Номер провадження 11-сс/816/72/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші скарги
УХВАЛА
Іменем України

21 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/13681/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.10.2021 про відмову у відкритті провадження за його скаргою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

особи, яка звернулася зі скаргою ОСОБА_8 ,

установила:

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження заявник ОСОБА_8 заявив відвід суддям апеляційного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , оскільки вони відмовили у задоволенні заявленого ним судді-доповідачу ОСОБА_2 відводу, тому він їм не довіряє.

Вислухавши доводи прокурора ОСОБА_7 , який заперечив щодо відводу суддів апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши мотиви і обґрунтування заявленого відводу, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_8 про відвід суддям апеляційного суду задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом, а суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Гарантується захист прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону (ст. 1-2, ч. 1 ст. 5 і ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК), а згідно п. 81 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 у справі «Салов проти України» (Salov v. Ukraine), заява № 65518/01) «неупередженість» у сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу». Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів також викладені у рішеннях ЄСПЛ (зокрема, справа «Мироненко та Мартиненко проти України» (Mironenko and Martenko v. Ukraine), заява № 4785/02, 10.12.2009, п. 66, 69, 70), згідно яких «наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі необхідно визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, необхідно з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді». У справі «Білуха проти України» (рішення від 09.11.2006, заява № 33949/02) ЄСПЛ констатував, що «наявність безсторонності відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49). При вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною». «Безсторонність (неупередженість) суду означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді» (рішення ЄСПЛ у справі «Хаушильд проти Данії»).

Згідно Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, а у п. 2.5 цих принципів визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням РСУ від 04.02.2016 № 1, роз`яснено, що суддя повинен бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу. При цьому головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти можливій упередженості судді (суддів) під час розгляду конкретної справи, запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (суддів), оскільки кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом (ст. 6 Конвенції). Незалежність судів є прерогативою (привілеєм), що надається на користь забезпечення верховенства закону (Висновок № 1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, у тому числі і вирішення відводів (самовідводів) параграф 6 (ст. 81) КПК, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, що забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно ч. 5 ст. 80 КПК, відвід повинен бути мотивованим, тому проаналізувавши зазначені вище вимоги закону, колегія суддів вважає заявлений ОСОБА_8 відвід необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає, оскільки наведені ним підстави для відводу суддів апеляційного суду не свідчать про будь-яку упередженість чи небезсторонність цих суддів, їх побічну чи пряму зацікавленість або ж наперед сформовану правову позицію щодо майбутніх результатів розгляду зазначеного кримінального провадження, наявність у суддів певних, виключно суб`єктивних внутрішніх переконань щодо наведених заявником обставин (незадоволення відводу судді), неможливість ухвалення суддями об`єктивного рішення у справі, сумнівів у заявника чи інших осіб щодо неупередженості визначеного у порядку автоматизованого розподілу складу суду та забезпечення суддями довіри до судової влади України, збереження та підвищення її авторитету.

Керуючись ст. 75, 80 КПК України,

постановила:

Відмовити ОСОБА_9 у задоволенні його заяви про відвід суддям апеляційного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4