ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/982/23 Провадження 1-кс/636/228/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2023 місто Чугуїв

слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю слідчого ОСОБА_4 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_5 ,

за участю підозрюваної ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Чугуєві погоджене з прокурором Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання слідчого СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню № 0000015 від 25.01.2023 за ч.5 ст. 111-1 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. ІІ Жовтневе Вовчанського району Харківської області, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, раніше не судимої, працюючої заступником начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності Вовчанської міської ради Харківської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

Сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, зокрема, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався указами Президента.

Громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у м. Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, в травні 2022 року (більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), діючи умисно, на шкоду інтересам держави Україна, на пропозицію окупаційних військ дала згоду виконуючому обов`язки голови так званої «Військово-цивільної адміністрації Вовчанського району Харківської області» ОСОБА_7 на зайняття посади начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності та у подальшому, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи, що військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях і здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народно-господарче та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, з метою окупації України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, добровільно обійняла посаду начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності так званої «Військово-цивільної адміністрації Вовчанського району Харківської області» незаконно створеної «тимчасової окупаційної адміністрації» держави-агресора на території м. Вовчанська Чугуївського району Харківської області, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій.

Далі ОСОБА_6 , діючи умисно та протиправно, всупереч інтересам національної безпеки України, у взаємодії з окупаційними військами рф, будучи призначеною на посаду начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності так званої «Військово-цивільної адміністрації Вовчанського району Харківської області» незаконно створеної «тимчасової окупаційної адміністрації» держави-агресора, з травня 2022 року (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим) займалась виконанням обов`язків зі здійснення підбору кадрів, які мали забезпечувати діяльність новоствореного незаконного органу, а саме запропонувала ОСОБА_8 зайняти посаду спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності, запропонувала ОСОБА_9 зайняти посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності, запропонувала ОСОБА_10 зайняти посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності, виходити їм на роботу та виконувати свої функціональні обов`язки, особисто перевіряла фінансові документи та підписувала їх, готувала відповідно до форм та зразків усі документи фінансового характеру, отримувала заробітну платню у грошовій одиниці рф.

На зазначеній посаді ОСОБА_6 перебувала до моменту звільнення м. Вовчанська, тобто до 13.09.2022, після чого після звільнення м. Вовчанськ Збройними силами України була змушена припинити свою незаконну діяльність.

14.03.2023 ОСОБА_6 повідомлено про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , бухгалтерськими документами, які оглянуто та визнано речовими доказами.

Слідчий в клопотанні також вказував, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачається покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Метою та підставою застосування щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до вимог ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Так в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

По-перше, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість злочину та невідворотність покарання, а саме те, що вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, але беручи до уваги те, що за ч. 5 ст. 111-1 КК України, добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у окупаційній адміністрації держави-агресора, є вже достатньо серйозним обвинуваченням у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, отже існує ймовірність того, що підозрювана з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованому їй злочину, може вдатися до втечі. Крім того, підозрювана ОСОБА_6 після вчинення злочину та деокупації ЗСУ території м. Вовчанськ Чугуївського району Харківської області добровільно до правоохоронних органів не звернулась з метою подальшого переховування та ухилення від кримінальної відповідальності, з урахуванням воєнного стану в Україні та проведенням активних бойових дій на території Чугуївського району та нестабільним рівнем безпеки у Харківській області, отже, є достатні підстави вважати, що особа може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також враховуючи те, що ОСОБА_6 працювала в окупаційній адміністрації держави-агресора на керівній посаді, остання і на даний час може підтримувати з представниками держави-агресора зв`язки, а тому може звернутись до них по допомогу з метою переховування на території російської федерації.

По друге, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України наявним є ризик того, що підозрювана може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, за яких підозрювана ОСОБА_6 фактично проживає в одному населеному пункті (м. Вовчанськ Чугуївського району Харківської області) разом з раніше допитаними свідками, а також має інформацію стосовно їх місця мешкання та постійного місцезнаходження, що дає можливість останній застосовувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. Не зважаючи на те, що в ході досудового розслідування перераховані вище свідки були допитані, однак суд відповідно до ст. ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо.

По-третє, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний ризик вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень або продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, так як бойові дії на території східних областей держави на теперішній час не завершені та військовослужбовці рф за кордони України не вийшли, є ймовірність того, що ОСОБА_6 може продовжувати свої незаконні дії, спрямовані на співпрацю з окупаційними військами.

