У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 000003 від 23 жовтня 2019 року стосовно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Костівка Козельщинського району Полтавської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, має вищу освіту, одруженого, раніше не судимого, пенсіонера,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України,

Встановив:

Відповідно до обвинувального акту, складеного 20 квітня 2021 року старшим слідчим СВ відділення № 3 Полтавського районного управління поліції в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_7 та затвердженого 20 квітня 2021 року прокурором Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 , 22 серпня 2019 року, близько 07 години 50 хвилин, по вулиці Остроградського, на перетині з вулицею Монастирська в смт Козельщина Полтавської області, рухався автомобіль Geely моделі Emgrand 7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , під час чого ОСОБА_4 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався по пішохідному переході по вулиці Остроградського в смт Козельщина Полтавської області.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_8 отримав, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 121 від 12.11.2020 тілесні ушкодження у виді розриву передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу, гематоми м`яких тканин по зовнішній поверхні верхньої третини правої гомілки, садна шкіри по передній поверхні верхньої третини правої гомілки, садна шкіри по задній поверхні правого ліктьового суглобу. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я більш як 21 день (п.п. 2.2.1 в 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 798/125 від 17.12.2020 у заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Geely модель Emgrand 7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1 (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) та п. 18.1 (Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В умовах заданої пригоди водій автомобіля Geely модель Emgrand 7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , шляхом виконання вимог п.п. 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 .

Необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні 21 грудня 2022 року розглянуто питання застосування положень статті 49 Кримінального кодексу України у цьому кримінальному провадженні, оскільки злочин, передбачений частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, інкримінований ОСОБА_4 , вчинено 22 серпня 2019 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 , не визнаючи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Після роз`яснення йому наслідків такого закриття кримінального провадження та спілкування із захисником обвинувачений наполягав на закритті кримінального провадження з цих підстав.

Захисник обвинуваченого підтримав вказану позицію та вважав за можливе закрити кримінальне провадження на підставі звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, а цивільний позов потерпілого залишити без розгляду.

Представник цивільного відповідача НАСК «Оранта» вважав за необхідне, у разі закриття кримінального провадження, залишити цивільний позов потерпілого без розгляду.

Прокурор вважала за можливе закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків давності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України.

Представник цивільного відповідача СК «АРКС» у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неприбуття не повідомляв, раніше неодноразово подавав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Потерпілим ОСОБА_8 подано клопотання про розгляд справи у його відсутності у зв`язку із перебуванням на службі у Збройних Силах України, а також письмову думку щодо розгляду питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в порядку статті 49 Кримінального кодексу України. У поданій письмовій думці потерпілий зазначає, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду, обвинувачений на думку потерпілого ухилявся від суду, свідомо не виконуючи процесуальні обов`язки щодо прибуття в судові засідання, а тому потерпілий прохає у разі вирішення питання застосування положень статті 49 Кримінального кодексу України відмовити у задоволенні відповідного клопотання.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши наявні у суду матеріали кримінального провадження, враховуючи позицію потерпілого, суд робить такі висновки.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20) вказала, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 Кримінального кодексу України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Крім того, у постанові від 26 березня 2020 року (справа № 730/67/16-к, провадження № 51-6463км19) колегією суддів Касаційного кримінального суду зроблено висновок про те, що передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

ОСОБА_4 у межах цього кримінального провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, тобто, у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за що передбачена відповідальність у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до частини 4 статті 12 Кримінального кодексу України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Тобто, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є нетяжким.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Із обвинувального акту вбачається, що інкримінований ОСОБА_4 злочин вчинено 20 серпня 2019 року.

Таким чином, трирічний строк, визначений пунктом 2 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України, у разі його благополучності, закінчився 20 серпня 2022 року.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених частиною 1 статті 49 Кримінального кодексу України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 4 статті 49 Кримінального кодексу України), а саме:

- перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

- перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

- питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 Кримінального процесуального кодексу України).

ОСОБА_4 має статус обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, йому було роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, наполягав на такому закритті кримінального провадження, а тому наявні процесуально-правові підстави звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Обставини, визначені частиною 4 статті 49 Кримінального кодексу України, не застосовні до цього випадку, оскільки інкримінований ОСОБА_4 злочин не є особливо тяжким.

Суду не надано відомостей, які б вказували, що ОСОБА_4 до закінчення вказаного строку вчинив новий злочин, а тому обставини, визначені частиною 3 статті 49 Кримінального кодексу України відсутні.

Таким чином, для висновку про наявність матеріально-правових підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у цьому випадку є вирішення питання існування чи відсутності обставин, визначених у частині 2 статті 49 Кримінального кодексу України, тобто, чи особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилялася від досудового розслідування або суду.

Чинні на момент розгляду питання звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 правові позиції Верховного Суду викладені у декількох рішеннях суду касаційної інстанції.

Так, у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Водночас, у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 липня 2021 у справі № 552/5595/18 Верховний Суд зазначив, що частина 2 статті 49 КК встановлює також окремий недиференційований п`ятнадцятирічний строк давності, перебіг якого не зупиняється внаслідок ухилення особи від досудового слідства або суду. Цей строк не виключає можливості застосування строків давності, визначених ч. 1 цієї статті, оскільки передбачений ч. 2 ст. 49 КК недиференційований строк давності застосовується в тих випадках, коли з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, але строк давності, передбачений ч. 1 цієї статті для злочину відповідної тяжкості, ще не минув внаслідок його зупинення. І навпаки, якщо строк давності, передбачений ч. 1 ст. 49 КК (навіть якщо він зупинявся на певний час з підстав, указаних у ч. 2 цієї статті), спливає до закінчення недиференційованого п`ятнадцятирічного строку, то застосуванню підлягає перший.

Під ухиленням від слідства або суду варто розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (постанова Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі № 5-1кс15).

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі №639/793/17 наголошує, що під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника. Нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо. Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду.

Найбільш пізня за часом позиція, висловлена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 305/2064/19, визначає, що відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство чи судовий розгляд. При цьому суд має з`ясувати, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України в такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення від органів досудового розслідування чи суду. Тобто мають бути наявні дві обставини: доведений факт ухилення від слідства чи суду, та наявність процесуального рішення (у якому цей факт зафіксовано) про зупинення провадження і вжиття відповідних заходів.

Матеріали провадження свідчать, що судовий розгляд відносно ОСОБА_4 був неодноразово відкладений з різних причин, однак не виключно з причини неявки обвинуваченого в судові засідання.

Упродовж судового провадження підстав для оголошення обвинуваченого у розшук та зупинення розгляду судом не було встановлено. Будь-які данні як про оголошення у розшук ОСОБА_4 під час розгляду провадження, так і про обрання останньому запобіжного заходу в матеріалах провадження відсутні.

Щодо обвинуваченого дійсно виносилися ухвали від 23 грудня 2021 року про накладення грошового стягнення у зв`язку з неприбуттям за викликом у судове засідання, від 12 травня 2022 року про привід у судове засідання, яка не була виконана із зазначенням причин невиконання відсутність ОСОБА_4 за місцем проживання у момент прибуття працівників поліції для виконання ухвали, та від 30 травня 2022 року про накладення грошового стягнення у зв`язку з неприбуттям за викликом у судове засідання та застосування до обвинуваченого примусового приводу в судове засідання.

При цьому суд зауважує, що міркування й обґрунтування мотивів прийняття того чи іншого висновку при вирішенні процесуальних питань саме по собі не є остаточною констатацією факту чи остаточним висновком.

Дійсно, мотивуючи своє рішення про застосування заходів процесуального примусу (привід та накладення грошового стягнення) в ухвалі від 30 травня 2022 року суд вказував, що факт ухилення від суду буде і тоді, коли особа може перебувати за місцем свого проживання, однак не з`являється на виклик суду без поважних причин та умисно створює видимість наявності об`єктивних причин неможливості такої явки. При цьому суд зауважував, що обов`язок обвинуваченого прибувати за викликом до суду передбачений п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, судом вживалися передбачені законом заходи для забезпечення участі ОСОБА_4 в судовому засіданні, у тому числі шляхом застосування до нього примусового приводу, проте останній до суду не прибував, поважних причин неявки не повідомляв.

Факти та обставини, про які зазначали у судовому засіданні 30 травня 2022 року потерпілий та захисник обвинуваченого про те, що ОСОБА_4 не залишав місце свого проживання, давали суду при визначенні доцільності застосування до обвинуваченого процесуальних заходів примусу можливість дійти до переконання, що обвинувачений з метою уникнути кримінальної відповідальності залишався вдома, тобто ухилявся від суду, та водночас дали підстави суду вважати, що зупинення провадження й оголошення розшуку обвинуваченого не є доцільним і суперечитиме чинному кримінальному процесуальному закону.

З огляду на вказане судом було зроблено остаточний висновок саме про наявність підстав для визнання причин неприбуття обвинуваченого неповажними й застосування до нього приводу в судове засідання із повторним накладенням грошового стягнення, а не для визнання його таким, що ухилився від суду, оголошення його у розшук і зупинення провадження.

Враховуючи наведене та зважаючи на вищезгадану правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 17 листопада 2022 року, слід зробити висновок, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від суду, а застосування до нього грошових стягнень та приводів не свідчать про таке ухилення, оскільки процесуальне рішення про зупинення провадження та оголошення його розшуку у справі не приймалось й окремо будь-яке рішення про визнання ОСОБА_4 таким, що ухилився від суду, не ухвалювалося.

Таким чином, перешкоди для застосування строку давності, визначені частиною 2 статті 49 Кримінального кодексу України у цьому випадку також відсутні.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 Кримінального кодексу України, а тому, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження підлягає закриттю.

Відповідно до вимог чинного КПК України, цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження, як на досудовому розслідування, так і в суді. За таких обставин, заявлений потерпілим цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду, що не перешкоджає його пред`явленню в порядку цивільного судочинства.

Якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту (Постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17).

Зважаючи на викладене, витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні слід віднести на рахунок держави.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 284, 288 Кримінального процесуального кодексу України, статтею 49 Кримінального кодексу України, суд,

Постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст. 286 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Витрати на залучення експертів у цьому кримінальному провадженні віднести на рахунок держави.

Речові докази:

- CD-R диск та фотознімок, які надав 10.12.2019 для огляду потерпілий ОСОБА_8 залишити при матеріалах кримінального провадження;

- автомобіль марки Geely, модель Emgrand 7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , новий реєстраційний номер НОМЕР_2 відповідно до технічного паспорту НОМЕР_3 , який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_4 від 05.12.2019 після набрання ухвалою законної сили залишити власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Повний текст ухвали проголошено 21 грудня 2022 року.

Суддя