ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2278/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2022 р. слідчий суддя слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого, щодо повернення тимчасово вилученого майна, -
встановив:
02 листопада 2022 року до слідчого судді надійшла скарга володільця майна ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0001613, внесеного до ЄРДР 12.06.2020.
В обґрунтування вимог заявленої скарги послався на те, що слідчим СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001613, внесеного до ЄРДР 12.06.20200, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1,2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України. У ході проведення вказаного кримінального провадження 02.10.2022 було проведено обшук, під час якого вилучено автомобіль марки «AUDI», д.н.з НОМЕР_1 , яким він користується. Обшук проводився 02.10.2022 на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2022. Відповідно до протоколу обшуку вказаний автомобіль було вилучено слідчим Дарницького УП ГУ НП в м. Києві.
Скаржник вказує, що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2020 клопотання слідчого Дарницького УП ГУНП в м. Києві про арешт майна у кримінальному провадженні №0001613 повернуто для усунення недоліків і встановлено строк в 72 години для такого усунення. Станом на 30.10.2022 слідчим Дарницького УП ГУНП в м. Києві протягом встановлених слідчим суддею 72 годин, виправлене клопотання до Дарницького районного суду м. Києва не подавалось.
У зв`язку із чим, вважає, що слідчим незаконно утримується його автомобіль та просив зобов`язати слідчого та/або прокурора, що здійснює процесуальне керівництво повернути вилучене під час обшуку майно, а саме автомобіль марки «AUDI», д.н.з НОМЕР_1 .
Вивчивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до наступного висновку.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України учасники кримінального провадження - сторони кримінального провадження потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, у тому числі викривач, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Тобто, виходячи з положень ст.ст. 22, 26 КПК України, на особу, яка подає скаргу покладається обов`язок доведення перед слідчим суддею того, що скаргу подала особа, яка має на це право; скарга підлягає розгляду в цьому суді; скарга подана у встановлений строк та на дію чи бездіяльність, що підлягають оскарженню до слідчого судді.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.
Питання повернення тимчасово вилученого майна регламентовано ч. 5 ст. 171 КПК України та п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Водночас згідно з положеннями ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора можуть бути подані протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.
Аналіз вищенаведених положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що право на оскарження слідчому судді рішень, дій чи бездіяльності особа отримує лише тоді, коли слідчий або прокурор прийняли певні рішення, вчинили конкретні дії або допустили конкретну бездіяльність, оскарження яких передбачено ч. 1 ст. 303 КПК України.
За положенням частини 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Ця норма закону є імперативною та не потребує винесенню органом досудового розгляду додаткового рішення, таким чином бездіяльність починається з моменту невнесення клопотання про арешт майна, у строк, встановлений ст. 171 КПК України.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Відповідно ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами ст. 169 КПК України (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).
Таким чином, законодавством врегульовано, що саме може бути оскаржено стороною кримінального провадження та визначено, що процесуальна дія провадиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями кримінально-процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Отже, звертаючись до суду зі скаргою, скаржник вказує на те, що йому не було повернуто тимчасово вилучене під час обшуку майно, а відтак скаржником оскаржується процесуальна дія, зокрема бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.
Початок обчислення строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, на противагу тому, що строк подання скарги на постанову слідчого, прокурора починається з дня отримання особою її копії.
Звертаючись до суду скаржник порушує питання, що стосується неповернення йому на праві користування майна.
Зі змісту скарги вбачається, що обумовлене скаржником вилучення майна відбулося під час проведення обшуку 02.10.2022, тоді як у свою чергу зі скаргою скаржник звертається лише у 31.10.2022, згідно штемпеля на поштовому конверті, тобто, після спливу строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, при цьому питання про поновлення строку скаржником не ставиться.
Матеріали скарги не містять клопотання про поновлення строку, як і не містять доказів фактичного позбавлення майна, яке повинно бути доведено скаржником при поданні скарги.
Окрім того, як вбачається з матеріалів скарги, скаржник не надав жодного належного та допустимого доказу звернення до органу досудового розслідування (слідчого/прокурора) з приводу повернення тимчасово вилученого майна, а саме - відсутня відмітка про її реєстрацію на звернення (клопотанні) долученого до скарги в канцелярії правоохоронного органу та відповідно результат органу за наслідками розгляду звернення скаржника.
Так, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні від 12 січня 2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» роз`яснив, що бездіяльність стосовно відсутності реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових), дій може бути предметом оскарження лише у тих випадках, коли скаржник попередньо ініціював учинення таких дій, звертаючись із відповідним клопотанням до слідчого.
Слідчим суддею також відмічається, що скаржником до скарги не долучено копію ухвали слідчого суддіДарницького районного суду м. Києва від 28.09.2022 про надання дозволу на проведення обшуку та протокол огляду (обшуку) вилучення автомобіля, на які скаржник посилається у мотивувальній частині скарги, на підтверження самого факту такого вилучення слідчим у межах вказаного кримінального провадження з огляду на правову підставу звернення скаржника до суду.
Таким чином, слідчий суддя позбавлений можливості на даній стадії прийняття до розгляду вказаної скарги, встановити правову підставу, мету застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді вилучення майна під час обшуку, його наявність взагалі, процесуальний статус скаржника у провадженні та відповідно вирішити питання про наявність правових підстав для повернення майна майна при розгляді скарги по суті.
Скаржником також не зазначено назву та адресу суб`єкта оскарження (щодо відповідної ідентифікації відповідних посадових осіб, які не визначені, у тому числі, як учасник процесу), не вказано інформація про стадію кримінального провадження, що впливає на її належну відвідомчість розгляду (слідчий суддя/суд).
При цьому, суддею також враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується, зокрема, щодо необхідності дотримання вказаних засад кримінального провадження - як рівність перед законом і судом, яка закріплена у п. 3 ч. 1 ст. 7 КПК України, а також змагальності сторін та диспозитивності, які імперативно закріплені у п. 15 та п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, Европейського суду з прав людини 2002 - ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні здійснюється судами.
При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74 - 75, рішення від 07 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально - правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
У справі «Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь - яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.
Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких; не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах « Осман проти Сполученого королівства » від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо є поданою після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.
За наведених обставин, слідчий суддя дійшов переконання про необхідність повернення скарги особі, яка її подала, оскільки у скарзі не порушено питання про поновлення строку.
Разом із тим, слідчий суддя звертає увагу, що повернення скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, не позбавляє особу права, в порядку передбаченому КПК України, усунути зазначені недоліки, які потягли за собою повернення скарги та повторного звернутись до суду першої інстанції з порушенням питання про поновлення строку на оскарження дій чи бездіяльності слідчого, прокурора відповідно до положень §1 глави 26 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.303, ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:
Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого, щодо повернення тимчасово вилученого майна - повернути особі, яка її подала.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: