ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/667/23 Справа № 209/1955/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року у кримінальному провадженні №0000324 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кам`янське Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 24 травня 2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.08.2020 року звільнений від відбуття покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Цим же вироком було засуджено ОСОБА_9 , вирок стосовно якого в апеляційній скарзі не оскаржується.

Зазначеним вироком ОСОБА_6 було визнано винуватим у тому, що він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій, за наступних обставин.

Так, 10.03.2020 року приблизно о 21.30 годині ОСОБА_6 перебуваючи разом зі своїм раніше знайомим ОСОБА_9 у кафе-барі «Каріна», розташованого по вул. Романківській у м. Кам`янське та вживаючи з останнім алкогольні напої, побачив малознайомого йому чоловіка ОСОБА_10 , який також перебував у приміщенні вказаного кафе-бару, де у них виник словесний конфлікт. В ході зазначеного конфлікту у ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_10 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 прослідували за потерпілим ОСОБА_10 , який вийшов із вказаного кафе-бару і в той час коли потерпілий проходив між будинком № 1 вул. Приморській та дитячим майданчиком на перехресті вул. Приморській та вул. Романківській у м. Кам`янське, приблизно о 22.00 годині ОСОБА_6 цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, з метою подолання опору з боку потерпілого та забезпечення можливості заволодіння його майном, із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , підійшов до нього ззаду та наніс йому один удар кулаком в потилицю, від якого потерпілий впав на землю обличчям донизу, закриваючи свою голову руками. Після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, розташувавшись біля голови потерпілого, який лежав на землі, почав наносити потерпілому удари ногами у різні частини голови та обличчя. В цей час ОСОБА_9 , який також розташувався біля голови потерпілого ОСОБА_10 , почав наносити потерпілому удари ногами у різні частини голови та обличчя.

Надалі, скориставшись тим, що потерпілий перебуває у безпорадному стані, а саме короткочасно втратив свідомість, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 , почали обшукувати потерпілого та відшукали в кишені куртки, у яку був одягнений потерпілий мобільний телефон «Nokia 150» чорного кольору, на лівій руці потерпілого срібну підвіску (проба 925) довжиною приблизно 23-25 см., на підмізинному пальці правої руки срібну каблучку (проба 925) вагою приблизно 20 грам, на середньому пальці правої руки срібну каблучку (проба 925) вагою приблизно 1,73 грам, на мізинці лівої руки срібну каблучку (проба 925) вагою приблизно 8 грам. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 заволоділи вищезазначеним майном потерпілого ОСОБА_10 та залишили місце скоєння злочину, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому майнової шкоди на загальну суму 4604,51 грн.

Внаслідок протиправних злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_9 спричинили потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток носу, з синцями на голові та обличчі, які супроводжувались явищами струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних пошкоджень з короткочасним розладом здоров`я викликавши розлад здоров`я більш 6, але менш 21 дня.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з його незаконністю та необґрунтованістю і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що виявлений та вилучений у нього срібний браслет було вилучено з порушенням вимог КПК України, оскільки при проведенні цієї процесуальної дії не були залучені поняті. Вказує, що впізнання було проведено з грубим порушенням вимог Закону, оскільки у відділок поліції він їхав в одному автомобілі з потерпілим, перед впізнанням вони перебували в одному кабінеті і в цей час слідчий вказував на те, що саме він причетний до нападу, що й стало підставою для потерпілого впізнати саме його.

Зазначає, що під час досудового розслідування на нього здійснювали моральний тиск, схиливши до часткового визнання провини, оскільки йому погрожували, що він разом з ОСОБА_9 буде утримуватись під вартою, хоча до цього злочину вони не мають жодного стосунку.

Судом, на його думку, не враховано істотні протиріччя у показах свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в тій частині, що вони не вживали з ними разом алкогольні напої, не палили разом, а вийшли з бару у різний час, про що також повідомила й свідок ОСОБА_13 , покази якої суд безпідставно не взяв до уваги. Більше того, покази зазначених свідків також суперечать й показам самого потерпілого ОСОБА_10 .. Сам потерпілий у судовому засіданні повідомив, що не бачив, хто його вбив, а впізнав, начебто ОСОБА_9 лише за голосом. Прокурор, під час допиту потерпілого, задавала йому навідні питання, схиливши останнього до того, щоб він вказав саме на ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , як на осіб, які здійснили на нього напад, хоча самостійно потерпілий таких показів не давав, пояснюючи, що удар був ззаду і він нікого не бачив.

Вказує, що сторона обвинувачення навмисно не допитала під час досудового розслідування свідка ОСОБА_13 , не вилучили з вказаного кафе-бару відеозапис з камер спостереження, в тому числі й зовнішніх, яких було більше 10 та на яких було зафіксовано сам напад та той факт, що в цей час він з Триндиком перебували у кафе, а пізніше він знайшов срібний браслет.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи її доводи безпідставними, а вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим просив залишити його без змін.

Потерпілий ОСОБА_10 про дату, час та місце апеляційного перегляду повідомлений належним чином, заяв про відкладення або про поважність причин його неприбуття до суду не надходило, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено у його відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог КПК України, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що такі доводи є безпідставними, а вирок суду є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.

Як видно з оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій.

В основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також письмові докази, які зібрані під час досудового розслідування та безпосередньо досліджені судом.

Так, потерпілий ОСОБА_10 суду повідомив, що 10.03.2020 він пішов в магазин зі свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , де вони разом вживали алкогольні напої. Після чого, він повертався додому та в цей час йому вдарили ззаду в потилицю, після чого продовжили бити по голові ногами. Вказував, що нападників було двоє, оскільки він чув їх голоси та впізнав ОСОБА_9 за голосом, які після його побиття зняли належні йому ювелірні прикраси та мобільний телефон. Додатково зазначив, що під час досудового розслідування було проведено впізнання, де він впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , як осіб, які здійснили на нього напад.

Під час додаткового допиту потерпілий ОСОБА_10 вказав, що нападників було двоє, один вищого зросту, другий меншого, вказавши на ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які присутні в залі судового засідання.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суду першої інстанції повідомили, що потерпілий ОСОБА_10 повернувся додому ввечері, весь побитий та у нього були відсутні ювелірні прикраси, які були на ньому. Потерпілий їм вказував на те, що його побили двоє чоловіків, один з яких вищого, а другий меншого зросту.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду повідомили про те, що вони 10.03.2020 перебували з потерпілим ОСОБА_10 у кафе " Каріна " де разом вживали алкогольні напої. В цей час до бару зайшли ОСОБА_6 та ОСОБА_9 і між ними розпочався конфлікт з приводу зросту ОСОБА_9 , який був вирішений, після чого вони вийшли на вулицю попалити та пішли додому, а потерпілий ОСОБА_10 лишився, щоб ще вжити алкоголь. Додатково зазначили, що на вулиці ОСОБА_6 поводився агресивно та намагався повторно спровокувати конфлікт, який вже було вирішено.

Крім показів вказаних осіб провина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України також підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні судом першої інстанції письмовими доказами.

Так, з протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2020 видно, що свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , як осіб, які перебували у магазині " Каріна " та чіплялись до потерпілого ОСОБА_10 ..

Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.03.2020, встановлено, що свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , як осіб, які чіплялись до потерпілого ОСОБА_10 , після чого у них зав`язався конфлікт, який свідок допоміг врегулювати.

З протоколу огляду місця події від 13.04.2020 за участю потерпілого ОСОБА_10 . Видно, що предметом огляду є медичні документи за фактом отримання ним тілесних ушкоджень, добровільно видані потерпілим для огляду та вилучення.

Висновком судово-медичної експертизи №548-Е від 22.05.2020 у потерпілого ОСОБА_10 встановлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток носу, з синцями на голові та обличчі, які супроводжувались явищами струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних пошкоджень з короткочасним розладом здоров`я викликавши розлад здоров`я більш 6, але менш 21 дня.

Протоколом огляду місця події від 14.04.2020 за участю потерпілого ОСОБА_10 встановлено місце вчинення розбійного нападу на потерпілого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, на розі вулиць Романківській та Приморської, біля дитячого майданчику.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.04.2020 за участю потерпілого ОСОБА_10 . Видно, що останній впізнав ОСОБА_9 , як особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження та заволоділа його майном.

Відповідно до заяви ОСОБА_6 , останній добровільно надає працівникам поліції для огляду та вилучення ланцюжок сірого кольору.

Протоколом огляду речі від 30.04.2020 було оглянуто виданий ОСОБА_6 ланцюжок сірого кольору, який останній викрав у раніше незнайомого йому чоловіка в ході бійки поблизу дитячого майданчика.

