Провадження №11-кп/824/179/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Закарпатської області, Рахівського району, с. Луги, громадянку України, освіта середня, незаміжню, не працюючу, зареєстровану в АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, судиму: 23 вересня 2020 року Солом`янським районним судом міста Києва за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень ;

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця Запорізької області, м. Кам`янка-Дніпровська, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , без постійного місця проживання, в силу ст. 89 КК України не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до рішення суду першої інстанції, 18 квітня 2020 року близько 12 години 00 хвилин, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зустрілись біля будинку № 152 по вул. Борщагівській в м. Києві з раніше невідомим їм потерпілим ОСОБА_10 та домовились разом розпити спиртні напої, які за власні кошти придбав саме потерпілий ОСОБА_10 . Через деякий час, потерпілий ОСОБА_10 запропонував обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжити розпивати спиртні напої, для чого піднятись разом на горище вищевказаного будинку, на що останні погодились.
Перебуваючи на горищі будинку АДРЕСА_3 на протязі однієї години та закінчивши вживати спиртні напої, потерпілий ОСОБА_10 повідомив обвинувачених про те, що буде спускатись з горища та повертатись до місця проживання ,на що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 погодились з ним.
Однак, в цей же момент раптово у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_10 , вступивши таким чином між собою в злочинну змову та розподіливши між собою злочинні ролі.
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , який в той час перебував в стані алкогольного сп`яніння, побачивши, що потерпілий ОСОБА_10 направляється до виходу з горища, діючи відповідно до своєї ролі, скориставшись тим, що останній повернувся до них спиною, вдарив потерпілого ззаду по голові шматком цеглини, яку знайшов на горищі, і тим самим застосував насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.
Від раптового та сильного удару потерпілий ОСОБА_10 впав та втратив свідомість.
Обвинувачена ОСОБА_8 , яка також перебувала в стані алкогольного сп`яніння, діючи групою осіб та підтримуючи злочинні дії ОСОБА_7 ,скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_10 ,відразу ж з правої кишені брюк , в які був вдягнутий потерпілий, витягнула належний йому мобільний телефон «Xiomi Redmi 6 Pro», вартістю 6 500 гривень, в якому знаходились дві сім-карти оператора «Лайф», вартістю 50 гривень і на рахунку якого знаходилось 350 гривень та оператора «ВФ Україна», вартістю 50 гривень і на рахунку якого знаходилось 120 гривень, чохол від телефону, вартістю 200 гривень, до якого через USB-шнур, вартістю 150 гривень був приєднаний павер-банк «Хіомі», вартістю 1 000 гривень. Після чого, з лівої кишені штанів потерпілого обвинувачена ОСОБА_8 витягнула гаманець, з якого взяла банківську картку «Монобанк», що матеріальної цінності для потерпілого не становить, на рахунку якої було 2 000 гривень. Таким чином, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 .
Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачена ОСОБА_8 одразу ж розпочала намагатись розблокувати мобільний телефон потерпілого, а обвинувачений ОСОБА_7 , підтримуючи злочинні дії останньої, тобто діючи групою осіб, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та сів на нього зверху, щоб унеможливити в подальшому будь-який опір з його боку.
Виявивши через деякий час, що ОСОБА_10 прийшов до тями , обвинувачений ОСОБА_7 став безпричинно наносити шматком цеглини численні удари по голові та обличчю останнього, тим самим застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.
В свою чергу, обвинувачена ОСОБА_8 , знаходячись поруч та діючи групою осіб, підтримуючи злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , утримуючи в руках чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_12 , стала вимагати від нього назвати їм пароль від свого мобільного телефону та банківської картки.
Потерпілий ОСОБА_10 намагався піднятись з підлоги та вчинити опір обвинуваченим, при цьому прикривав голову та обличчя руками від нанесення йому тілесних ушкоджень, вимушений був погодитись та назвати пароль, за умови припинення обвинуваченими нанесення йому тілесних ушкоджень.
Після того, як обвинувачена ОСОБА_8 ввела пароль в мобільний телефон, який виявився невірним, підійшла до потерпілого, який лежав на підлозі на спині та своєю правою ногою, взуту в кросівку, нанесла один удар по обличчю ОСОБА_12 .Продовжуючи свої злочинні дії, з метою примусити потерпілого надати їм вірний пароль, нанесла останньому ще один удар шматком цеглини, яку знайшла на горищі, по голові ОСОБА_10 , тим самим застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.

