ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638/4537/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/321/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченої ОСОБА_7 , та її захисника ОСОБА_8 , з участю представника потерпілої ОСОБА_9 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме, самої потерпілої ОСОБА_10 , належним чином повідомленої про розгляд справи, від якої надійшла заява про розгляд справи без неї, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 01 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Богданівка, Каховського району, Херсонської області, громадянку України, українку, з середньою освітою, не військовозобов`язану, не заміжню, працюючу помічником продавця-консультанта ТОВ «АТБ-Маркет», раніше не судиму, яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_2 ,

- визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено їй покарання, на підставі цього закону, з застосуванням приписів ч.1 ст.69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально - виконавчій установі закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженої ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту звернення вироку суду до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України засудженій ОСОБА_7 зараховано строк її попереднього ув`язнення в період з 17 червня 2022 року по 18 червня 2022 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід підсудної ОСОБА_7 , на час постановлення судового рішення не обирався.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат відповідно до ст.124 КПК та долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що 16 червня 2022 року у нічний час доби, в період з 22:00 години до 23:00 години, більш точний період часу встановити в ході досудового розслідування та судового розгляду не уявилося можливим, ОСОБА_7 разом з потерпілим ОСОБА_11 перебувала за місцем свого мешкання, в квартирі АДРЕСА_3 .

Під час знаходження на кухні вказаної квартири, меж підсудною ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 виник словесний конфлікт у зв`язку з вчиненням останнім у відношенні ОСОБА_7 дій, які носили характер явного сексуального домагання та наполегливої пропозиції статевих відносин.

В процесі продовжуваної сварки підсудна ОСОБА_7 , яка не мала реальних підстав побоювання заподіяння шкоди її здоров`ю з боку ОСОБА_11 , відчуваючи щодо потерпілого ОСОБА_11 особисту неприязнь у зв`язку з виниклою конфліктною ситуацією, реалізуючи свій раптовий злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 , діючи умисно, протиправно, озброївшись скляною попільничкою нанесла один удар в ліву частину обличчя ОСОБА_11 , чим заподіяла останньому тілесні ушкодження, а саме : забійну рану на спинці носа, з уламковими переломами кісток носа, садно та синець на обличчі, які мають ознаки легкого тілесного ушкодження, після чого, через незначний проміжок часу, озброївшись наявним у квартирі кухонним ножем нанесла один удар потерпілому ОСОБА_11 в праву пахову ділянку, чим заподіяла останньому тілесні ушкодження, а саме : одне колото - різане поранення правої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени, що в подальшому ускладнилось крововтратою та яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням летального наслідку.

Внаслідок злочинних дій підсудної ОСОБА_7 , від отриманого ножового поранення потерпілий ОСОБА_11 помер на місці.

Причиною смерті потерпілого ОСОБА_11 встановлено колото-різане поранення правої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени, що в подальшому ускладнилось крововтратою.

Такі дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просить про зміну вироку в частині кваліфікації дій обвинуваченої, вважаючи, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 119 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на допущену органами досудового розслідування та судом однобічність та неповноту дослідження обставин справи.

Вказує, що судом першої інстанції невірно та безпідставно кваліфіковано дії обвинуваченої за ч.2 ст.121 КК України, оскільки у неї не було умислу на спричинення ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, а смерть потерпілого сталася без умислу з боку ОСОБА_7 , бо якби у обвинуваченої був намір вбити потерпілого, то вона б нанесла удар ножем в життєдієві органи. На думку захисника, тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, було не безпосереднім наслідком заподіяного засудженою ударом в праву ногу потерплого, а ускладнилося крововтратою, того ОСОБА_7 не могла передбачить, як і того, що потерпілий самостійно зніме пов`язку з рани і буде довго приймати гарячу ванну, що провокувало сильну кровотечу. Захисник вважає, що ОСОБА_7 не передбачала, що може заподіяти потерпілому тяжку шкоду здоров`ю. А тому, вважає, що в даному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, а вбивство, вчинене через необережність, а тому, її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України, з призначенням покаранням в межах цієї санкції.

Також захисник просив врахувати міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 , місця реєстрації, цивільного чоловіка, який має незадовільний стан здоров`я і в даний час оформлює інвалідність, а також неповнолітнього сина, який має неврологічні та інші захворювання, перебуває на обліку у лікарів та потребує постійного лікування та нагляду і матері пенсійного віку. Крім того, сама обвинувачена має низку захворювань та перебуває на обліку лікарів з приводу ниркової недостатності. Також просив врахувати, що вона працює офіційно та за місцем мешкання позитивно характеризується і співпрацювала зі слідством, відразу визнала свою вину, тому, що від її необдуманих дій загинула людина.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник просили про зміну кваліфікації дій обвинуваченої з ч.2 ст.121 КК України на .1 ст. 119 КК України.

Прокурор просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок в силі.

Представник потерпілої заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 та просила вирок залишити без змін.

Від потерпілої надійшла заява про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 без неї.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника, думку прокурора, та представника потерпілої, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме: в частині правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України та правильності призначення їй покарання.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів, дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані саме за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Такі висновки судомзроблено з додержанням ст. 23 КПК та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_7 та на підтвердження її винуватості обґрунтовано послався на показання самої засудженої та досліджені в судовому засіданні докази.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинувачену саме у вчиненні умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, які підтверджуються поясненнями, які підсудна дала під час судового розгляду, де вона повінстю визнала себе винною у скоєному злочині за встановлених судом обставин і пояснила, щоз потерпілим ОСОБА_11 вона спілкувалась та підтримувала нормальні стосунки на протязі тривалого часу, будь-яких конфліктів між ними не було. 16.06.2022 в денний час доби, за місцем мешкання її родини завітав ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та приніс с собою спиртні напої, які на протязі дня вживав разом з її громадянським чоловіком ОСОБА_13 . Під час спілкування, яке відбувалося протягом всього дня, конфліктів між ними не було, тілесні ушкодження у ОСОБА_11 були відсутні. Близько 22:00 години зазначеного дня ОСОБА_13 , у зв`язку з алкогольним сп`янінням пішов спати, її малолітній син також на той час спав. Вона разом з ОСОБА_11 перебувала на кухні та готувала останньому бутерброди та збирала йому інші продукти харчування, так як потерпілий повинен був йти додому. ОСОБА_11 , перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, наполегливо пропонував її статеві стосунки, здійснював дії сексуального характеру, а саме терся об неї своїм статевим органом, обіймав та хапав її за інтимні частині тіла, на її вимоги припинити дії не реагував, чим спровокував виникненню між ними конфлікту. З метою припинення домагань вона взяла зі столу скляну попільничку та з розмаху нанесла нею удар ОСОБА_11 в область обличчя, у зв`язку з чим у нього з місця травмування пішла кров. Вона ж продовжила кухонним ножем різати продукти на бутерброди. Через незначний проміжок часу ОСОБА_11 перебуваючи позаду неї, знову продовжив у відношенні неї дії сексуального характеру. Обурившись поведінкою ОСОБА_11 , вона лівим плечем штовхнула ОСОБА_11 та правою рукою, з розвороту ліворуч та назад вдарила потерпілого ножем в область внутрішньої верхньої частини правої ноги. Внаслідок поранення у ОСОБА_11 була рясна кровотеча. Вона вимила ніж, поклала його на стіл та надала ОСОБА_11 першу медичну допомогу, наклавши на рану пов`язку та запропонувала викликати карету швидкої допомоги, на що ОСОБА_11 відмовився та пішов в ванну кімнату митися. Вона пішла спати і перед тим, як заснула, на протязі близько 1 часу ОСОБА_11 перебував у ванній кімнаті, так як вона чула шум води. Вранці, близько 07 години, її розбудив ОСОБА_13 та повідомив, що в ванній кімнаті виявив труп ОСОБА_11 з ознаками насильницької смерті. Щоб не налякати дитину, яка на той час це спала, вони накрили труп ОСОБА_11 простирадлом. Коли прокинувся син, вони відправили його до родичів, після чого вона повідомила по телефону поліцію про вчинений злочин. Під час вказаних подій вона перебувала в тверезому стані, так як разом з ОСОБА_11 та чоловіком спиртні напої не вживала. Під час нанесення поранення ОСОБА_11 вона не замислюючись щодо можливих тяжких наслідків для життя та здоров`я потерпілого, так як всі події відбулись дуже швидко, тим більше вона не припускала, що кухонним ножем з незначним розміром леза можливо заподіяти такі тілесні ушкодження. Умислу на заподіяння смерті ОСОБА_11 не мала, в такий спосіб захищала свою жіночу честь. Внаслідок обурення вона не замислювалась, що наносить удар ножем потерпілому. Удар нею був нанесений не прицільно. Потерпілий щодо неї фізичного насильства не застосовував, однак здійснював непристойні дії, які вона розцінювала, як сексуальні домагання, з метою припинення яких вона почергово нанесла потерпілому удар попільничкою та ножем. Чому в такий спосіб вирішила припинити дії потерпілого, пояснити суду не може. Загрози її життю та здоров`ю, під час подій не було. Вона мала можливість покликати на допомогу чоловіка, однак це не зробила, так як стидалась виниклої ситуації. Вона також мала можливість викликами карету швидкої допомоги, однак не викликала, так як первісно її заборонив потерпілий, крім того вона не думала, що нанесене нею ушкодження потерпілому становить загрозу для його життя. Свою вину визнає в повному обсязі, щиросердечно кається у скоєному. Під час досудового розслідування вона намагалась в добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду матері потерпілого, однак остання категорично відмовляється в такий спосіб отримати відповідне відшкодування.

Вказані пояснення ОСОБА_7 узгоджуються з іншими доказами, які свідчать про наявність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, зокрема, проведенням слідчого експерименту від 23.07.2022 за участю підсудної ОСОБА_7 , в ході якого остання, перебуваючи за своїм місцем мешкання - в квартирі АДРЕСА_4 , виклала обставини, які передували заподіянню нею ОСОБА_11 ножового поранення стегна та поранення обличчя попільничкою, вказала механізм та локалізацію нанесених ОСОБА_11 удару ножем в праву пахову ділянку та удару попільничкою в область обличчя. При цьому наголошувала, що причиною заподіяння ОСОБА_11 одного удару попільничкою та в подальшому одного удару ножем, які вона тримала почергово в правої руці, є те, що ОСОБА_11 під час подій, які мали місце 16.06.2022, спровокував своїми діями виникнення між ними конфлікту, так як наполегливо пропонував її статеві стосунки, здійснював дії сексуального характеру, а саме терся об неї своїм статевим органом, хапав її за інтимні частині тіла, а тому обурившись його діями вона і нанесла йому почергово ушкодження попільничкою і ножем, не замислюючись щодо можливих тяжких наслідків для життя та здоров`я потерпілого. ( а.с.а.с. 118-121 );

Висновком судово-медичної експертизи № 10-12/2379-ДМ/22 від 23.07.2022 дослідження трупа потерпілого ОСОБА_11 було встановлено, що останньому були заподіяні тілесні ушкодження: одне колото- різане поранення(1) правої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени. Відповідно до вертикальної вісі тіла, рановий канал орієнтований спереду назад, справа наліво та дещо зверху вниз. Дане колото-різане поранення утворилося від дії гострокінцевого, загостреного з однієї сторони, плаского предмета, який мав гостре лезо, П-подібний обух, з вираженими ребрами. Найбільша ширина зануреної частини якого, була не більш ніж 1,9см, довжиною приблизно 5,5см.; садно трапецієподібної форми на лобі, по умовній серединній лінії(1), синець на обох повіках лівого ока (1), забійні рани - у внутрішнього кінця лівої надбрівної дуги(1), на спинці носа з уламковими переломами кісток носа(1). Всі перелічені ушкодження мають ознаки прижиттєвих, та утворилися незадовго до настання смерті, забійні рани садно та синець від тупих твердих предметів, індивідуальні властивості травмуючих поверхонь яких, в ушкодженнях не відобразились, рани від ударної дії, синець від ударної дії з елементом тиснення, садна за механізмом тертя ковзання. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок колото-різаного поранення правої пахової ділянки з ушкодженням вени. Що в подальшому ускладнилось крововтратою (нерясні трупні плями, недокрівні м`які тканини та внутрішні органи ). Вищевказане колото-різане поранення має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення, а в даному випадку, як такого, що призвело до смерті (п.4.8, п.2.1.2., п.2.1.3. п,о. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень»» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995). Забійна рана на спинці носа, з уламковими переломами кісток носа має ознаки легкого тілесного ушкодження (пункт 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995). Садно та синець на обличчі ОСОБА_11 мають ознаки легких тілесних ушкоджень (п.4.8, п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995). Зважаючи на зафіксовані в протоколі огляду місця події трупні явища, від 17.06.2022 (Труп холодний на дотик. Трупне заклякання добре виражене в м`язах обличчя, шиї, кінцівок. Трупні плями обільні, зливні, багрово-фіолетового кольору, вбачаються в ділянці попереку ягодиць та задній поверхні нижніх кінцівок, при натисканні зникають та відновлюють свій колір через 60 сек. (15:40). Ректальна температура склала 31с° (15:45), 30,8с° (16:15), 30,6с° (16:45), вимірюваня при навколишній температурі 25,5с°), беручи до уваги розвиток трупних явищ на момент проведення судово-медичної експертизи трупа, ймовірніше за все смерть його настала в межах 8-12 годин до дослідження трупних явищ на місці події. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 встановлено патоморфологічні зміни з боку серцево-судинної системи у вигляді кардіоміопатії та кардіосклерозу, печінки - жирового гепатозу, підшлункової - фіброзу залози. В крові трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в кількості - 1,96%о, що відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня (згідно методичних рекомендацій «Судово-медичної діагностики смертельних отруєнь етиловим алкоголем, Київ 2004р.»). ( а.с.а.с. 93-96 ).

