у відповідь. Після цього у неї піднявся тиск. Вона себе погано почувала, а тому поїхала в м. Надвірна. Зазначила, що у неї зять слідчий і коли він побачив її вигляд, то сказав, що треба їхати в лікарню. У лікарні їй надали медичну допомогу. Потім вона звернулася в поліцію. Також вказала, що на ОСОБА_6 не вперше подають заяву у поліцію про побиття. Після удару потерпіла втратила рівновагу і її підтримали ОСОБА_18 , ОСОБА_19 м. Надвірну вона приїхала приблизно о 12.30 годині, можливо трохи пізніше. Після огляду у лікаря потерпіла не виконала рекомендації щодо подальшого огляду та лікування, оскільки у неї був високий тиск. Вона прийняла ліки і повернулася додому. Зуби у неї не вилетіли, тому в подальшому вона до стоматолога не ходила, а рентген був не обов`язковий. В поліцію вона одразу не зверталася, тому що вважала, що поліція бездіяльна. Коли обвинувачений побив її маму, то з ним працівники поліції провели тільки профілактичну бесіду і нічого більше не зробили. Момент удару могли бачити свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно визнав такі показання потерпілої достовірними. Підстав для того, щоб суд їх сприйняв критично не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині прийняття як належного та допустимого доказу по справі догоспітального клінічного протоколу №261, в якому зазначено, що потерпіла ОСОБА_9 о 14.00 годині 09.06.2021 звернулася за наданням медичної допомоги. У ході огляду на обличчі потерпілої було виявлено садно з правого боку, АТ 180/100 мм рт.ст. Були скарги на головний біль. Діагноз: забій м`яких тканин обличчя, гіпертонічний криз. Рекомендовано консультацію травматолога, невролога, кардіолога, стоматолога. Цього ж дня потерпілу оглянув стоматолог, діагноз: забій нижньої щелепи з правої сторони, виявлено рухомість двох зубів ІІІ ст. 09.06.2021 о 14.30 годині потерпілу оглянув невролог, діагноз забій м`яких тканин обличчя з правої сторони, рекомендовано рентген черепа у двох проекціях. О 14.40 годині потерпілу оглянув кардіолог, діагноз гіпертонічний криз (долучено кардіограму); о 15.20 годині стан дещо покращився, тиск 150/90 мм рт. ст. Після цього відбувся огляд у травматолога, діагноз - забій м`яких тканин в ділянці нижньої щелепи з правого боку, оскільки зазначені в ній тілесні ушкодження, узгоджується з висновками експерту у висновку №136 від 15 червня 2021 року (а.п. 198).
Пояснення потерпілої узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи про отримання нею тілесних ушкоджень.
Конституцією України проголошується, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Для кримінального процесуального законодавства це означає, що воно має бути зорієнтоване на забезпечення можливостей здійснення учасниками судового провадження процесуальних прав і додержання законності під час його відправлення.

Послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінального процесуального законодавства України є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

Диспозиція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. Склад цього кримінального правопорушення характеризується з суб`єктивної сторони прямим або непрямим умислом.

Ступень тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 визначений висновком судово-медичної експертиз №136 від 15 червня 2021 року, відповідно якого у потерпілого виявлені тілесні ушкодження, зокрема й такі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п. 94-95).

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку саме ці докази, що містяться в матеріалах провадження, на підставі яких ним були встановлені фактичні обставини справи та які знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив зібрані докази в сукупності, дав їм належну правову оцінну та дійшов до обґрунтованого висновку про умисне заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .
Доводи апелянта про недопустимість показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_20 , ОСОБА_27 внаслідок їх зацікавленості у справі, не мають під собою підґрунтя, оскільки, відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінально провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано у порядку, передбаченому ст. 225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Жуковський проти України» зазначено, що «питання щодо допустимості доказів у справі це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди мають давати оцінку наявним у справі доказам. Для забезпечення дотримання прав обвинуваченого буде достатнім забезпечення допиту свідка в присутності самого обвинуваченого у відкритому судовому засіданні в суді першої інстанції. Національні органи влади повинні докласти усіх розумних зусиль для забезпечення явки свідка для безпосереднього допиту в суді першої інстанції».

Пояснення вищевказаних свідків отримані у передбаченому КПК порядку під час судового засідання, в ході якого останніх було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому, відповідно до ст. 85 КПК України їх пояснення є допустимими доказами по справі.

Сумнівів у достовірності наданих свідками пояснень, у колегії суддів не виникає.

Будь-яких доказів зацікавленості вказаних свідків в результаті розгляду справи стороною захисту не надано.

Доводи апелянта про те, що потерпіла не могла звернутися за медичною допомогою у м. Надвірна о 14.00 годині, оскільки у той час ще перебувала у смт Битків, не є слушними.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те що, жоден зі свідків у ході судового розгляду не пам`ятав точного часу коли відбувалися події. Кожен зі свідків на однакові за змістом запитання сторони обвинувачення та сторони захисту щодо часу вчинення кримінального проступку та часу коли учасники прийшли до сільської ради щоразу називав іншу годину. Це свідчить про те, що свідки не звернули увагу на час і не пам`ятають точної години, про що свідки самі зазначали у ході допиту. Відповідно до догоспітального клінічного протоколу, потерпілу оглянули п`ятеро лікарів. Час огляду кожним з лікарів є послідовним, крім цього потерпілій зробили кардіограму, яка долучена до вказаного протоколу. А тому, у суду немає підстав сумніватися у тому, що з 14.00 до 15.20 години потерпіла перебувала у КНП "Надвірнянська ЦРЛ", після чого вона також була на огляді у лікаря-травматолога цієї лікарні.
Доводи сторони захисту про недопустимість як доказу догоспітального клінічного протоколу № 261 від 09 червня 2021 року хворого ОСОБА_9 , а й відповідно й недопустимість висновку судово-медичної експертизи, яка зроблена на підставі вищезазначеного догоспітального клінічного протоколу, не є слушним, оскільки потерпіла ОСОБА_9 самостійно за власним бажанням надавала слідчому вказаний документ, не наголошувала на порушенні її прав, а тому органом досудового розслідування була відсутня необхідність звернення до слідчого судді з метою отримання відповідного рішення в порядку ст. 159 КПК України.

Суд першої інстанції належним чином мотивував чому приймає одні покази та відхиляє інші.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим, щодо кваліфікації дій обвинуваченого.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини, призначене покарання відповідає вимогам ст. 50 та ст. 65 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки суд діяв в межах закону та на підставі належності, допустимості та достатності доказів, та дійшов обґрунтовано висновки про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів, вважає, що в задоволенні апеляційної скарги з доповненням обвинуваченого ОСОБА_6 належить відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4