Справа №760/1180/22 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4144/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 30 грудня 2022 року, включно, із можливістю внесення застави в розмірі 47580, 00 грн.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків та належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження дії такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року та звільнити ОСОБА_8 з під варти в залі суду. Застосувати до ОСОБА_8 будь-який інший запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема особисте зобов`язання.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що вказане рішення є необґрунтованим, винесене з порушенням норм процесуального права, та підлягає скасуванню.

Апелянт вказує, що прокурором в порушення вимог ч.3 ст.199 КПК України, не наведено жодних обставин, які б свідчили або могли свідчити про наявність вказаного нею ризику щодо переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення можливого максимального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.187 КК України, як і не навела жодних переконливих аргументів щодо можливого вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

Припущення прокурора щодо можливого переховування ОСОБА_7 від суду з метою уникнення покарання були спростовані захистом дослідженими судом доказами. Кваліфікація дій обвинуваченого є надуманою, оскільки з показів самої потерпілої вбачається, що ніж ніби-то було застосовано ОСОБА_7 для залякування потерпілої з метою подальшого її зґвалтування. По-друге, з її ж показів випливає, що після зґвалтування вона вже не бачила ножа.

Отже, мобільні телефони потерпілої, гроші, банківську карту, їжу з холодильника ОСОБА_7 відкрито викрав, що за всіма ознаками підпадає під кваліфікацію за ч.1 ст.186 КК України.

Щодо ризику вчинення нових злочинів, то таке припущення прокурора також не було обґрунтовано жодними аргументами, крім тих що характеризують ОСОБА_7 , як особу що раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі правопорушення.

Захисник вказує, що дійсно ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його обізнаність зі змістом ст.ст.32-35, 70, 71 КК України. Така обізнаність зі змістом вказаних вище норм, на думку захисника, є достатнім стримуючим фактором, який в певній мірі унеможливлює виникненню наміру вчиняти нові злочини.

На інші ризики прокурор у судовому засіданні не вказували.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В свою чергу, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Правовими приписами ст.331 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.1 ст.187 КК України, які у відповідності до положень ст.12 КК України, є нетяжким та тяжким злочинами, та за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі. Обвинувачений міцних соціальних зв`язків не має, його дитина проживає з матір`ю, він сам в хостелі, офіційно працював на момент затримання лише два дні, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, що свідчить про його схильність до неправомірної поведінки.

За даних обставин, на думку суду апеляційної інстанції, цілком обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що обраний обвинуваченому запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема ухилятися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України є реальними та дійсними.

В апеляційній скарзі не наведено будь-яких даних про особу обвинуваченого, які б дозволяли зробити висновок про можливість уникнення вищевказаного ризику, шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Врахувавши тяжкість злочину, та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В свою чергу суд апеляційної інстанції звертає увагу, що враховуючи стадію кримінального провадження та порядок апеляційного розгляду апеляційних скарг на судові рішення щодо продовження строку тримання під вартою, колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам сторони захисту щодо неправильності кваліфікації дій обвинуваченого.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставною для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року, якою продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 30 грудня 2022 року, включно, із можливістю внесення застави в розмірі 47580, 00 грн. без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :