Справа № 305/589/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/338/20 за апеляційною скаргою прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2020 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Рахівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000313 від 15.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України - вантажний автомобіль марки ЗІЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 , що належать на праві власності ОСОБА_7 , а також деревину об`ємом 7,303 куб.м., які згідно накладної ТТН-ліс ЗКБ №205191 від 15.05.2020 року відпущені ОСОБА_8 - відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є невмотивованою, при розгляді клопотання допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому ухвала підлягає скасуванню.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на вантажний автомобіль марки ЗІЛ-13, д.н.з. НОМЕР_1 , що належать на праві власності ОСОБА_7 , а також на лісопродукцію породи ялина європейська загальною кубомасою 7,303 куб.м., яка згідно накладної ТТН-ліс ЗКБ №205191 від 15.05.2020 року, відпущена ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за учасників судового процесу, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; судове провадження повинно бути розглянуто з дотриманням приписів щодо розумних строків його розгляду та положень КПК України у межах строку досудового розслідування.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги наступне.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що органом досудового розслідування під час складання клопотання не в повній мірі дотримані вимоги зазначених норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Так, арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, обґрунтовуючи своє клопотання, в розумінні вимог ст.132 КПК України, орган досудового розслідування не визнав постановою вищезазначене майно речовим доказом, та не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилався у клопотанні.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що відмовивши в задоволенні клопотання слідчого в накладенні арешту на вантажний автомобіль марки ЗІЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 , що належать на праві власності ОСОБА_7 , а також деревину об`ємом 7,303 куб.м., які згідно накладної ТТН-ліс ЗКБ №205191 від 15.05.2020 відпущені ОСОБА_8 , слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення взяв до уваги положення ст. ст. 233, 167-169, 170-173 КПК України, і дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання.

Апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-які докази, які б підтверджували можливість відчуження тимчасово вилученого майна, в органу досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить про те, що клопотання базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.

Доводи апеляційної скарги про те, що ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку необхідності збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав, визначених у ст. 98 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд визнає такими, що не можуть слугувати підставами для накладення арешту на майно.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що клопотання про необхідність накладення арешту на майно із метою збереження речових доказів, є необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких дізнавач вніс клопотання.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2020 року. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді