Справа № 456/2760/22
Провадження № 1-кп/456/123/2023
ВИРОК

іменем України

10 лютого 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию кримінальне провадження №0000220 від 11.08.2022 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Велике Поле Березнівського району Рівненської області, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, пенсіонерки, раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченої: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_5 , -

встановив:

ОСОБА_3 , 10.08.2022 близько 13 години 00 хвилин, знаходилася разом із потерпілою ОСОБА_5 на прибудинковій території, за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними на грунті виниклих неприязних відносин розпочався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень підійшла до ОСОБА_5 , піднявши із землі камінь, який затиснула в руці, нанесла їй лівою рукою удар в ділянку губ.

У результаті таких неправомірних дій ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця та рани слизової верхньої губи, що згідно з висновком судово-медичної експертизи відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_3 , вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , свою вину заперечила та показала, що точної дати не пригадує, 8-10 серпня 2022 року,її курка зайшла до квітника ОСОБА_6 і обвинувачена мала намір засипати ямку, яку вирила курка, землею. ОСОБА_6 почала обзивати її, вона просила припинити, адже нічого несталось і в один момент до неї підбігає ОСОБА_7 , та почала також лаятись. ОСОБА_3 , просила її відійти, однак вона продовжувала обзивати її та ображати. ОСОБА_3 , взяла курку і пішла геть до своєї квартири. Повертаючись назад, почула як її обзивали, однак продовжувала йти до квартири. ОСОБА_8 підбігла до її помпи, однак ОСОБА_3 , сказала ОСОБА_7 , щоб вона нею не користувалась, тоді ОСОБА_7 , повалила її на землю і вона впала. Крім того, ОСОБА_7 , нанесла їй удари по шиї, тримаючи її за волосся, ОСОБА_9 , почала вириватись і тримаючи за трубу намагалась встати і побачила, що у ОСОБА_7 , з рота тече кров і вважає, що вона сама вдарилася до помпи, коли нахилилася. Після цього ОСОБА_7 побігла до своєї квартири. Свідки нічого не бачили оскільки, сиділи біля будинку. Відро потерпілій не розбивала і каменем не била, а тільки кинула камінь в помпу. Між ними фактично є конфлікт оскільки, її кури гуляють по подвір?ю, а потерпілій це не подобається.

Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченою ОСОБА_3 , суд вважає, що факт скоєння правопорушення та винність обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується наступними доказами, які суд, керуючись законом, оцінює з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Потерпіла ОСОБА_5 , приведена судом до присяги, показала, що вона залишається вдома з внуками. Того дня, 10.08.2022 о 13 год., вона отримала пенсію і вийшла на вулицю, взявши із собою відро, щоб набрати води. Чула крики і сказала обвинуваченій, що її кури гадять на подвір?ї. Коли підійшла до колонки, до неї бігла ОСОБА_9 , із каменем в руці, в подальшому підбігши ОСОБА_9 , вдарила її цим каменем по губі в той час як вона нагнулася над колонкою. Відро, яке вона тримала в руці, впало і розбилося. Коли ОСОБА_7 , йшла додому, то ОСОБА_9 , взяла відро та кинула в її сторону. Обвинувачена нанесла два удари каменем один по губі і один по голові. Конфлікти часто виникають через курей. які належать обвинуваченій і які гуляють по подвір?ю. Конфлікт бачили свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_10 .. Обвинувачену просить покарати на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_6 , приведена судом до присяги, показав, що точної дати не пригадує, вона була на вулиці і чула, як ОСОБА_9 , та ОСОБА_7 , сварились. Вона побачила, як ОСОБА_7 , качала воду з колонки, тоді підбігла ОСОБА_9 , і ОСОБА_7 , впала на землю. Пізніше побачила, як ОСОБА_7 , пішла додому окривавленою. Як, з`явилась кров на обличчі ОСОБА_7 , вона не бачила, однак до події крові на обличчі у ОСОБА_5 , не було. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , постійно виникає конфлікт через використання водозабірної колонки.

