ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/154/23 Справа № 693/805/22 Категорія: ч. 1 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000197 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2022 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква Київської області, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий останній раз:

-11.10.2022 Жашківським районним судом Черкаської області до 5 років 2 місяців позбавлення волі, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на 6 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 11.10.2022 року, більш суворим, призначеним цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня затримання - 04.08.2022. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з дня затримання 04.08.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.11.2022 ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 04 серпня 2022 року близько о 19 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу веранди будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс один удар рукою в область обличчя ОСОБА_9 , після чого наніс два колючих удари металевим загостреним предметом в ділянку його живота та продовжуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, перебуваючи біля входу в будинок, наніс останньому ще декілька колючих ударів (не менше двох), металевим загостреним предметом, який тримав в руці. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 відповідно до висновку експерта №05-7-01/486 від 27.09.2022 року спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді численних колотих ран живота, проникаючого поранення черевної порожнини, колотої рани серозної оболонки шлунку з субсерозною гематомою, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини, просив пом`якшити призначене покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги, просив врахувати сімейне положення, пенсійний вік його матері, матеріальний стан та те, що вона проживає в приватному секторі, де він був єдиним її помічником .

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, просила її задовольнити та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

В ч.2 ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не одружений, не працює, на медичних обліках не перебуває, незадовільно характеризується за місцем проживання, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, думку потерпілого, який просив призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду, обтяжуючі покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, та обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначив покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання як за ч. 1 ст. 121 КК України, так і остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і призначення більш м`якого покарання, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, в тому числі корисливих, належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_8 , недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попередніми вироками та небажання стати на шлях виправлення.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Перебування на утриманні обвинуваченого матері, яка потребує допомоги по господарству, не може бути підставою для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання. Більш того, обвинуваченим не надано суду доказів про те, що мати ОСОБА_8 перебуває на його утриманні та за своїм станом здоров`я не може самостійно забезпечувати свої життєві потреби.

На думку колегії суддів дані про особу ОСОБА_8 та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання, і були враховані судом, у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_8 вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а підстави для його зміни та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання, як про це просить останній, відсутні.

Керуючись ст.404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді