КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000471 за апеляційними скаргами цивільного відповідача директора ТОВ «КИЙТРАНС-2005» ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2022 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабин Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

представника цивільного

позивача - ОСОБА_11 ,

захисника - ОСОБА_8

та обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 та його представника задоволено та стягнуто на його користь із ТОВ «Кийтранс-2005» 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Також судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_7 26.01.2020 приблизно о 22 год. 24 хв., працюючи на посаді водія в ТОВ «Кийтранс-2005», та, керуючи технічно справним автобусом «ATAMAN F- 092G6», державний номерний знак НОМЕР_1 та, рухаючись по вул. Жмеринській зі сторони вул. Святошинської в напрямку вул. Академіка Кіпріанова, зупинився на регульованому перехресті з вул. Героїв Космосу в м. Києві, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються у зустрічному напрямку, та маючи намір здійснити маневр - поворот ліворуч до вказаної вулиці.

В цей же час, в зустрічному напрямку по вул. Жмеринській в м. Києві, на дозволений зелений сигнал світлофору, з швидкістю приблизно 50 км/год рухався автомобіль «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , наближаючись до регульованого перехресті з вул. Героїв Космосу в м. Києві. Після цього, водій ОСОБА_7 , керуючи автобусом «ATAMAN F-092G6», державний номерний знак НОМЕР_1 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявивши не уважність, розпочав здійснювати маневр - поворот ліворуч, не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу, чим порушив п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 16.6 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався на дозволений зелений сигнал світлофору, спричинивши його водію ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 були спричинені наступні тілесні ушкодження: садна підборіддя, обох кистей рук; закрита травма грудної клітини - перелом тіла грудини в нижній третині без зміщення уламків, забій легень з обох сторін, правосторонній малий пневмоторакс, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України та спричинення ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесних ушкоджень перебувають між собою у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, цивільний відповідач директор ТОВ «КИЙТРАНС-2005» ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2022 року в частині задоволення цивільного позову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 .

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, цивільний відповідач посилається на те, що вирок суду в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_12 до ТОВ «КИЙТРАНС-2005» є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм права, з огляду на наступне.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги Позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди, в сумі 100 000 (сто тисяч) грн., виходячи з висновку про те, що травми внаслідок ДТП дуже вплинули на його життя, та стан здоров`я, при цьому без будь-якого належного обґрунтування, що підтверджується належними доказами.

Як звертає увагу апелянт, жодних документів, які б підтверджували факт ймовірного завдання ОСОБА_12 моральної шкоди до позовної заяви не долучено, не було надано таких відомостей і в суді першої інстанції в ході судового розгляду, відповідно заявлений розмір моральної шкоди в сумі 100 000 грн., взагалі необґрунтований.

На думку цивільного відповідача, при визначенні розміру морального відшкодування суд враховує глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнав потерпілий, які були пов`язані з перенесеним фізичним болем, вимушеними негативними змінами, які порушили звичний спосіб його життя, та потерпілий має довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Крім цього, як вказує апелянт, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зазначає, що суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, при цьому, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Натомість, суд першої інстанції, на думку апелянта, лише формально встановив факт начебто заподіяння моральної шкоди ОСОБА_12 та не надано жодного обґрунтування її розміру, хоча має бути точний розрахунок сум для відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2022 року у справі № 759/10590/20, кримінальне провадження № 0000471 від 27.01.2020 відносно ОСОБА_7 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, захисник обвинуваченого посилається на неповноту судового розгляду, яка полягає в не дослідженні доказів на підтвердження одних та спростування інших обставин, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, а саме виправдувального вироку, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, в судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; та допущення судом порушень вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд необґрунтовано не взяв до уваги доводи сторони захисту про те, що на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між начебто порушенням ОСОБА_7 Правил дорожнього руху та отриманням ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, не надано будь-яких належних доказів.

Покладений, в основу обвинувального вироку, висновок експерта № 042-412/2020 від 24.03.2020, не може бути підтвердженням наявності зв`язку між середньої тяжкості тілесними ушкодженнями ОСОБА_12 та зіткненням 26.01.2020 ним під час керування автомобілем «ВАЗ» з автобусом «ATAMAN», яким керував ОСОБА_7 .

Проте, на думку захисника, висновки експерта не можуть мати в даному разі преюдиціального значення з огляду на ту обставину, що вони базуються на невірних та неповних вихідних даних, наданих експерту та використаних ним в ході проведення експертного дослідження.

Як звертає увагу апелянт, висновок судової автотехнічної експертизи № 12-1/1253 від 15.05.2020 взагалі є недопустимим, зважаючи на те, що вказану експертизу було проведено на підставі постанови старшого слідчого Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_14 від 04.05.2020 року, який не був уповноваженим слідчим на проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, та відповідно не мав повноважень на збирання доказів, ініціювання або проведення будь-яких процесуальних чи слідчих дій, в тому числі призначення експертизи.