Свідок ОСОБА_10 , приведена судом до присяги, показала, що того дня перебувала на дворі та сиділа на лавці з ОСОБА_11 біля під`їзду. ОСОБА_7 , вийшла з хати і сказала «Дивіться, кури в квітнику!». ОСОБА_6 , встала і пішла. Тоді з під`їзду вийшла ОСОБА_9 , і почала розмову з ОСОБА_11 . ОСОБА_11 , після розмови із ОСОБА_7 , повернула на лавку та присіла біля неї. ОСОБА_7 , пішла по воду. ОСОБА_9 , пішла до стайні. Після цього, ОСОБА_9 , на дорозі, взяла камінь і пішла до водозабірної колонки, перекинула відро з водою. ОСОБА_7 , зігнулась по відро і в той час ОСОБА_9 , вдарила ОСОБА_7 по потилиці каменем. Тоді ОСОБА_7 , сказала що йде дзвонити в поліцію. ОСОБА_9 , взяла відро і кинула за нею, і почала кидати каміння в водозабірну колонку, для того, щоб ніхто не брав звідти воду. Сіла на велосипед та поїхала. Потім приїхала поліція.

З витягу з ЄРДР від 11.08.2022, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що 10.08.2022 внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі заяви ОСОБА_5 .

З заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.08.2022, дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_5 , звернулась до Стрийського РУП і заявою, щоб прийняти міри до ОСОБА_9 , яка 10.08.2022 близько 13 год. 00 хв., на прибудинковій території спричинила їй тілесні ушкодження.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 18.08.2022 з фототаблицями, дослідженого в судовому засіданні, встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 , показала місце події вчинення кримінального правопорушення, яке розміщене на прибудинковій території по АДРЕСА_2 та обставини його вчинення.

Згідно висновку судово-медичного експерта №89 від 11.08.2022, дослідженого у судовому засіданні, вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_5 , 1963р.н., а саме при проведенні судово-медичної експертизи, виявлено синець та рану слизової верхньої губи, які могли утворитись від дії тупого твердого предмету, малоймовірне їх спричинення в момент падіння з висоти власного росту в тому числі із прискоренням, по давності причинення можуть відповідати даті 10.08.2022 і за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Згідно постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину".

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до позиції ВС/ККС, висловленої в постанові від 11.02.2020 р. у справі № 761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

За змістом статей 86-87 КПК України, ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Показання потерпілої ОСОБА_5 , суд вважає чіткими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою, остання була очевидцем події, яка мала місце 10.08.2022, та чітко вказувала в своїх поясненнях, як на досудовому слідстві так і під час її допиту в судовому засідання, про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Суд приймає до уваги показання свідків ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 та вважає такі чіткими, послідовними та такими, що узгоджуються між собою, свідки були очевидцями події, яка мала місце 10.08.2022. Так, свідки підтвердили той факт, що коли знаходилась неподалік місця події, бачила що ОСОБА_9 , наносила удар потерплій.

Слід звернути увагу, що потерпіла ОСОБА_5 , та свідки були безпосередніми очевидцями вчинення злочину, а тому їх показання, як на досудовому розслідуванні, так і під час судового засідання є прямими доказами винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

У відповідності до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинувачено ОСОБА_3 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_3 , про те, що вона даного кримінального правопорушення не вчиняла та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченої доведена в повному обсязі.

Отже, беручи до уваги сукупність досліджених у суді доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків, доводи обвинуваченої не містять.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що факт скоєння кримінального правопорушення та винність обвинуваченої у вчиненні злочинних дій доведені повністю.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вона спричинила умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу обвинуваченої, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, спосіб вчинення злочину, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченої та стан її поведінки, у вчиненому не розкаялась, раніше не судимої, характеристику за місцем проживання, позицію потерпілої, яка просить призначити обвинуваченому справедливе покарання, і вважає, що покарання обвинуваченій слід обрати в межах санкцій статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення.

Підстав для застосування вимог ст.69 КК України судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 370,371,374 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1