Згідно висновку судово - медичної експертизи № 10-14/23-22/2379-ДМ/22 від 28.07.2022, при судово-медичному дослідженні трупа потерпілого ОСОБА_11 було встановлено, що останньому були заподіяні тілесні ушкодження : одне колото - різане поранення (1) правої пахової ділянки з ушкодженням стегнової вени. Відповідно до вертикальної вісі тіла, рановий канал орієнтований спереду назад, справа наліво та дещо зверху вниз. Дане колото-різане поранення утворилося від дії гострокінцевого, загостреного з однієї сторони, плаского предмета, який мав гостре лезо, П-подібний обух, з вираженими ребрами. Найбільша ширина зануреної частини якого, була не більш ніж 1,9см, довжиною приблизно 5,5см.; садно трапецієподібної форми на лобі, по умовній серединній лінії (1), синець на обох повіках лівого ока (1), забійні рани - у внутрішнього кінця лівої надбрівної дуги (1), на спинці носа з уламковими переломами кісток носа (1). Всі перелічені ушкодження мають ознаки прижиттєвих, та утворилися незадовго до настання смерті, забійні рани садно та синець від тупих твердих предметів, індивідуальні властивості травмуючих поверхонь яких, в ушкодженнях не відобразились, рани від ударної дії, синець від ударної дії з елементом тиснення, садна за механізмом тертя ковзання. Вищевказане колото-різане поранення має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення, а в даному випадку, як такого, що призвело до смерті (п.4.8, п.2.1.2., п.2.1.3. п,о. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень»» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995). Забійна рана на спинці носа, з уламковими переломами кісток носа має ознаки легкого тілесного ушкодження (пункт 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995). Садно та синець на обличчі ОСОБА_11 мають ознаки легких тілесних ушкоджень (п.4.8, п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

Під час проведення з обвинуваченою слідчого експерименту 23.07.2022 в частині способу спричинення, механізму, та локалізації колото - різаного поранення правої пахової ділянки, забійних ран, садна та синця на обличчі ОСОБА_11 , свідчення обвинуваченої ОСОБА_7 не суперечили зазначеним судово-медичним даним, які були отримані при проведенні судово - медичної експертизи трупа ОСОБА_11 (а.с. 134-137 ).

Відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 10-12/2379-ДМ/22 від 23.07.2022 смерть ОСОБА_11 настала внаслідок колото-різаного поранення правої пахової ділянки з ушкодженням вени. Що в подальшому ускладнилось крововтратою. Вищевказане колото-різане поранення має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення, а в даному випадку, як такого, що призвело до смерті ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає безпідставними твердження захисника щодо наявності в діях обвинуваченої складу злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Розмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивства через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України) здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризуються суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину - умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст.121 КК України), необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і в у прямій, і непрямій формі. Зокрема, непрямий умисел наявний тоді, якщо винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на певні обставини, які могли б його відвернути. Також непрямий умисел має місце в тому випадку, якщо у засудженого не було чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків. Питання про умисел винного або відсутність такого умислу необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку засудженого та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Крім цього, виходячи із положень правової позиції Верховного Суду України у справі № 5-25кс15 від 28 травня 2015 року, прояв ознак умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

У випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розрахувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати, відповідно, за ст. 119 КК України.

В даному випадку, із зібраних та наведених у судовому рішенні доказів та виходячи з фактичних обставин справи та пояснень, які надала ОСОБА_7 суду, пояснюючи обставини вказаних подій та механізм заподіяння удару попільничкою та ножового поранення ОСОБА_11 , вбачається, що під час нанесення поранення ОСОБА_11 вона не замислювалась щодо можливих тяжких наслідків для життя та здоров`я потерпілого, так як всі події відбулись дуже швидко, тим більше вона не припускала, що кухонним ножем з незначним розміром леза можливо заподіяти такі тілесні ушкодження. Умислу на заподіяння смерті ОСОБА_11 не мала, в такий спосіб захищала свою жіночу честь. Внаслідок обурення вона не замислювалась, що наносить удар ножем потерпілому. Удар нею був нанесений не прицільно. При цьому наголошувала на тому, що потерпілий щодо неї фізичного насильства не застосовував, однак здійснював непристойні дії, які вона розцінювала, як сексуальні домагання, з метою припинення яких вона почергово нанесла потерпілому удар попільничкою та ножем. Чому в такий спосіб вирішила припинити дії потерпілого, пояснити суду не змогла. Загрози її життю та здоров`ю, під час подій не було. Як вказала обвинувачена, вона мала можливість покликати на допомогу чоловіка, однак це не зробила, так як стидалась виниклої ситуації.

Отже, наносячи удар потерпілому ножем, обвинувачена не конкретизувала у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено нею потерпілому ОСОБА_11 . Тобто, в даному випадку обвинувачена діяла із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона, хоча і бажала спричинити шкоду здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизувала точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди, зокрема, вона не усвідомлювала, що внаслідок її дій можлива смерть потерпілого.

З механізму нанесення тілесних ушкоджень, їх локалізації і кількості вбачається умисел саме на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до значної крововтрати потерпілого,що у взаємодії з тим, що обвинувачена залишила потерпілого без допомоги, призвело до його смерті.

В даному випадку, обвинувачена має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було нею заподіяно, тобто за нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним в момент його заподіяння. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, оскільки обвинувачена, хоча і не бажала цього настання і навіть свідомо не допускала його, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

Таке поєднання умислу та форми вини підтверджує правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_7 саме за ч. 2 ст. 121 КК України та відповідно за цією ж ознакою виключає кваліфікацію дій за ст. 119 КК України. За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про необхідність кваліфікації дій засудженої за ч. 1 ст. 119 КК України є необґрунтованими тасприймаються колегією суддів як спосіб захисту обвинуваченої з метою уникнення або пом`якшення її відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є в кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначила колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахувавши, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, данні про особу підсудної, яка раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалась, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває, має низку хронічних захворювань, працює, за місцем праці та місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також має низку хронічних захворювань, у зв`язку з чим перебуває під наглядом профільних лікарів в КНП «Міська дитяча поліклініка № 4». (а.с. 77. 78, 79, 81. 83, 84, 85, 86-87, 90, 138 ).

Також судом враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, зокрема, з`явлення обвинуваченої із зізнанням, її щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а такожвисловлювання пропозиції в добровільному порядку відшкодувати заподіяну злочинними діями шкоди потерпілій ОСОБА_10 , яку остання відмовилась у таких спосіб отримувати від підсудної. Крім того, відповідно до приписів ч. 2 ст. 66 КК України, судом також враховано обставиною, яка пом`якшує покарання підсудної ОСОБА_7 , вчинення нею кримінального правопорушення внаслідок дій потерпілого, які принижували честь та гідність підсудної.

Обставин, які відповідно до приписів ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудної ОСОБА_7 судом не встановлено.

Враховуючи обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, внаслідок якого настали тяжкі наслідки - смерть потерпілого ОСОБА_11 , суд вважав, що виправлення та перевиховання підсудної ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства, з призначенням їй міри покарання, у межах санкції ст.121 ч.2 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

При цьому, приймаючи до уваги вищевказані обставини, а також данні, які характеризують особу підсудної ОСОБА_7 , враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання підсудної та відсутності обставин, які обтяжують покарання останньої, а також те, що вона раніше кримінальні правопорушення не вчиняла та до кримінальної відповідальності не притягувалася, першу судимість, позитивну характеристику за місцем праці та місцем мешкання, наявність міцних сімейних та родинних зв`язків, перебування на утриманні малолітньої дитини, яка страждає низкою хронічних захворювань, суд дійшов висновку, що визнав вказані обставини такими, що пом`якшують покарання і суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого підсудною ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а тому з урахуванням вищенаведеного, дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченій основного покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, на підставі ч.1 ст.69 КК України, призначивши їй основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.121 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально - виконавчій установі закритого типу, зарахувавши їй відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк її попереднього ув`язнення в період з 17 червня 2022 року по 18 червня 2022 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинувачену відомості, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченій ОСОБА_7 є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 01 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.2 ст.121 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3