Провадження №1-кп/337/36/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження, в якому обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою суду від 06.12.2022р. до 03.02.2023р. включно.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке він мотивує тим, що ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились та не відпали, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного корисливого злочину, який вчинив у період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів,на даний час в провадженні Зарічного районного суду м. Сум, Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, Суворівського районного суду м. Одеси перебувають інші кримінальні провадження за його обвинуваченням у вчиненні аналогічних злочинів, до затримання офіційно не працював, постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків не має, зареєстрованого місця проживання не має, ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_8 клопотання прокурора підтримали, просили задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечили проти задоволення клопотання прокурора та вказали на те, що ризики, на які неодноразово вказує прокурор у своїх клопотаннях, а також неможливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів, є недоведеними. Заявили клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, пославшись на те, що до затримання ОСОБА_7 не порушував процесуальних обов`язків у жодному кримінальному провадженні щодо нього, у розшуку не перебував, не має наміру переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення. Його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, на які вказує прокурор, не доведена. Обвинувачений тривалий час тримається під вартою. ОСОБА_7 має стійки соціальні зв`язки, має дружину та мати, помешкання у місті Харкові. Достатнім запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, приходить до такого.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст.176, 177, 194 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є найбільш суворим та винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 30.07.2021р. ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а також визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 142 740,00 грн.

Такий запобіжний захід ОСОБА_7 був обраний та в подальшому неодноразово продовжений з урахуванням тяжкості інкримінованого йому злочину, даних про його особу та у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме у зв`язку з можливістю обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою суду від 01.02.2022р. ОСОБА_7 було зменшено раніше визначений розмір застави до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99240,00 грн.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились, не відпали та є актуальними. На даний час судом не встановлено підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

В даному випадку суд враховує, що практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, водночас, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, суд бере до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується за ч.2 ст.289 КК України за трьома епізодами, тобто у вчиненні умисного корисливого злочину, який є тяжким та за яким передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Також суд враховує, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий за аналогічні злочини, судимості за які у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, а злочин, як яким він обвинувачується в межах цього кримінального провадження, він вчинив в період іспитового строку, встановленого вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020р., що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та стійку антисоціальну направленість його особистості.

Суд також враховує, що в провадженні інших судів України, зокрема, Зарічного районного суду міста Сум, Суворівського районного суду міста Одеси, Комінтернівського районного суду Одеської області перебувають інші кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні аналогічних корисних злочинів.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 не є перешкодою для його тримання під вартою, а також суд враховує те, що обвинувачений до затримання офіційно працевлаштований не був, відомості про наявність будь-яких джерел доходу відсутні, ОСОБА_7 одружений, проте неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, до затримання проживав без реєстрації в АДРЕСА_2 , але зареєстрованого місця проживання не має. На даний час актуальні дані про його соціальні зв`язки, фактичне місце проживання його дружини або інших рідних, стороною захисту не надано.

У своїй сукупності вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, на думку суду, зазначені вище ризики підсилюються запровадженим на території України воєнним станом, зокрема ризик переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим тільки збільшується.

Також суд враховує позицію представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, при вирішенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу суд враховує, що в межах розгляду даного клопотання суд не вправі давати оцінку належності та допустимості зібраних в ході досудового розслідування доказів, а лише визначає чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

На підставі оцінки сукупності отриманих доказів суд визначає, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, в якому він обвинувачується, є вірогідною та достатньою для продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за всіма епізодами, є передчасними та будуть перевірятися судом в установленому законом порядку.

У зв`язку з цим суд відхиляє доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження дії запобіжного заходу у зв`язку з недоведеністю причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення.

За вказаних обставин, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука, застава не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання наявним ризикам.

Суд також вважає доведеним неможливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки останній, будучи вже судимим за корисливий злочин, продовжив вчиняти корисливі злочини в період іспитового строку, легального джерела доходів та зареєстрованого місця проживання не має.

Посилання сторони захисту про наявність у обвинуваченого дружини та матері, на переконання суду, не є тими стримуючими чинниками, які могли б у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування тримання під вартою.

Крім того, як же зазначалось судом, на теперішній час в період дії воєнного стану доказів міцних соціальних зв`язків та наявності помешкання, в якому обвинувачений може наразі постійно проживати, перебуваючи під домашнім арештом, суду не надано.

Суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, на даний час в достатній мірі не забезпечать адекватне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не перешкодять спробі переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення як ризиків, передбачених в п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку дії раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і неможливість обрання йому інших запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту, як на цьому наполягає сторона захисту.

Також суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в даному випадку не виходить за межі розумного строку. Характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність інших обставин однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі судового розгляду, не встановлено.

На підставі викладеного суд вважає доцільним продовжити ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, задовольнивши клопотання прокурора та відмовивши у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Керуючись ст. 331, главою 18 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, а саме до 30 березня 2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 30 січня 2023 року о 15.30 год.

Суддя ОСОБА_1