ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

10 квітня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представників потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоноференції клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження № №0003930 від 16.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 28, ч.2 ст.194 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_13 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаюсь у ньому, що підозра є необґрунтованою, докази, які були зібрані про кримінальному провадженні є недопустимими, ризики, які стали підставою для застосування до обвинуваченого виключного запобіжного заходу є формальними не обґрунтованими, обвинувачений вже довго тримається під вартою, а ухвали суду є незаконними, просив суд на власний розсуд обрати та застосувати до обвинуваченого або особисту поруку, або домашній арешт або особисте зобов`язання. Захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні висловив аналогічні доводи та позицію щодо заявленого в інтересах ОСОБА_13 клопотання. Обвинувачений ОСОБА_13 підтримав захисників.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 , вважав, що ризики не зменшились та існувати не перестали, а доводи викладені в клопотанні захисника є необґрунтованими.

Представники потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 підтримали думку прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтримали клопотання захисника ОСОБА_9 .

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження щодо поданого клопотання, оцінивши доводи клопотання на предмет його обґрунтованості та доведеності, суд приходить наступних висновків.

При вирішенні питання можливості зміни запобіжного заходу ОСОБА_13 на домашній арешт або особисте зобов`язання, суд приходить до висновку, що виключних обставин для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави, немає, оскільки даних, які б свідчили про достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів суду не надано. Отже, суд вважає, що такі запобіжні заходи як домашній арешт або особисте зобов`язання, в даному конкретному випадку, не є достатніми запобіжними заходами, які змогли б забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_13 .

Крім того, враховуючи ризики, про які ідеться в ухвалі від 20.02.2023 року, сукупність досліджених обставин кримінального провадження, характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_13 злочинів, майновий та соціальний статус останнього, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу. На переконання суду такі не будуть ефективними запобіжними заходами і не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку, та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого обвинуваченого ОСОБА_13 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, вірогідність настання яких спонукало би його до належної процесуальної поведінки та виконання покладених на нього обов`язків.

При цьому, суд вкотре наголошує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії щодо ухилення від суду, достатньо обґрунтованого припущення, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що спростовує твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження ризиків, заявлених стороною обвинувачення.

Таким чином, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 не суперечить положенням кримінального процесуального закону та правовим позиціям, викладеним у рішеннях Європейського Суду з прав людини «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання ризиків, які стали підставою для продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 в ухвалі від 20.02.2023 року та забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_13 процесуальних обов`язків, з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, розмір якої визначено в ухвалі суду від 04.01.2023 року, у зв`язку з чим клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 задоволенню не підлягає.

Крім того, таким обставинам уже надавалась оцінка у попередніх судових рішеннях, що й дало можливість застосувати та продовжувати дію запобіжного заходу у виді триманні під вартою обвинувачених та така оцінка стосується перспективних фактів. При цьому суд визнає необґрунтованими посилання захисника ОСОБА_9 на незаконність ухвал, в яких надавалась оцінка ризикам, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу та його продовження, оскільки прийняті судом рішення неодноразово перевірялись судом апеляційної інстанції, та рішення суду залишались без змін, у тому числі й останнє рішення суду від 20.02.2023 року.

Надаючи оцінку доводам захисника про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді особистої поруки, суд, безумовно враховує та не має сумніву, що ОСОБА_16 має високі моральні якості, неупереджену громадянську позицію та авторитет, однак не створив у суду переконання щодо впливу авторитетом для обвинуваченого, щоб забезпечити виконання останнім покладених на нього обов`язків і за необхідності доставити його до суду на першу про те вимогу. Та більш того, суд вкотре повторює, що в наявний час, на даній стадії судового розгляду, переконаний, що в даному конкретному випадку, менш суворі запобіжні заходи ніж тримання під вартою з можливістю внесення застави, не є достатніми запобіжними заходами, які змогли б забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_13 .

На доводи захисника про необґрунтованість підозри підозру, судом зазначається, що наявність обґрунтованої підозри обвинуваченого, за змістом глави 18 розділу ІІ КПК, є однією з обов`язкових підстав для обрання запобіжного заходу, але з урахуванням специфіки кримінального процесуального законодавства на цій стадії кримінального провадження (стадія судового розгляду) суд позбавлений можливості робити висновки про наявність обґрунтованої підозри до оцінки досліджених доказів та до ухвалення вироку по суті. Також, висловлення судом думки щодо наявності обґрунтованої підозри без ухвалення вироку суперечитиме загальним засадам кримінального провадження.