В цей час, обвинувачений ОСОБА_7 , з метою отримання бажаного, підтримуючи дії обвинуваченої ОСОБА_8 , почав наносити численні удари шматком цеглини по голові та обличчю потерпілого, а також душити останнього, застосувавши тим самим насильство , що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Зрозумівши, що в нього не має вибору, потерпілий ОСОБА_10 назвав обвинуваченим чотири рази пароль до свого мобільного телефону, доки останній не розрядився та пін-код до банківської картки.
Заволодівши вищевказаним майном, та вже покидаючи горище, обвинувачена ОСОБА_8 , маючи на меті не дати можливості потерпілому ОСОБА_10 переслідувати та затримати їх, звернулась до ОСОБА_7 з тим, щоб останній вчинив для цього будь-які дії.
В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії та діючи групою осіб, підтримуючи дії обвинуваченої ОСОБА_8 , знайшов на горищі шматок мідного дроту, яким зв`язав потерпілому обидві ноги та кинув на нього декілька листів шиферу, які знайшов там же на горищі.
Після чого, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ,утримуючи при собі викрадене майно, яким вони заволоділи під час розбійного нападу, з місця вчинення злочину зникли, залишивши потерпілого в безпорадному та зв`язаному стані лежати на горищі.
Після чого, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розпорядились вказаним майном на власний розсуд ,завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 11 420 гривень.
Згідно висновку експерта № 042-868-2020 від 26 травня 2020 року у потерпілого ОСОБА_10 виявлено: закриту черепно-мозкову травму струс головного мозку,забійну рану тім`яно-скроневої ділянки справа, забійну рану правої щічно-виличної ділянки, синці лобної ділянки справа та зліва, правої тім`яно-скроневої ділянки, потиличної ділянки, множинні садна волосистої частини голови та обличчя і відносяться до легкого тілесного ушкодження,що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але не менше 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я); закриту травму лівої кисті крайовий перелом горбистості дистальної фаланги пальця з незначним зміщенням уламків і відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 , але менше 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), садна верхніх та нижніх кінцівок і відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватою за ч.2 ст. 187 КК України і призначено їй покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.Строк покарання ухвалено рахувати з 24 квітня 2020 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком чинності залишено без змін.
Визнано ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 187 КК України і призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.
Строк покарання ухвалено рахувати з 24 квітня 2020 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком чинності залишено без змін.
Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 3 594,73 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 3594,73 грн. (а.п.108 ,188 т. 1)
Вирішено питання стосовно речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначеного з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.187 КК України - 7 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Соломянського районного суду від23.09.2020 та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скаргипрокурор Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_13 зазначає, що в порушення КПК України та позиції Верховного Суду, суд першої інстанції засудив ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України без застосування ст.71 КК Ураїнии, а саме приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 23.09.2020 за ч.1 ст.190 КК України, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальності.

Вважає, що не застосування положень ч.1 ст.71 КК України при призначені покарання ОСОБА_8 призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості.
В свою чергу не погоджуючисьз вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, перекваліфікувати його дії та повернути кримінальне провадження в суд першої інстанції на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним та необґрунтованим не відповідає висновкам суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що всі фактичні обставині кримінального провадження вказують на те що розбійного нападу не було.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати перекваліфікувати його її дії та повернути кримінальне провадження в суд першої інстанції на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скаргиобвинувачена ОСОБА_8 зазначає, що вирок винесений в порушення КПК України, висновки суду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним та обвинуваченою апеляційні скарги, просивши їх задовольнити, проти апеляційної скарги прокурора заперечував,
пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечувала,
позицію захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9 , яка просила задовольнити апеляційні скарги обвинувачених, апеляційну скаргу прокурора просила залишити без задоволення,
прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, проти апеляційних скарг обвинувачених заперечував,
потерпілого ОСОБА_10 , який заперечував проти апеляційних скарг обвинувачених, апеляційну скарг прокурора підтримав,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У звязку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З огляду на те, що у своїх апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та поясненнях, наданих в суді апеляційної інстанції, заперечують встановлені судом першої інстанції обставини вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення та кваліфікацію їх дій, вказуючи на неповноту та необ`єктивність судового розгляду, колегія суддів визнає за доцільне, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадженя.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України суд першої інстанції послався на наявність достатньої кількості належних та допустимих доказів, якими доводиться обвинувачення.
Так, частково дослідивши за клопотанням обвинувачених наявні у матеріалах кримінального провадження докази, у відповідності до ч. 3 ст.404 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, та з огляду на їх системну оцінку є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинувачених складу інкримінованого їм злочину та доведеності вини у його вчиненні.
