Справа № 348/1308/22
Провадження № 11-кп/4808/194/23
Категорія ч.1 ст.126 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2023 року щодо нього за ч.1 ст.126 КК України, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорні Ослави Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, який утриманців не має, в силу ст. 89 КК України не судимого, пенсіонера, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України

в с т а н о в и л а:

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2023 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням судом задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 2000 ( дві тисячі) грн. 00 коп., а також витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) грн.00 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2022 року близько 19:30 год. неподалік продуктового магазину, що в АДРЕСА_1 між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_8 розпочався словесний конфлікт. Під час вказаного конфлікту у обвинуваченого ОСОБА_10 виник умисел на завдання побоїв потерпілому ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, обвинувачений ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс два удари правою рукою в область обличчя та потиличної ділянки голови потерпілому ОСОБА_8 , завдаючи йому таким чином фізичний біль. В результаті дій обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_8 було завдано фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень.

Не погодившись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій звертає увагу на те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо нього та по обвинуваченню ОСОБА_8 щодо однієї ж події, суд допустив упереджене ставлення щодо нього, стягнувши з нього на користь ОСОБА_8 стягнення в сумі 6 тис. грн. за надання правової допомоги, що у свою чергу не було зроблено зі сторони потерпілого, тим самим створивши грошову різницю при стягненні з нього грошових коштів на користь потерпілого в сумі 6 тис. грн.

Апелянт також зазначає, що суд при розгляді справи не звернув увагу на те, що у відповідності до відеозапису з місця події, потерпілий ОСОБА_8 першим вдарив його, спричинивши йому біль, внаслідок чого він впав, що спричинило розвиток подальших подій.

Просить вирок суду скасувати.

В ході апеляційного розгляду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що суд не дотримався вимог ст.374 КПК України при ухваленні вироку у справі.

Прокурор наголошує на тому, що у вироку суд не вказав, які обставини підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні, не навів доводів на спростування показань обвинуваченого щодо самозахисту.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_10 підтримав доводи апеляційної скарги та доводи апеляційної скарги прокурора, просив про задоволення апеляційних скарг;

- потерпілий ОСОБА_11 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_12 та прокурора, а вирок суду залишити без змін;

- прокурор просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу та частково задовольнити скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 , просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та прокурора підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, зі змісту доводів обвинуваченого ОСОБА_12 вбачається, що суд першої інстанції, не надав належної оцінки його доводам про те, що неправомірні дії проти нього були розпочаті саме потерпілим ОСОБА_8 , який вдарив його по обличчю, заподіявши тілесні ушкодження.

Звертає увагу на те, що вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.02.2023р. ОСОБА_8 було засуджено за вчинення вищевказаного правопорушення.

Зокрема, зі змісту вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.02.2023р. вбачається, що ОСОБА_8 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, оскільки 23 липня 2022 року близько 19-30 год., діючи умисно, наніс удар кулаком лівої руки по обличчю ОСОБА_12 , заподіявши йому рану в ділянці зовнішнього кута правої надбрівної дуги, синця в ділянцях правого ока, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Як слідує з вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказані вимоги закону судом не дотримано при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Так, під час судового розгляду суд першої інстанції мав перевірити, зокрема чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_12 , чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність воно передбачено, та чи винна обвинувачена особа у вчиненні цього злочину.

Відповідно до обвинувального акту органом досудового розслідування висунуто ОСОБА_12 обвинувачення за ч. 1 ст. 126 КК України за ознаками умисного завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

З мотивувальної частини оскаржуваного вироку слідує, що суд першої інстанції погодився із встановленими органом досудового розслідування обставинами вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення та визнав їх доведеними.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що 23 липня 2022 року біля 18.00 год. в с. Білі Ослави по вул. М.Підгірянки він зайшов до магазину, купив пиво, яке пив за столом. За сусіднім столиком сидів потерпілий ОСОБА_8 та ще троє чоловіків, які також пили пиво. Від їхнього столику прозвучали нецензурні слова, які його зачепили. Після чого він пішов до них зробити зауваження та привітатися. Він поздоровався з кожним за руку, ОСОБА_8 затримав та потягнув його руку, від чого він похитнувся та впав на землю. Підвівся та наніс удари кулаком правої руки двічі, один удар в обличчя, другий в потилицю ОСОБА_8 , та відійшов вбік. Після того, ОСОБА_14 наздогнав його та ударив в область брови. ОСОБА_12 вважає себе невинним, так як він захищався від дій потерпілого ОСОБА_8 , а його дії були спрямовані на самозахист.

Обґрунтовуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні правопорушення , суд першої інстанції послався на відеозапис з камер відеоспостереження біля магазину в с.Білі Ослави по вул. М.Підгірянки та вказав, що вищевказаним відеозаписом зафіксовано момент нанесення обвинуваченим ОСОБА_10 двох ударів кулаком руки в область голови потерпілого ОСОБА_8 (а.с.84).

Суд першої інстанції вказав на те, що під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що обвинувачений заподіяв потерпілому побої з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого та вважав вищевказані доводи обвинуваченого такими, що спрямовані на пом`якшення відповідальності та не відповідають встановленим обставинам.

Разом з тим, суд першої інстанції не проаналізував зміст відеозапису на вказав, які саме обставини ним зафіксовані та яким чином відбувався конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Так, дані відеозапису дають підстави вважати, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_10 щодо завдання побоїв потерпілому ОСОБА_8 були вчинені ним після того, як потерпілий застосував до обвинуваченого певні насильницькі дії внаслідок яких ОСОБА_10 впав на бруківку.

За таких обставин, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 щодо перебування його у стані необхідної оборони повинні були бути перевірені судом першої інстанції, оскільки мають істотне значення для вирішення питання про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні правопорушення.

Вищевказані обставини свідчать про те, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони не обґрунтовані належним чином, не виглядають переконливими та потребують додаткової перевірки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не навів переконливих мотивів щодо спростування доводів сторони захисту в частині застосування ч.4 ст.36 КК України, не перевірив вищевказані доводи та послався на докази, які дають підстави сумніватися щодо правильності встановлених судом фактичних обставин та їх правової оцінки.

Так, відповідно до ст.27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, а згідно з ч. 1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а перевищенням меж необхідної оборони відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Пунктом 4 ч. 1 статті 411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

При новому судовому розгляді необхідно більш ретельно перевірити доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що внаслідок неправомірних дій потерпілого він був змушений захищатись, оскільки перебував у стані необхідної оборони, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2023 року щодо ОСОБА_10 за ч.1 ст. 126 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5