Експерт у висновку, який було складено 15.05.2020, використовував показання ОСОБА_7 , які були отримані слідчим до набуття статусу підозрюваного, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_7 , було вручене 17.06.2020 року, що на думку захисника є порушенням прав і свобод ОСОБА_7 .

Як зазначається у скарзі захисника, про недопустимість копії Акту технічного розслідування дорожньо-транспортної пригоди на автомобільному транспорті від 27.02.2020, складеного Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, що взагалі не може вважатись доказом у розумінні вимог КПК України. Сторона обвинувачення надала суду не оригінал вказаного Акту, а копію, та жодним чином не довела та не обґрунтувала, що його оригінал був втрачений або знищений, чи не міг бути отриманий за допомогою доступних правових процедур. Разом з тим, і надана суду копія Акту не є належним доказом, оскільки містить ряд неточностей, невідповідностей обставинам справи, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а саме розслідування було проведено з порушенням Порядку технічного розслідування дорожньо-транспортних пригод, катастроф, аварій на автомобільному та міському транспорті, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України.

Також, апелянт вважає, недопустимим доказом у кримінальному провадженні висновок експерта № 042-412-2020, складеного експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_15 , за матеріалами кримінального провадження, експертиза проведена за медичними документами, яка допускається лише у виняткових випадках, свідчить про недопустимість такого висновку експерта як доказу, та, відповідно неможливість його використання для ухвалення вироку відносно ОСОБА_7 .

З огляду на ці та інші обставини, наведені у скарзі, суд першої інстанції, незважаючи на твердження та наполягання сторони захисту, не виправив помилок слідства, не надав їм належної оцінки, необґрунтовано прийшов до висновку про достатність та взаємозв`язок доказів для постановлення обвинувального вироку.

З приводу вирішення цивільного позову апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно ухвалив рішення про задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., оскільки, при прийнятті цього рішення, суд не врахував практики Верховного Суду, зокрема Касаційного цивільного суду у справі № 635/6868/16-ц від 10.08.2022, про те, що саме потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Окрім того, суд, задовольняючи цивільний позов, не вказав чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, що суперечить постанові Касаційного цивільного суду у справі № 202/3076/18 від 21.05.2020.

Під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 подала до суду письмове клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та про закриття у зв`язку з цим кримінального провадження № 0000471 від 27.01.2020 року за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки з часу вчинення зазначеного кримінального правопорушення минуло більше трьох років.

Заслухавши думку учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, згідно з положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, в тому числі на стадії апеляційного розгляду, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Незалежно від наведених в оскаржуваному вироку висновків, а також позиції сторони захисту, перш за все обвинуваченого, який заперечував висунуте проти нього обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів вважає, що клопотання захисника обвинуваченого про звільнення останнього від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріалами кримінального провадження та вироком суду, який ухвалено щодо ОСОБА_7 , встановлено, що останній вчинив кримінальний проступок, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, 26 січня 2020 року.

При цьому, згідно із санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, найбільш суворим видом покарання, передбаченим вказаною нормою є обмеження волі на строк до трьох років, яке, з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 цього Кодексу, є менш суворим покаранням ніж позбавлення волі на строк не більше двох років.

Тобто з дня вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення і до цього часу, враховуючи ту обставину, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2022 року не набрав законної сили, минув строк притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, оскільки останній не тільки надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі спливу строків давності, а й повністю підтримав відповідне клопотання його захисника, після того як йому були роз'яснені положення ст. 285 КПК України, в тому числі право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд поданої захисником у його інтересах апеляційної скарги.

Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для зупинення перебігу строку давності, зокрема даних про вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення чи вчинення умисних дій, направлених на ухилення від досудового розслідування або суду, колегією суддів не встановлено.

Не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не є перешкодою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, оскільки, відповідно до вимог законодавства, визнання вини не є обов'язковою умовою для такого звільнення.

Згідно з приписами, передбаченими п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Приймаючи до уваги те, що в даному випадку обвинувальний вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в повному обсязі, в тому числі в частині вирішення цивільного позову, а кримінальне провадження -закриттю, колегія суддів вважає необхідним залишити без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 та його представника до ТОВ «Кийтранс-2005» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також вирішити питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповідності до вимог, передбачених ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 376, 405, 407, 417, 419 КПК України та ст. 49 КК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , підтримане обвинуваченим, про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 - скасувати, а кримінальне провадження щодо останнього за обвинуваченням у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв'язку зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності через закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 та його представника до ТОВ «Кийтранс-2005» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі: 1796 грн. 90 коп. за проведення експертизи № 042-412-2020 від 24.03.2020 та 1961 грн. 40 коп. за проведення експертизи № 12-1/1253 від 15.05.2020.

Речові докази: автобус «ATAMAN F-092G6», державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 та автомобіль «ВАЗ 2107» державний номерний знак НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_16 , вважати повернутими за належністю.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 759/10590/20

Номер провадження : 11-кп/824/1411/2023

Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_17

Доповідач - суддя ОСОБА_1