У Х В А Л А

11 січня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Ужгороді клопотання процесуального прокурора про продовження запобіжного заходу, заявлене в рамках розгляду матеріалів кримінального провадження №0003585 від 19.12.2019 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

31.12.2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області був ухвалений вирок відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 125 КК України. Вказаним вироком ОСОБА_4 визнано винним та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

21.09.2022 року ухвалою Закарпатського апеляційного суду вирок Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 31.12.2020 року відносно ОСОБА_4 , скасовано. На підставі п.2 ч.1 ст.49 звільнено обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, провадження у справі в цій частині закрито. Призначено новий розгляд щодо обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.187 КК України у суді першої інстанції. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до 19.11.2022 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2022 року вказану судову справу розподілено та передано на розгляд судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2022 року вказане кримінальне провадження було прийняте до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2022 року клопотання прокурора - задоволено. Обрано щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до: 16 січня 2023 року включно. Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави ОСОБА_4 не визначено.

11.11.2022 прокурором ОСОБА_6 через канцелярію суду подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, оскільки запобіжний захід, обраний 18.11.2022 року, закінчується. При цьому, на думку прокурора, наразі продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу.

Позиції учасників судового засідання.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечив, пояснив, що утримується під вартою понад три з половиною роки; покарання, призначене йому за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2020 року у виді позбавлення волі строком на 4 роки ним майже відбуте. Наміру впливати на потерпілу та свідків не має.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечила. Звернула увагу на ті обставини, що ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не переховувався від слідства, так як не знав про оголошення йому підозри, така підозра була вручена члену його родини, а не йому особисто; розшук щодо ОСОБА_4 був оголошений неправомірно. Просила застосувати до її підзахисного більш м`який запобіжний захід або застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Дослідивши клопотання сторони обвинувачення, заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Даний злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 125 КК України, призначено покарання відповідно до санкцій статей. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21.09.2022 року зазначений вирок суду першої інстанції скасовано, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, провадження у справі в цій частині закрито. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до 19.11.2022 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2022 року обрано щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до: 16 січня 2023 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Щодо наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, то в даному випадку суд, діючи як суд, встановлений законом для розгляду справи по суті, не має право на стадії підготовчого розгляду вирішувати такі питання - як обґрунтованість підозри чи вагомість доказів. Дані категорії можуть були лише предметом оцінки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що суддя не може приймати участь в розгляді справи як такий, що вже надав відповідні висновки, щодо доказів в порядку ст. 94 КПК України, та обґрунтованості підозри, що межує з доведенням винуватості. Тим більше, ці висновки також ґрунтуються і на загальних засадах кримінального провадження, визначених положеннями статей 17, 22, 23, 26 КПК України.

Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку, судом встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме: для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4.перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Досліджуючи матеріали клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, беручи до уваги відомості про особистість ОСОБА_4 , суд погоджується з тим, що на даний час продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, потерпілу у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ступенем тяжкості відноситься до тяжких (ч. 1 ст. 187 КК України) злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, суд звертає увагу на те, що, як вбачається з матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003585 від 19.12.2017 було зупинено з тих підстав, що ОСОБА_4 переховувався від слідства, останній був затриманий відповідно до дозволу слідчого судді, що також вказує на продовження існування вищевказаного ризику.

Суд, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, вважає, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може впливати на потерпілу ОСОБА_7 та свідків у даному кримінальному провадженні з метою дачі, зміни ними показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Із досліджених характеризуючи документів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є особою молодого віку, на диспансерному обліку в психоневрологічному відділенні Ужгородської міської клінічної поліклініки та у лікаря фтизіатра, не перебуває /т.2, а.с. 20, 21/, з задовільним станом здоров`я /протилежного не доведено/, неодружений, дітей не має, що свідчить про відсутність достатніх стримуючих факторів.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання реалізації ним встановлених ризиків переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілу. Крім того, суд ґрунтує свої твердження на підставі сукупного аналізу як і обставин можливого вчинення кримінального правопорушення, так і зазначених відомостей, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки є неможливим з огляду на м`якість, а також з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики, що не забезпечить належне виконання обвинуваченим обов`язків.

Таким чином, зважаючи на доволі високі встановлені при розгляді клопотання ризики, з урахуванням особистих характеристик обвинуваченого, суд приходить висновку, що ОСОБА_4 слід продовжити винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Даних щодо неможливості продовження до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду на теперішній час не надано.

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні існування ризиків можливості обвинуваченого переховуватися від суду, а також незаконного впливу на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Разом з тим, суд також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_4 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу. Судом враховано, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Таким чином, за наведених вище обставин, суд вважає за доцільне опродовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

Суд при постановленні даної ухвали, керуючись п.1 ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 при продовженні запобіжного заходу, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.9, 177, 178,183, 196, 197, 314, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до: 10 березня 2023 року включно.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави ОСОБА_4 - не визначати.

Ухвала діє до 10.03.2023 та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, або в той же строк та в тому ж порядку, з моменту отримання її копії.

Суддя ОСОБА_8