ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1176/23 Справа № 199/8292/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Амур Нижньодніпровського районного м. Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 358 КК України, та

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 квітня 2023 року включно. Відмовлено стороні захисту у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні інкримінованих злочинів, за які передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останніх до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того судом взято до уваги, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показань на свою користь. Враховано дані про особи обвинувачених, які раніше не судимі в силу вимог ст. 89 КК України, не працевлаштовані, міцних соціальних зв`язків не мають, зареєстровані та проживають за межами м. Дніпро.

З огляду на тяжкість інкримінованих злочинів та дані про особи обвинувачених, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останніх.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Амур Нижньодніпровського районного м. Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що стороною обвинувачення не надано доказів незаконного впливу на свідків, перешкоджання досудовому розслідуванню, а також здійснення спроб переховування.

Крім того вважає, що судом першої інстанції не враховано дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, був працевлаштований, однак працював без офіційного оформлення, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні у останнього перебуває неповнолітня дитина.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, висновки суду в частині, що стосується продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_8 , ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи висновки суду в частині, що стосується ОСОБА_6 , колегія суддів зважає на те, що згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався у повному обсязі.

Так, судом в ухвалі зазначено, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також відносно останнього існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, а застосування альтернативного запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку цього обвинуваченого.

Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на те, що вона підтверджується достатньою мірою для продовження запобіжного заходу та не оспорюється захисником в апеляційній скарзі.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду обвинувачення по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і виправдовують продовження такого запобіжного заходу.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за яке передбачене покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, а отже існує реальний ризик того, що останній, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, може переховуватись від слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів зважає на те, що тяжкість можливого покарання, хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та свідчить про їх особливу вагомість.

Аналізуючи вищенаведені обставини та відомості про особу цього обвинуваченого, зокрема те, що останній не працевлаштований, не обтяжений міцними соціальними зв`язками, за місцем реєстрації не проживає і постійного місця проживання у м. Дніпрі не має, колегія суддів приходить до висновку про високу вірогідність переховування його від слідства та суду.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному провадженні, оскільки він ознайомився з матеріалами справи та йому відомі їх повні анкетні дані та місце їх проживання.

Колегією суддів приймається до уваги, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, у зв`язку з чим ризик продовження злочинної діяльності з метою забезпечення свого існування також є вагомим.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права підозрюваного перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до нього запобіжного заходу не зменшитися і не можуть бути усунуті шляхом застосування іншого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника наведених висновків не спростовують, оскільки не містять нових відомостей, які не були досліджені судом, та в цілому зводяться до переоцінки врахованих судом обставин, із наданням їм упередженої оцінки, що вочевидь не відповідає їх дійсному змісту.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур Нижньодніпровського районного м. Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 358 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4