Справа № 711/6189/22
Номер провадження 1-кп/711/206/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ;

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ; ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001164 від 14.08.2022, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, пенсіонера, інваліда 3-ї групи, з середньою освітою, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС, учасником бойових дій та депутатом не являється, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 29 липня 2022 року близько 11 години 45 хвилин перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , біля першого під`їзду, під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи можливість настання суспільно - небезпечних наслідків, перебуваючи навпроти потерпілого, умисно наніс останньому тілесні ушкодження, а саме тримаючи шматок тротуарної плитки у правій руці, кинув її потерпілому по голові, з лівої сторони лобу та внаслідок вчинення своїх протиправних дій, ОСОБА_6 , заподіяв потерпілому ОСОБА_7 , тілесні ушкодження у вигляді: рани та садна ділянки лобу зліва, які у відповідності до висновку судово -медичної експертизи за № 02-01/662 від 29.09.2022 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено у обвинуваченні. Щиро розкаюється в скоєному, просить суворо не карати та від дачі детальних показів відмовився.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого суд кваліфікує за: ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

До початку судового засідання потерпілий ОСОБА_7 подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі та претензій до обвинуваченого не має.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленого потерпілого.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін судового засідання, не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, межі, установлені санкцією статті КК України.

Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою його відповідальність обставиною, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, який згідно ст.12 КК України, є проступком; характеризується по місцю проживання посередньо; раніше не судимого; його відношення до скоєного; наявність обставин, що пом`якшують покарання; відсутність обставин, що обтяжують покарання; те, що не перебуває на обліку у лікаря нарколога; відсутність претензій у потерпілого.

Відповідно до cт.20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст.94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Так, згідно висновку судово-психіатричного експерта №75 від 26.10.2022 року, що у ОСОБА_6 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, не відмічалося проявів хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, а виявлялися прояви психічного розладу у формі органічного розладу особистості (у зв`язку з інтракраніальною остеомою, повторними черепно- мозковими травмами, нейрохірургічними операціями) з рідкими епілептиформними притулами, помірно вираженими когнітивними та емоційно-вольовими розладами (Є-07.0 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) - через що він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними.

На теперішній час у ОСОБА_6 не відмічається проявів хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, а виявляються прояви психічного розладу у формі органічного розладу особистості (у зв`язку з інтракраніальною остеомою, повторними черепно-мозковими травмами, нейрохірургічними операціями) з рідкими епілептиформними притулами, помірно вираженими когнітивними та емоційно-вольовими розладами - через що він не здатний повою мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, не здатний самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді, і за своїм психічним станом потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Отже, наявні у ОСОБА_6 на час вчинення кримінального правопорушення психічні розлади були не настільки виражені, обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тобто, дії ОСОБА_6 підпадають під дію ст.20 КК України «обмежена осудність».

Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Враховуючи викладене суд вважає, що обвинувачений дійсно є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я.

На підставі викладеного, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе призначення покарання у вигляді мінімального штрафу, з застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Суд не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст.69 КК України, оскільки відсутні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину підсудним, щоб дало можливість суду призначити йому основне покарання нижче від найнижчої межі або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на підставі ст.69 КК України.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати пов`язанні із залученням експертів відсутні.

Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 368-371, 374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 2 ст. 20, п.1 ч.1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Виконання вироку в частині застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - здійснювати за місцем його фактичного проживання.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази, а саме: DVD-Rдиск з відео зображенням приєднаний до матеріалів справи залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1