Щодо твердження захисника про неналежність доказів, що є очевидним у кримінальному провадженні, суд звертає увагу, що предметом дослідження у цій справі будуть лише ті докази, які з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності, надасть суду кожна із сторін кримінального провадження. Тож, посилання сторони захисту на недопустимість доказів на цій стадії та при поданні клопотання про зміну запобіжного заходу, є безпідставним та завчасним, питання належності кожного конкретного доказу щодо сформованого обвинувачення буде вирішено судом в силу ст.89 КПК в нарадчій кімнаті при ухваленні рішення у справі після того, як прокурор надасть всі докази. При цьому, суд нагадує захиснику, що його клопотання про визнання доказів очевидно недопустимим було розглянуто судом та прийнято відповідне рішення 04.01.2023 року.

Безпідставними та необґрунтованими також визнаються судом посилання захисника про те, що суд визначаючи порядок дослідження доказів почав з дослідження письмових доказів, завідомо передбачаючи, що допит потерпілих та свідків перед допитом обвинувачених буде породжувати ризики тиску на цих осіб обвинуваченими та судом звертається увага захисту на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду, і в разі необхідності можуть бути змінені.

Суд наголошує, що визначення порядку (послідовності) та обсягу дослідження доказів необхідно для підготовки сторін до проведення певної процесуальної дії, а отже, сприяє повній реалізації ними прав та можливостей, наданих їм процесуальним законом щодо спростування чи доведення обвинувачення, з`ясування обставин, які пом`якшують, виключають або обтяжують кримінальну відповідальність обвинуваченого, тощо.

Судом вже наголошувалось, що порядок дослідження доказів був погоджений у судовому засіданні, яке відбулось 23.04.2021 року, потім цей порядок був двічі змінений, останній раз 13.02.2023 року, з причин того, що саме сторона захисту наполягала на такому порядку, а обвинувачені заявили, що давати покази не будуть поки не будуть допитані свідки обвинувачення та потерпілі. Отже ці доводи захисника в клопотанні про зміну запобіжного заходу повністю суперечать поведінці захисту в судовому засіданні при дослідженні доказів у справі, у тому числі при визначенні обсягу та порядку їх дослідження. Суд звертає увагу, що припущення захисника ОСОБА_9 щодо його бачення допиту спочатку свідків, потерпілих, обвинувачених, які на його думку провести доцільніше для зменшення ризику впливу на вказаних осіб, не могли бути відомі суду під час судового засідання, та порядок дослідження доказів на даний час є визначеним, на даний час судом допитані свідки обвинувачення, а також потерпілі ОСОБА_17 .

Щодо тверджень захисника про довготривалість тримання обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою, суд безумовно їх враховує, але звертає увагу захисту на те, в розумінні ст.28 КПК України розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, у тому числі, складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження. Протягом судового провадження у цій справі, суд, дотримуючись положень ч.4 ст.28 КПК України, призначав судові засіданні через невеликі проміжки часу, на кожне судове засідання судом заплановано та відведено не менш однієї години, отже на виконання положень ч.6 ст.22 КПК України суд створював необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання обов`язків. Разом з цим, судовий розгляд даного кримінального провадження достатньо довгий час відкладався з причин, що не залежали від суду, а через неодноразові неявки сторони захисту, зокрема через неявки захисника обвинуваченого ОСОБА_13 ОСОБА_18 , отже поведінка учасників судового провадження безумовно впливала на тривалість судового провадження. Також тривалість судового провадження обумовлюється складністю кримінального провадження, кількістю не тільки обвинувачуваних, а й інших учасників провадження (потерпілих, свідків) та злочинів, щодо яких здійснюється провадження, обсягом та специфікою процесуальних дій, необхідних для здійснення судового розгляду.

За таких обставин, суд визнає необґрунтованими доводи захисника про безпідставний довготривалий судовий розгляд даного кримінального провадження, оскільки такі доводи наведені в клопотанні без урахування всіх обставин здійснення судового провадження та критеріїв для визначення розумності строків кримінального провадження, та виглядають як маніпулювання задля досягнення мети заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу.

Доводи захисника про зменшення розміру застави суд також визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки приймаючи рішення від 04.01.2023 року суд врахував майновий стан кожного з обвинувачених, те, що за їх твердженням мають постійне місце проживання та рідних, а ОСОБА_13 ще й друзів, які надали йому в суді позитивні характеристики, стверджували про свій достатній майновий стан і висловили бажання взяти його під особисту поруку, розмір шкоди, яка завдана потерпілим у даному кримінальному провадженні, тяжкість злочинів, у скоєнні яких обвинувачуються ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , та, відповідно, судом зменшений розмір застави, який, на переконання суду, є відповідним та достатнім на даній стадії судового провадження для забезпечення належної поведінки обвинувачених в разі внесення суми застави. Законність прийнятого судом рішення в тому числі і в частині визначеного розміру застави підтверджена рішеннями апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг захисника ОСОБА_20 .

Керуючись ст.ст. 369- 370, 376 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 відмовити.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 14:00 год. 13 квітня 2023 року в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/21884/20

Номер провадження № 1-кп/522/92/23

Головуючий суддя ОСОБА_1