Справа № 369/6165/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3846/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 02 грудня 2022 року включно, з продовженням дії раніше визначеного розміру застави в сумі 992 400 гривень -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 02 грудня 2022 року включно, з продовженням дії раніше визначеного розміру застави в сумі 992 400 гривень.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою і застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання, або зменшити розмір застави.
Мотивуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що ухвала суду винесена без додержання вимог ст.ст. 177, 182, 193, 194, 196, 197, 331 КПК України, а викладені в ухвалі висновки не грунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Захисник зазначає, що в порушення вимог ст. 331 КПК України стороні захисту не було вручено відповідне клопотання про продовження строку тримання під вартою.
Вказує, що слідчим суддею не встановлено обставини, які свідчать про те, що заявлені в клопотанні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою. Разом з цим, судом не прийнято до уваги, що жодний ризик, на який вказує сторона обвинувачення, не підтверджується матеріалами кримінального провадженнята за своїм характером не є таким, що унеможливлює забезпечення належного виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, також не взято до уваги незадовільний стан здоров`я обвинуваченого.
Крім того, захисник звертає увагу на те, що на час винесення ухвали строк перебування ОСОБА_6 під вартою, з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, становить 14 років, що перевищує максимальний строк покарання, встановлений санкцією інкримінованого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді,пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку вимог та доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, хоча і дещо знизилися, але продовжують існувати, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого та іншим обставинам, встановленим у справі.
Судом обгрунтовано встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризик переховування ОСОБА_6 від суду, обгрунтовується зокрема і тим, що останній здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку саме в цьому кримінальному провадженні. Крім того, під час розгляду провадження, з`ясовано, що ОСОБА_6 є громадянином іншої держави (Канади), що є ризиком спроби переховуватись від суду.

Також, суд встановив, що дослідження доказів у кримінальному провадженні ще не завершено, а тому існує ризик впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про відсутність обгрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
На думку колегії суддів, місцевим судом ретельно враховано ті обставини, на які вказує захисник в поданій апеляційній скарзі та прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
При цьому, судом у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, продовжено дію раніше визначеного ОСОБА_6 розміру застави та підстав для зменшення розміру застави колегією суддів не встановлено.
Щодо доводів про надмірну тривалість ОСОБА_6 під вартою, то колегія суддів вважає, що ці питання, за наявності для цього підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Окрім іншого, слід зазначити, що питання доцільності продовження строку ОСОБА_6 під вартою, було вирішено судом першої інстанції у відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, а тому доводи сторони захисту про відсутність відповідного клопотання сторони обвинувачення, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не заслуговують на увагу.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2022, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 02 грудня 2022 року включно, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: