Провадження № 1-кп/344/43/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_6, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з вищою освітою, займається адвокатською діяльністю, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, несудимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_2 , з вищою освітою, неодруженої, на утриманні одна малолітня дитина, працюючої на посаді менеджера в ПП «Сендем плюс», несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в незаконному проникненні до житла із застосуванням насильства, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 з 2015 року перебуває у неприязних відносинах із ОСОБА_8 та його матір`ю ОСОБА_9 через цивільно-правовий спір про місце проживання її дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що її малолітній син ОСОБА_10 з січня 2015 року проживає зі своїм біологічним батьком ОСОБА_8 , який не позбавлений батьківських прав та бабусею ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_3 та те, що Івано-Франківським міським судом здійснюється провадження у цивільній справі №344/8004/15-ц щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 подала до Івано-Франківського МВ УМВС України в області заяву про вчинення злочину, передбаченого ст. 146 КК України - викрадення людини.

30 червня 2015 року між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги № 12-6/15 щодо представництва інтересів у справі за її позовом про встановлення місця проживання дитини та порядку участі батьків у вихованні дитини.

27 липня 2015 року ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та слідчим слідчого відділу Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_12 прийшли до приміщення житлової квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_9 , для з`ясування місця знаходження малолітнього ОСОБА_10 .

Того ж дня, приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 на прохання слідчого ОСОБА_12 привідкрила вхідні двері до суміжного коридору між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , діючи умисно, із застосуванням фізичної сили, руками відкрив двері, всупереч волі потерпілої, грубо порушуючи її конституційне право на недоторканість житла, штовхнув ОСОБА_9 від вхідних дверей вище вказаного коридору до стіни. Незважаючи на вчинене щодо неї насильство зі сторони ОСОБА_4 , ОСОБА_9 з метою недопущення незаконного проникнення до її помешкання, стала перед вхідними дверима квартири, однак не змогла захистити своє конституційне право на недоторканість житла, оскільки ОСОБА_5 , діючи умисно, із застосуванням фізичної сили, всупереч волі потерпілої, відштовхнула ОСОБА_9 до дверей сусідньої квартири, та спільно з ОСОБА_4 незаконно проникли у приміщення квартири потерпілої ОСОБА_9 . В такий спосіб ОСОБА_4 незаконно, за відсутності визначених законом підстав, із застосуванням насильства, проник в житло - квартиру АДРЕСА_3 .

До суду, від захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , надійшло клопотання про закриття кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.162 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 дане клопотання підтримав, просив його задоволити.

Обвинувачена ОСОБА_5 не заперечила щодо задоволення клопотання.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти закриття провадження, просив відмовити у його задоволенні.

Потерпіла ОСОБА_9 подала до суду заяву, в якій просить судове засідання проводити без її участі. Крім того, зазначила, що заперечує проти клопотання захисника ОСОБА_7 про закриття провадження про обвинувачення ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

12.05.2015 року до дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області надійшла заява ОСОБА_9 на неправомірні дії адвоката ОСОБА_4 . У дисциплінарній скарзі ОСОБА_9 скаржилась на те, що адвокат ОСОБА_4 незаконно проник до її помешкання, та спричинив тілесні ушкодження, чим порушив правила адвокатської етики.

Одночасно, ОСОБА_9 звернулась до відділу поліції. В заяві зазначила, що адвокат ОСОБА_4 незаконно проник до її помешкання та спричинив їй тілесні ушкодження. Відомості за заявою були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003198 від 05.08.2015 року.

09.09.2015 року дисциплінарна палата Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області прийняла рішення про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_4 . За результатами розгляду дисциплінарної справи, 09.10.2015 року прийнято рішення про притягнення адвоката ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосовано до нього дисциплінарне стягнення - зупинення права на зайняття адвокатською діяльність на строк 9 місяців.

Після скасування Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області та направлення на новий розгляд, 04.01.2021 року дисциплінарну справу стосовно адвоката ОСОБА_4 закрито у зв`язку із спливом строку (одного року з дня вчинення дисциплінарного проступку) притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності.

В цьому рішенні Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури зазначає, що адвокат ОСОБА_4 вчинив дисциплінарний проступок, оскільки без згоди потерпілої перебував у її помешканні.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно зі ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Сергій Золотухін проти Росії», сформулював позицію, згідно з якою ст. 4 Протоколу № 7 трактується як заборона кримінального переслідування особи двічі за правопорушення, якщо воно випливає з ідентичних фактів, які є по суті тими ж самими.

В основу обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.162 КК України покладені ті ж факти (незаконне проникнення до житла із застосуванням насильства) на підставі яких до особи попередньо застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

При цьому слід зазначити, що орган адвокатського самоврядування оцінював поведінку ОСОБА_4 як кримінально-карану.

ОСОБА_4 було притягнуто до відповідальності у виді позбавлення права займатись адвокатською діяльністю строком на 9 місяців і до скасування цього первинного рішення, ОСОБА_4 три місяці був позбавлений можливості займатись вказаною діяльністю.

Таким чином, застосування заходів кримінально-правового впливу (кримінальна відповідальність) до особи, яка уже була притягнута до відповідальності, та до якої застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, порушуватиме принцип лат. non bis in idem - «двічі за одне й те саме не карають», передбачений ст. 61 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки за вчинене правопорушення ОСОБА_4 був притягнутий до відповідальності, а вчинення іншого діяння, яке б містило склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, йому не інкримінувалося виходячи з принципу non bisin idem, то слід зазначити, що в цьому кримінальному провадженні відсутня підстава для кримінальної відповідальності, передбачена ч. 1 ст. 2 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 397/1694/14-к, якою задовольнив касаційну скаргу засудженого, встановивши, що притягнення до дисциплінарної відповідальності виключає притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищенаведе, та те, що доводи потерпілої ОСОБА_9 у скарзі та у заяві про притягнення до кримінальної відповідальності є аналогічними за змістом, щодо конфлікту 27.07.2015 в приміщенні житлової квартири по АДРЕСА_3 , у дисциплінарній справі ОСОБА_4 визнаний таким, що скоїв дисциплінарне правопорушення, яке полягає у тому, що він перебував у помешканні ОСОБА_9 без її згоди, суд дійшов висновку, що в даному кримінальному провадженні встановлені законні підстави для закриття кримінального провадження в частині обвинувачення щодо ОСОБА_4 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 26, 284, 370, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 162 КК України - задовольнити.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України - закрити з підстав зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_13