Як свідчить аналіз матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказів, досліджених судом першої інстанції, до яких належать:
-протокол прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення від 18 квітня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_14 звернулась із заявою про те, що відносно її брата ОСОБА_10 невстановлені особи 18 квітня 2020 року близько 21 години 00 хвилин застосували фізичне насильство та заволоділи його майном (Т. 1 а.с.72);
-протокол огляду місця події від 19 квітня 2020 року, відповідно до якого встановлено, що була оглянута ділянка горища будинку АДРЕСА_3 , вхід до якого здійснюється на шостому поверсі будинку, та в ході огляду було виявлено плями бурого кольору, схожі на кров, діаметром до 1 метру. Також біля вказаних плям було виявлено та вилучено: два металевих ключа та один магнітний ключ синього кольору, запальничку чорного кольору, сумку із тканини типу рюкзак чорно-сірого кольору, стрічку блакитно-жовтого кольору (Т 1 а.с. 73-78);
-протокол огляду предметів від 28 квітня 2020 року, відповідно до якого була оглянута зв`язка ключів ,вилучена в ході огляду від 19 квітня 2020 року (Т. 1 а. с. 79 82);
-протокол огляду предметів від 22 травня 2020 року, відповідно до якого були оглянуті рюкзак та запальничка, вилучені в ході огляду місця вчинення злочину. Обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що запальничка належить йому і він її залишив на горищі будинку АДРЕСА_3 (Т. 1 а.с. 85- 93);
-протокол огляду від 22 квітня 2020 року, яким встановлено, що при огляді даху будинку АДРЕСА_3 , на відстані 5 метрів від дерев`яної драбини виявлено речовину бурого кольору у вигляді плям і які були вилучені за допомогою ватного тампону (Т. 1 а.с. 132-135);
-для встановлення належності вказаних слідів, у потерпілого ОСОБА_10 були відібрані зразки крові, на підставі постанови слідчого від 04 травня 2020 року (Т. 1 а. с. 136-138);
-висновок експерта № 081-176-2020 від 02червня 2020 року, яким встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи О і ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто його організму властивий антиген Н. На наданому на дослідженні змиві з даху будинку, вилученому при огляді місця події, виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові в об. №1 виявлений антиген Н, що не виключає можливості походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_10 (Т. 1 а. с.139-142);
-при огляді місцевості, що розташована біля будинку АДРЕСА_3 , було виявлено дві пляшки із-під алкогольного напою «Маренго», з яких були вилучені сліди папілярних узорів, що підтверджується протоколом огляду від 19 квітня 2020 року (Т. 1 а. с. 96 -99);
-протокол огляду від 19квітня 2020 року, яким встановлений факт вилучення з місцевості паркувального майданчика, що розташований по АДРЕСА_3 , двох пляшок з-під алкоголю з написом «13v Land Pisang Likor», на яких були виявлені сліди папілярних узорів, одну пляшку зеленого кольору та одну пляшку світлого кольору з-під алкоголю, з яких також були зняті сліди папілярних узорів (Т. 1 а.п.100- 105);
-протокол отримання зразків папілярних узорів в потерпілого ОСОБА_10 від 01 травня 2020 року (Т. 1 а. с. 106-108;
-висновок експерта № 17-1/1240 від 12 травня 2020 року, яким підтверджено, що при дослідженні двох слідів папілярних узорів, виявлених на двох пляшках з-під алкогольного напою «Маренго», вилучених по АДРЕСА_4 , а також п`яти слідів папілярних узорів, виявлених з пляшок знайдених на паркувальному майданчику по вул. Борщагівській154 в м. Києві встановлено наступне. Слід пальця руки з розмірами по осях 15х16 мм, залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_10 , слід пальця руки з розмірами по осях 15х17 мм, залишений середнім пальцем правої руки ОСОБА_10 , слід пальця руки з розмірами по осях 11х21мм, залишений мізинцем лівої руки ОСОБА_10 . Сліди пальців рук з розмірами по осях 14х25мм,14х23мм, 12х21мм,9х18 мм залишені не ОСОБА_10 , не ОСОБА_7 , а іншою особою. Сліди пальців рук з розмірами по осях 14х25 мм, 12х21 мм, 9х18 мм залишений не ОСОБА_8 , а іншою особою. (Т. 1 а. с. 109-128);
