УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 673/729/22

провадження № 51-2135ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 березня 2023 року, яку постановлено в кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу - вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2021 року за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; зміненим ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 травня 2022 року в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 6 місяців арешту (покарання відбуте);

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Суть питання

За вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він у ніч з 07на 08 липня 2022 року, перебуваючи у АДРЕСА_2 і усвідомлюючи, що на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено воєнний стан, незаконно проник до приміщення літньої кухні, де умисно, таємно, повторно викрав грошові кошти в розмірі 500 грн однією купюрою, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 07 березня 2023 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій засуджений звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення апеляційного суду та виправдати його. При цьому просить перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

У касаційній скарзі засуджений, хоч і просить скасувати лише ухвалу апеляційного суду, однак наводить доводи про те, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними, необґрунтованими і невмотивованими, а його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не доведено належними доказами.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Попри те, що засуджений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суть його касаційної скарги полягає в незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами. Зокрема, доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судами під час ухвалення рішення, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зроблено на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд надав відповідну оцінку з наведенням належної аргументації в мотивувальній частині вироку.

Як слідує з долученої до касаційної скарги копії вироку, судом враховано те, що ОСОБА_4 заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, але суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів, зокрема показаннями:

- потерпілої ОСОБА_5 , яка в указала, що 07 липня 2022 року у вечірній час до її будинку прийшла дочка ОСОБА_6 разом із своїм співмешканцем ОСОБА_4 , якого вигнала, оскільки виявила у її дочки на обличчі синець, однак зранку 08 липня 2022 року побачила як у літній кухні був зірваний навісний замок, пошкодженні вхідні двері, з приміщення зникли солодощі, а також гроші в сумі 500 грн. Указала, що напередодні до шухляди тумбочки, яка розміщувалась у літній кухні поклала грошові кошти в розмірі 500 грн однією купюрою, яку наступного дня мала намір розміняти, про що нікому не повідомляла. У скоєному підозрює ОСОБА_4 , оскільки інші особи того дня її не відвідували, а солодощі і кошти були виявлені у сумці та одязі останнього;

- свідка ОСОБА_6 , яка зазначила, що вони із співмешканцем ОСОБА_4 перебували в липні 2022 року у вечірній час за місцем проживання матері - ОСОБА_5 , яка після конфлікту прогнала його. Тієї ж ночі, через вікно до кімнати будинку проник ОСОБА_4 , який знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння та був одягнутий в футболку та спортивні штани і ліг спати. Вранці наступного дня вона зі ОСОБА_4 прокинулись на вимогу працівників поліції та тоді ж дізналася, що у матері зникли грошові кошти, які в подальшому були виявлені у кишені куртки обвинуваченого, що знаходилась на дивані біля входу у будинок. Зауважила, що після того як ОСОБА_4 залишив їхнє господарство на вимогу матері, остання зачинила вхідні двері літньої кухні на навісний замок і лягла відпочивати. Проте, що мати зберігає грошові кошти у тумбочці літньої кухні не знала;

- свідка ОСОБА_7 , який вказав, що в один із днів липня 2022 року близько 23 год почув гавкіт собак та вийшов на вулицю. На території домогосподарства матері ОСОБА_5 , яка проживає неподалік, виявив ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, мав при собі ще горілку та намагався відкрити вікно житлового будинку. На його вимогу, ОСОБА_4 сів на велосипед та поїхав у невідомому напрямку. При цьому вказав, що обвинувачений був одягнутий у шкіряну куртку та спортивні штани темних кольорів. Після того, знову чув шум з вулиці, проте не виходив. Вранці наступного дня зі слів матері дізнався про викрадення продуктів харчування та грошових коштів із приміщення літньої кухні на території її домогосподарства. Прибувши, побачив зірваний навісний замок та пошкодженні двері літньої кухні та одразу зателефонував до поліції. По прибуттю, останні розбудили ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які спали в житловому будинку. ОСОБА_4 заперечував свою причетність до вчиненого, намагався втекти, проте тоді ж під час обшуку в його куртці, яка лежала на дивані біля веранди будинку, в кишені за підкладом поліцією було знайдено одну купюру номіналом 500 грн. Зауважив, що за період перебування на подвір`ї домогосподарства матері ні ОСОБА_6 , ні працівники поліції не підходили до місця, де знаходилась куртка ОСОБА_4 ;

та іншими письмовими доказами детально наведеними у вироку, які, за висновком суду першої інстанції, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, сторона захисту подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі засудженого.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені захисником у згаданій апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Обґрунтовуючи свій висновок, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Зокрема, апеляційний суд указав, що доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та необхідність перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла чи іншого володіння, слід визнати безпідставними, бо вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.

Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б становили підставу для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено, а його незгода з оцінкою наданих суду доказів сама по собі не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Твердження наведені засудженим у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 березня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3