Справа №694/250/23
провадження № 1-кп/694/92/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000785 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свидівок, Черкаського району, Черкаської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні малолітніх дітей, неповнолітніх дітей, осіб похилого віку не має, депутатом будь-яких рад не являється, раніше не судимого

за скоєння суспільно-небезпечного діяння, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

особи щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника особи, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 в ніч на 03 жовтня 2022 року, точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлений, в умовах воєнного стану введеного на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ від 24.02.2022, та від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 25 травня 2022 року №2212-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ), таємно, шляхом вільного доступу, через невеликий паркан переліз на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та в якому проживає потерпіла ОСОБА_7 , звідки викрав велосипед марки «Formula Flower Spring Wind 16» вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/124-22/10955-ТВ від 07.10.2022 становить 700 грн. (сімсот гривень), який належить потерпілій, після чого з місця вчинення злочину, з викраденим зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв збитків потерпілій на вказану суму.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що він у вказаний в клопотанні час і місці проник на територію приватного домоволодіння де у приміщенні гаража взяв велосипед і поїхав до м. Ватутіне, де був зупинений співробітниками поліції.

Законний представник та захисник проти задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу психіатричної допомоги із звичайним наглядом, в зв`язку з вчиненням ним суспільно-

небезпечного діяння, не заперечували.

Потерпіла звернулася до суду з заявою, в якій просила розгляд клопотання провести без її участі, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має, не заперечувала щодо застосування до останнього примусових заходів медичного характеру.

Також судом в ході розгяду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 були досліджені наступні письмові докази, які підтверджують причетність останнього до вчинення суспільно-небезпечного діяння, а саме:

-даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_7 від 03.10.2022з якого вбачається, що остання пояснила про обставини викрадення належного їй велосипеду;

-даними протоколу огляду місця події від 03.10.2022 та фото-таблицею до нього, з якого вбачається, що було оглянуто місце де було здійснено викрадення майна, а саме територію домоволодіння потерпілої та вилучено гіпсові знімки сліду низу взуття;

-показаннями потерпілого ОСОБА_7 (протокол допиту від 03.10.2022 з яких вбачається, згідно яких вона розповіла про обставини зникнення належного їй велосипеда марки «Formula Flower Spring Wind 16»;

-даними заяви ОСОБА_4 про добровільну видачу від 03.10.2022, з якої вбачається, що останній добровільно видав кросівки, у яких вчинив крадіжку велосипеда;

-даними протоколу огляду місця події від 03.10.2022, з якого вбачається, що було оглянуто велосипед марки «Formula Flower Spring Wind 16» і останній не мав пошкоджень;

-висновком експерта № СЕ-19/124-22/10955-ТВ від 07.10.2022 з якого вбачається, що ринкова вартість бувшого у використанні велосипед марки «Formula Flower Spring Wind 16» становить 700,00грн.;

-протокол пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 03.10.2022 з якого вбачається, що ОСОБА_7 впізнала викрадений у неї велосипед.

Таким чином, у судовому засіданні, шляхом дослідження доказів, встановлено, що 03.10.2022 мало місце суспільно-небезпечне діяння, передбачені ст.185 КК України, які вчинені саме ОСОБА_4 .

Разом з тим, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини викладеної у п.18 справи "G.v.France", п.39 "Halilovicv.Bosnia and Herzegovina", почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 147 від 09.12.2022 з якого вбачається, що на період інкримінованого йому діяння та на теперішній час виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме: органічного шизофреноподібного психотичного розладу, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати

про них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засіданні. У зв`язку з наявністю психопатологічних феноменів, що може свідчити про клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, відносно ОСОБА_4 , можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Саме на підставі вказаних обставини, суд зробив висновок про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння у стані неосудності та, як наслідок, необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 93, ч. 1 ст. 94 КК України до такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, вид яких визначається залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусовий захід медичного характеру - госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно ч.3 ст.94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, при цьому, за своїм психічним станом потребує примусового лікування, суд вважає за необхідне застосувати щодо нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Пункт п. 1"е" даної статті, передбачає законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг.

Стосовно утримання осіб, які мають психічні розлади (п. 1 "е" ст. 5 Конвенції) Суд зазначає, що "їх може бути позбавлено волі або з метою проведення медичного лікування, або у зв`язку з потребами, що вимагає суспільство, або у зв`язку з медичними та суспільними підставами разом...» основна причина, чому Конвенція дозволяє позбавити волі осіб, зазначених у п. 1 "е" ст. 5 Конвенції, полягає не тільки в тому, що вони можуть представляти небезпеку для суспільства, а ще й у тому, що їх власні інтереси можуть потребувати їх утримання (п.37. Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року, справа «Горшков проти України», заява №67531/01).

Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює

примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (п. 99 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року, справа «Анатолій Руденко проти України», заява №50264/08)

Згідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

Судові витрати не підлягають стягненню, оскільки згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», судові витрати покладаються тільки на засуджених.

Отже, покладення судових витрат за проведення експертизи ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Керуючись ч. 1, 3 ст. 94 КК України, ст.ст. 513, 516 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свидівок, Черкаського району, Черкаської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні малолітніх дітей, неповнолітніх дітей, осіб похилого віку не має, депутатом будь-яких рад не являється, раніше не судимого задовольнити повністю.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свидівок, Черкаського району, Черкаської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні малолітніх дітей, неповнолітніх дітей, осіб похилого віку не має, депутатом будь-яких рад не являється, раніше не судимого, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази залишити у розпорядженні потерпілої.

На ухвалу можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення ухвали.

Копію ухвали негайно після проголошення вручити прокурору та захиснику, законному представнику.

Повний текст ухвали виготовлено 15.02.2023 .

Суддя ОСОБА_1