Згідно з протоколом пред`явлення речей для впізнання від 30.04.2020 за участю потерпілого ОСОБА_10 , останній впізнав срібний ланцюжок, який був добровільно виданий ОСОБА_6 та який у нього було викрадено 10.03.2020 під час розбійного нападу.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.05.2020 за участю потерпілого ОСОБА_10 встановлено, що останній впізнав, серед пред`явлених йому осіб, ОСОБА_6 , як особу, яка 10.03.2020 наносила йому тілесні ушкодження та заволоділа його майном.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 20.05.2020 за участю потерпілого ОСОБА_10 видно, що останній розказав та показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень та обставини заволодіння належного йому майна.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №549-Е від 22.05.2020, за механізмом утворення тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_10 , не суперечать механізму на який останній вказує під час проведення слідчого експерименту.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 02.06.2020 за участю обвинуваченого ОСОБА_6 видно, що останній, у присутності свого захисника, показав та розказав місце та механізм спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Висновком судово-медичної експертизи № 625-Е від 04.06.2020 встановлено, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, на який вказує ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту, не відповідає характеру та локалізацію виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень.

Відтак, суд першої інстанції, дослідивши зазначені та інші письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов до переконливого висновку, з яким погоджується й апеляційний суд, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Будь-яких порушень, які б свідчили про неповноту судового розгляду апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, суд першої інстанції надав належну та обґрунтовану оцінку також й показам самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який визнавав свою провину під час досудового розслідування, надавши визнавальні покази та вказавши на місце, час, спосіб та механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень і заперечував свою причетність до скоєння інкримінованого йому злочину на протязі усього судового розгляду та дійшов правильного висновку, що такі пояснення обвинуваченого є способом захисту від пред`явленого обвинувачення.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 40/3597/17, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає їх такими, що спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції письмових доказів з огляду на таке.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що вилучення у нього срібного ланцюжка відбулось з грубим порушенням вимог КПК України є безпідставними, оскільки, як слідує з матеріалів кримінального провадження, останній самостійно та добровільно видав вказаний ланцюжок, який згодом, у присутності двох понятих, був оглянутий слідчим. Більше того, про добровільність передачі цього ланцюжку вказує й сам обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.

Щодо посилань обвинуваченого ОСОБА_6 на недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання у зв`язку з істотним порушенням норм КПК України під час проведення цієї слідчої дії, апеляційний суд зазначає таке.

Порядок пред`явлення особи для впізнання врегульований ст. 228 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Як видно з протоколу пред`явлення особи для впізнання від від 15.05.2020 року (т. 1, а.с. 245-249), перед проведенням цієї слідчої дії, потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що зможе впізнати чоловіка на прізвисько " ОСОБА_19 " за зовнішніми ознаками, який перебуваючи на розі вулиць Приморська та Романківській у м. Кам`янське, наніс йому тілесні ушкодження та заволодів його майном, що узгоджується з положенням ч. 1 ст. 228 КПК України. При цьому, закон вказує на заборону попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи, а також проводити повторне пред`явлення особи для впізнання тій самій особі, яка впізнає, та за тими самими ознаками.

В подальшому, в ході проведення цієї слідчої дії, потерпілому було пред`явлено 4 особи чоловічої статі, які мають приблизно однаковий вік, схожі за зовнішніми ознаками та не мають між собою різких відмінностей. Серед пред`явлених осіб потерпілий ОСОБА_10 вказав саме на ОСОБА_6 , як на особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження та заволоділа його майном, а тому колегія суддів не може ставити під сумнів результати цієї слідчої дії.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він з потерпілим перед проведенням цієї слідчої дії їхали в одному автомобілі та перебували в одному кабінеті є безпідставними, оскільки, крім посилань самого обвинуваченого, вказана обставина не підтверджуються показами інших осіб, а під час розгляду справи судом першої інстанції ані самим обвинуваченим, ані його захисником не заявлялось клопотання про виклик та допит у судовому засіданні понятих, які приймали участь під час проведення цієї слідчої дії.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про розбіжність показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з показами потерпілого ОСОБА_10 апеляційний суд вважає неприйнятними, оскільки вказані особи не були безпосередніми очевидцями розбійного нападу на потерпілого, а протиріччя, на які вказує обвинувачений, стосувались лише питання спільного вживання алкогольних напоїв, що не має вирішального значення для розгляду цієї справи. При цьому, чіткими та послідовними є покази зазначених осіб в тій частині, що вони перші пішли додому, в той час, як потерпілий та обвинувачені ще залишались в кафе " Каріна ", що узгоджується також й з показами самих обвинувачених.

Стосовно посилань ОСОБА_6 про необ`єктивність показів потерпілого, у зв`язку з навідними питаннями прокурора, апеляційний суд зазначає, що вказані посилання не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки потерпілий, під час свого первісного та додаткового допиту у судовому засіданні, вказав на ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , як на осіб, які здійснили на нього розбійний напад. При цьому, відповідаючи на уточнюючі запитання як прокурора, так і сторони захисту, потерпілий ОСОБА_10 не змінював своїх показів, а лише уточнював та доповнював їх, зазначивши, що впізнав ОСОБА_9 за зростом та голосом, а ОСОБА_6 за зростом, тому ставити під сумнів правдивість показань потерпілого, з урахуванням попередження його про кримінальну відповідальність, у апеляційного суду не має підстав.

Щодо неврахування судом показів свідка ОСОБА_13 , апеляційний суд зазначає про помилковість висновків суду щодо їх неприйняття з посиланням на положення ст. 290 КПК України, оскільки вказаний свідок був відкритий стороні обвинувачення в судовому засіданні та судом детально і обґрунтовано викладено покази цієї особи. В той же час, зміст та повнота цих показів, викладених у вироку суду, які не оскаржується в апеляційній скарзі, не є ключовими для розгляду даної справи, оскільки вони стосуються перебування обвинувачених, потерпілого та свідків у приміщенні магазину, в той час, як злочин було вчинено поза його межами.

Доводи ОСОБА_6 про нездійснення вилучення органом досудового розслідування відеозапису з камер спостереження магазину " Каріна " є слушними, однак відсутність відеозапису в матеріалах кримінального провадження не вплинула на повноту досудового розслідування та судового розгляду, оскільки провина обвинувачених доводиться іншими належними та допустимими доказами. При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що сторона захисту не була обмежена у можливості самостійно збирати докази невинуватості під час досудового розслідування та, у разі наявності для цього відповідних підстав, звернутись до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, однак таким правом не скористалась, до слідчого та/або слідчого судді з клопотанням про вилучення вказаних відеозаписів не зверталась.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про здійснення на нього морального впливу під час досудового розслідування з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 87 КПК докази, отримані внаслідок застосування катувань, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, є недопустимими.

У контексті допустимості відомостей, отриманих від особи, яка заявляє про застосування поганого поводження з боку представників держави, слід враховувати підходи Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який зазначає, що небезпідставна заява про таке поводження вимагає проведення ефективного офіційного розслідування.[2]Водночас, Суд вказує, що відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) для того, аби в компетентних органів виник обов`язок провести розслідування, заява про погане поводження має бути «небезпідставною».

Особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б prima facie давала підстави для висновку про те, що погане поводження могло мати місце.

За відсутності будь-якої інформації, яка піддається перевірці, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і, таким чином, не створює обов`язку щодо її розслідування.

Аналогічні висновки викладені у Постанові ККС ВС від 02.03.2021 у справі №737/641/17.

Обвинувачений ОСОБА_6 , крім загальних тверджень про здійснення морального тиску на нього, не повідомив суду будь-яких фактичних обставин поганого поводження з ним. Крім того, він зробив свої заяви вже під час розгляду справи в суді першої інстанції, а до того часу, нікому не повідомляв про погане поводження. Більше того, головуючим суддею задавалось питання обвинуваченому щодо застосування до нього незаконних методів досудового розслідування, на що ОСОБА_6 ствердно відповів, що не застосувалось.

Таким чином, така заява обвинуваченого не містить достатньої інформації, яку можна було би перевірити. За таких обставин апеляційний суд не може вважати, що ОСОБА_6 достатньою мірою обґрунтував свою заяву про погане поводження з ним, щоб вважати її «небезпідставною».

Більше того, апеляційний суд зазначає, що провина обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не ґрунтується на його визнавальних показах, а доводиться сукупністю доказів усіх доказів, зібраних в ході досудового розслідування.

Таким чином, переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом першої інстанції приписів статей 84, 91, 94 КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій, обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не наведено та колегією суддів не встановлено, а його дії обґрунтовано отримали кримінально-правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 187 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене у відповідності з положеннями ст. ст. 50, 65 КК України з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого і суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства та правильно встановив відсутність підстав для застосування положення ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни чи скасування, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 є необґрунтованими, а відтак вони задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4