У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою виконання підозрюваною ОСОБА_6 покладених на неї процесуальних обов`язків, враховуючи, що остання вчинила злочин, що відноситься до категорії тяжких злочинів, слідчий вказував у клопотанні, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення мети кримінального провадження, а також запобігання зазначеним вище ризикам.

З урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та відомостей про особу підозрюваної, слідчий наполягав на тому, що для досягнення цілей, визначених ст.177 КПК України, відносно підозрюваної має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

З метою запобігання переліченим ризикам слідчий просив застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та не визначати розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених КПК України, оскільки злочин вчинено у час дії воєнного стану особою, яка підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та повідомив, що на теперішній час дійсно існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий в клопотанні та наполягав на тому, що обрання більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваної не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

Слідчий під час судового засідання клопотання підтримав та, посилаючись на вищевикладене, просив його задовольнити.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання слідчого заперечувала, вказувала, що твердження слідчого про існування ризиків є необґрунтованими, її підзахисна не мала та не має на теперішній час жодного наміру переховуватись від слідства чи від суду. Вже після деокупації м. Вовчанська вона не вживала жодних спроб зникнути, виїхати, тощо. Захисник наполягала на тому, що ОСОБА_6 є патріотично налаштованою особою, увесь час, коли була така можливість, вона працювала на державу Україна, під час окупації вживала заходів щодо збереження документації Вовчанської міської ради, спілкується українською мовою, тощо. Також захисник при розгляді клопотання слідчого просила врахувати, що ОСОБА_6 має двох батьків похилого віку, зокрема, її батько є лежачим хворим та потребує постійного стороннього догляду та допомоги, мати також є пенсіонером та перебуває на утриманні ОСОБА_6 .

Захисник також вказувала, що з урахуванням відомостей про особу підозрюваної, яка раніше не судима, має постійне місце мешкання, офіційно працює, не ухилялась від проведення слідчих дій за її участі, є підстави для визначення ОСОБА_6 розміру застави, достатнього, щоб забезпечити виконання нею обов`язків, передбачених КПК України, що дозволить ОСОБА_6 і надалі опікуватися батьками.

Підозрювана ОСОБА_6 із повідомленою їй підозрою погодилась, проти задоволення клопотання слідчого заперечувала та повністю підтримала думку свого захисника.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, встановила, що 14.03.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При розгляді клопотання слідчим суддею враховуються відомості про особу підозрюваної та приймається до уваги, що підозрювана має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судима, незаміжня, офіційно працює, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, передбачених, ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вони існували і на час вчинення протиправних дій, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які суттєво впливають на обрання підозрюваною моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити їй дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Ризик переховування обумовлений, серед іншого, і можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , передбачає покарання, в тому числі у виді реального позбавлення волі на строк до 10 років. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати підозрювану переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину хоча і не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що підозрювана ОСОБА_6 проживає у м. Вовчанську Чугуївського району Харківської області, яке перебуває в безпосередній близькості до кордону з РФ, займала під час окупації та продовжує займати керуючу посаду в установі, де працюють свідки по кримінальному провадженню, які, крім іншого, є її підлеглими, що додатково підтверджує наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та обставин, передбачених п.2 ч.1 ст.178 КПК України, що остання може переховуватись від правоохоронних органів або суду та незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані у цьому кримінальному провадженні, продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється.

Доводи підозрюваної та її захисника про те, що ОСОБА_6 має на утриманні батьків похилого віку, які потребують її постійної участі та допомоги на час розгляду клопотання слідчим суддею жодними належними доказами не підтверджені, більш того, зі слів підозрюваної, в неї є брат, який мешкає в м. Харкові, отже очевидно існують інші особи, що можуть опікуватися батьками підозрюваної.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до 10 років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, а також враховуючи особу підозрюваної, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, слідчий суддя дійшла до висновку про необхідність задовольнити клопотання слідчого.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, а тому, відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України: ризиків незаконного впливу на свідків у провадженні, переховування від органів досудового розслідування, суду; продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи вчинення підозрюваною інших кримінальних правопорушень.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

З урахуванням вищезазначеного, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_6 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе забезпечити виконання підозрюваною її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого задовольнити та застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор», що розташована за адресою: місто Харків, вул. Полтавський шлях, 99.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання. з 18-00 години 16.03.2023.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) - до 18-00 години 14.05.2023.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останньої.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1