КРИВОРІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1384/23
Провадження № 1-кп/177/135/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000013 від 13.01.2023 за ч. 1 ст. 162 КК України з доданими до нього матеріалами, щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чкаловка Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працевлаштованого, одруженого, який інвалідом не являється, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , у січні 2023 року, більше точний день та час встановити не є можливим, прибув до приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 323758019 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , де у останнього виник прямий умисел на проникнення до вказаного житла.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла ОСОБА_4 , не маючи дозволу законного володільця на знаходження і пересування по вказаному володінню, у порушення вимог ст. 30 Конституції України, ОСОБА_2 незаконно пройшов через пошкоджений огороджений паркан та таким чином проник на територію подвір`я вищевказаного домоволодіння, тобто, земельну ділянку, яка огороджена по периметру парканом та на праві приватної власності належить ОСОБА_4 . Далі, перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_2 продовжуючи діяти всупереч волі законного володільця домоволодіння, не маючи законних на те підстав, порушуючи встановлений законом порядок, умисно, з метою незаконного проникнення до житла іншої особи, відчинив вікно та проник через нього всередину будинку АДРЕСА_2 та почав ним користуватись до 06.01.2023, тим самим, вчинив незаконне проникнення до житла ОСОБА_4 , чим порушив гарантоване право особи на недоторканність її житла.

Зазначені умисні дії ОСОБА_2 кваліфікуються за ч. 1 ст. 162 КК України, за ознаками незаконного проникнення до житла.

В обвинувальному акті прокурор зазначив про розгляд кримінального проступку в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта долучено письмову заяву ОСОБА_2 , у якій він, у присутності свого захисника, адвоката ОСОБА_5 , вину у вчиненні кримінального проступку за ч. 1 ст. 162 КК України беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та з розглядом обвинувального акта за його відсутності в спрощеному порядку.

Окрім того, до обвинувального акта додано письмову заяву потерпілої ОСОБА_4 , відповідно до якої вона зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального проступку погодилася, будучи обізнаною про обмеження права апеляційного оскарження, погоджується на розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні, цивільного позову не заявила.

Як визначено ч. 1 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неявки у судове засідання учасників судового розгляду фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, не оспорює встановлені під час дізнання обставини вчиненого ним кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження.

Встановлені органом досудового розслідування обставини також не оспорюються іншими учасниками судового провадження та суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів, у зв`язку з чим, визнає їх доведеними у повному обсязі, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами досудового розслідування.

Вищевказані фактичні обставини, поза розумним сумнівом, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку в обсязі обвинувачення, яке було сформульоване прокурором, та дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 162 КК України, за ознаками незаконного проникнення до житла, кваліфіковано правильно.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, вину визнав повністю, розкаявся в скоєному, одружений, неповнолітніх дітей або інших осіб на утриманні не має, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не є особою з інвалідністю, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_2 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд зазначає, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За змістом ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_2 , як засвідчують матеріали кримінального провадження, не має постійного місця роботи та стабільного джерела доходів, що унеможливлює застосування до нього покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу та виправних робіт, суд вважає за доцільне призначити інше, альтернативне покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді обмеження волі.

Обмежень, визначених ч. 3 ст. 61 КК України щодо застосування саме такого виду покарання, судом не встановлено.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_2 без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, визначених п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

На думку суду, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування, а також, не становитиме особистий надмірний тягар для особи.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`являвся.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 не застосовувався.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 10 КПК України, а щодо процесуальних витрат, згідно зі ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-370, 373-374, 381-382, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та піддати покаранню в виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_2 від призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Покласти на ОСОБА_2 обов`язки, визначені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Речові докази: два паперові конверти зі слідами пальців рук (а.п.80-81), - залишити у матеріалах кримінального провадження № 0000013.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати за проведення трасологічної експертизи у сумі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять гривень) 24 копійки (а.п.70).

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його отримання, в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, через Криворізький районний суд Дніпропетровської області, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 1 ст. 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: