УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 474/273/22

провадження № 51-1074ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року.

Суть питання

Як слідує з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2022 року задоволено клопотання прокурора і закрито кримінальне провадження № 0000209 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України (далі - КК України), на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Миколаївський апеляційний суд від 20 грудня 2022 року залишив ухвалу місцевого суду без змін.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 , посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги потерпілий указує на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання прокурора та закрив кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому вказує, що в ході досудового розслідування фактично встановлено особу, яка ймовірно причетна до вчинення злочину. Крім того, потерпілий зазначає, що апеляційний суд не дав вичерпної відповіді на доводи його апеляційної скарги та не навів переконливих підстав для залишення цієї скарги без задоволення, що свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно зі ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно з абз. 4. ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті,здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що матеріалами провадження підтверджено, що в ході проведення досудового розслідування здійснено відповідний комплекс слідчих та процесуальних дій, спрямованих на повне і об`єктивне дослідження обставин вчиненого правопорушення, надання їм належної правової оцінки, однак підстав для повідомлення конкретній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, в порядку, визначеному п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, не встановлено.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172 КК України, законом України про кримінальну відповідальність не віднесене до тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя чи здоров`я особи або злочинів, за які згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

За змістом ст. 284 КПК України умовами для закриття кримінального провадження за вказаною підставою є наявність визначених законом умов для закриття кримінального провадження та відповідне клопотання прокурора. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду.

Тому, оскільки особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172 КК України, органом досудового розслідування не встановлено, при цьому, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився і дане кримінальне правопорушення згідно з положеннями ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, строк притягнення до кримінальної відповідальності за яке, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, становить 2 роки, а з моменту початку досудового розслідування кримінального провадження № 0000209 минуло понад 2 роки, суд прийняв правильне рішення про задоволення клопотання прокурора та закрив кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Переглянувши ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги потерпілого, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та, вказавши відповідні мотиви, обґрунтовано залишив ухвалу місцевого суду без змін, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Потерпілий у своїй касаційній скарзі зазначив, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку всім доводам його скарги, однак він не конкретизував, які саме доводи його апеляційної скарги суд належним чином не розглянув, не оцінив і не дав на них відповіді, та як це вплинуло на законність постановленого цим судом рішення в цілому.

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно усталеної позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції повинен перевіряти і аналізувати доводи наведені в апеляційній скарзі та давати вичерпну відповідь лише на важливі і доречні аргументи.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі потерпілого не наведено.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу потерпілого на тому, що на закриття кримінального провадження судом не впливає неналежне чи неякісне розслідування, про що зазначає потерпілий у своїй касаційній скарзі, оскільки такою є вимога процесуального закону, яку суд не може змінити. Тому ці обставини, на які посилається потерпілий, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а касаційна скарга потерпілого не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2022 року та ухвали Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підставдля задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3