В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Ужгород, кримінальне провадження №0000020 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.03.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на момент вчинення злочину перебував на посаді солдата номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , займаючи посаду солдата номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 гірсько-штурмової роти 1 гірсько-штурмового батальйону вказаної військової частини, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки 06.03.2022 у період часу з 20 год. 30 хв. до 20 год. 50 хв. під час шикування особового складу 1 гірсько-штурмувого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України за місцем розташування військової частини у АДРЕСА_3 в.о. командира 1 гірсько-штурмувого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ОСОБА_6 , було доведено для виконання письмовий наказ вищого керівництва здійснити марш та зайняти оборону у відповідному місці з завданням недопущення прориву противником та нанесення йому максимальних втрат в живій силі та техніці противника.

В подальшому близько 21 год. 00 хв. 06.03.2022 в кабінеті 104, який знаходиться на третьому поверсі адміністративної будівлі військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 в.о. командира 1 гірсько-штурмувого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ОСОБА_6 було особисто доведено до відома військовослужбовця ОСОБА_7 письмовий наказ вищого керівництва здійснити марш та зайняти оборону у відповідному місці з завданням недопущення прориву противником та нанесення йому максимальних втрат в живій силі та техніці противника з урахуванням того, що вказаний військовослужбовець був відсутній під час шикування особового складу та попереджено останнього про кримінальну відповідальність за невиконання наказу, самокалічення та самовільне залишення військової части та місця бою.

Так, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби та ухилення від виконання наказу, шляхом самокалічення у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 22 год. 00 хв. 06.03.2022, знаходячись у вбиральні на третьому поверсі адміністративної будівлі військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , наніс собі один удар коло-ріжучим предметом в задню частини гомілки, в результаті чого утворилась колото-ріжуча рана задньо-медіальної поверхні середньої третини лівої гомілки.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 409 КК України, тобто ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом самокалічення, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_4 , винним та призначити йому покарання. Не заперечував про застосування статті 69 КК України, з урахуванням пом`якшуючих обставин справи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті. Пояснив, що не проходив військову службу до березня 2022 року, військової підготовки не мав, був мобілізований на військову службу у перші дні військової агресії російської федерації, прибув у частину 03 березня, де йому повідомили що 06 березня його відправляють безпосередньо на фронт, у нього був шоковий стан, тому вчинив вказані дії з собою. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Просив врахувати що на даний час продовжує проходити військову службу та бажає проходити її в подальшому.

Захисник просив суд при визначенні міри покарання, врахувати визнання ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінального правопорушення, суворо не карати.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки обвинувачений, ОСОБА_4 повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 409 КК України, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, прокурор, захисник не заперечили щодо встановлених фактичних обставин, суд, на підставі ч. 3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження змісту обставин справи, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.

Суд оцінює, що обвинувачений у судовому засіданні визнав, що фактичні обставини відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст.409 КК України, у суду не має.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання, допитавши обвинуваченого в судовому засіданні та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу ОСОБА_4 прийшов до висновку, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

З врахуванням обсягу доказів, які досліджувались у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за ч. 4 ст. 409 КК України, тобто ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом самокалічення, вчинене в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів(санкція ч.4 ст. 409 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років), є умисним злочином, дані про особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, призначає покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, про що свідчила його поведінка в судовому засіданні. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено не було.

Відомостей у матеріалах справи, що обвинувачений перебуває на обліку психіатра, нарколога відсутні, останній має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, за колишнім місцем навчання, а також за місцем роботи та служби характеризується позитивно, є учасником волонтерського руху. Раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, особу винного, його ставлення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає, що для виправлення ОСОБА_4 , та попередження нових злочинів йому необхідно призначити покарання саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.409 КК України.

Суд, враховуючи, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання, особистість обвинуваченого та його поведінку, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим, вчинення кримінальних правопорушень вперше, не настання тяжких наслідків від вчиненого, позитивної характеристики, відсутності обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість застосування статті 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням.

Також суд, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений за вчинене ним кримінальне правопорушення не уникнув, другорядну роль кари як мети покарання, вважає можливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України (в редакції кримінального закону станом на час скоєння кримінального правопорушення), з покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Попри номінальну тяжкість скоєного стосовно ст.12 КК України, з урахуванням засад виваженості та справедливості, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) суд визнає, що виправлення ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, і запобігання скоєнню ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, яка передбачена ч.4 ст.409 КК України, зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

При цьому суд зазначає, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення було вчинене до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IХ, яким були внесені відповідні зміни до КК України, в тому числі й до ч. 1 ст. 75 КК України та визначені обмеження щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Так, положення ч. 2 ст. 5 КК України визначають, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Крім цього, кримінальне правопорушення передбачене ст. 409 КК України, не включене до переліку тих, щодо яких визначені обмеження щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином суд вважає, що саме призначення ОСОБА_4 , покарання у виді позбавлення волі, (із звільненням його відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання) є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Європейський суд з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року зазначив, що покарання, як втручання держави в особисте приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Експертизи під час досудового розслідування не проводилися, а тому витрати на залучення експерта відсутні. Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100,349,368-370,373,374,394,395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини або уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти командира військової частини або уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 , покласти на командира військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Речові докази: ніж чорного кольору із залишками червоно-бурої речовини без номеру, знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1