-протокол огляду від 22 квітня 2020 року, відповідно до якого в ході проведення огляду підвального приміщення будинку АДРЕСА_5 , яке затримані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнали як своє тимчасове місце проживання. При цьому ОСОБА_8 повідомила, що вони з ОСОБА_7 забрали у хлопця на ім`я ОСОБА_15 на горищі одного з будинків павер-банк зі шнуром та мобільний телефон, при цьому нанесли йому тілесні ушкодження по голові цеглиною. Також ОСОБА_8 повідомила, що мобільний телефон, який вже продала своєму знайомому, а гроші витратила на власні потреби, павер-банк із шнуром дала в користування своїм знайомим, які знаходяться на вокзалі. Крім того, в ході огляду були вилучені кросівки, в яких за словами ОСОБА_8 , вона була вдягнута в момент вчинення злочину відносно хлопця на ім`я ОСОБА_15 . При візуальному огляді кросівок, на підошві були виявлені сліди бурого кольору. Факт проведення огляду зафіксований на відеодиск (Т. 1 а.с.143-146);
-висновок експерта № 081-175-2020 від 02 червня 2020 року встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи О і ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто його організму властивий антиген Н. На наданих на дослідження парі кросівок в об.1-4,6-8 виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові в об. № 1-4,6-8 виявлено антиген Н, що не виключає можливості походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_10 . На парі кросівок в об. № 5,9 кров методом висхідної тонкошарової хроматографії не виявлена (Т 1 а.с.147-152);
- аудіозапис виклику поліції по спецлінії «102» від 18 квітня 2020 року на АДРЕСА_3 в зв`язку з виявленням сусідом потерпілого, який з тілесними ушкодженнями знаходився біля під`їзду №3 вказаного будинку (Т. 1 а. с. 154-157);
- протокол від 24 квітня 2020 року, відповідно до якого в службовому приміщенні Соломянського управління поліції м. Києва, за адресою: вул. Шутова,1 , гр. ОСОБА_8 видала добровільно мобільний телефон марки «Redmi Note 6Pro», чорного кольору. На задній панелі телефону виявлено пошкодження у вигляді подряпин. Як повідомила затримана ОСОБА_8 вказаний телефон вона з ОСОБА_7 забрали у хлопця на ім`я ОСОБА_15 . Дана процесуальна дія була зафіксована на відеодиск (Т. 1 а.с.158-163);
- протокол пред`явлення осіб для впізнання по фотокарткам від 21 квітня 2020 року, яким підтверджується факт впізнання потерпілим ОСОБА_10 на фото під № 1 особи, яка вчинила відносно нього розбійний напад. На фото № 1 зображений ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 168-171);
- протокол пред`явлення осіб для впізнання по фотокарткам від 21 квітня 2020 року, яким підтверджується факт впізнання потерпілим ОСОБА_10 на фото під № 4 особи, яка вчинила відносно нього розбійний напад. На фото № 4 зображена ОСОБА_8 (Т. 1 а. с. 172-175;
- довідка КП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 55/СВ-4316 від 27 квітня 2020 року, якою підтверджено, що 18 квітня 2020 року на адресу АДРЕСА_3 були здійснено 2 виклики: виклик № 1072 о 21 годині 32 хвилини від перехожого з приводу побиття ОСОБА_10 та за № 1088 о 21 годині 43 хвилин від чергового оператора спецлінії «102» (Т. 1 а.с. 170-171);
- висновок експерта № 042-868-2020 від 26 травня 2020 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_10 виявлено: закриту черепно-мозкову травму струс головного мозку, забійну рану тім`яно-скроневої ділянки справа, забійну рану правої щічно-виличної ділянки, синці лобної ділянки справа та зліва, правої тім`яно-скроневої ділянки, потиличної ділянки, множинні садна волосистої частини голови та обличчя і відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але не менше 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я); закриту травму лівої кисті крайовий перелом горбистості дистальної фаланги пальця з незначним зміщенням уламків і відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), садна верхніх та нижніх кінцівок і відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились внаслідок не менше 10-11 травматичних дій тупими предметами, характерні властивості яких в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати 18 квітня 2020 року (Т. 1 а.с.182- 188);

- висновок № 081-174-2020, який є наслідком проведення дослідження футболки, яку добровільно надав на огляд потерпілий ОСОБА_10 , яким встановлено що, кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи О і ізогемаглютинінами анти-А і анти-В,тобто його організму властивий антиген Н. На наданій на дослідження футболці (об. № 1-6) знайдена кров людини, при встановленні групової належності якої виявлений антиген Н. Ця кров могла походити від потерпілого ОСОБА_10 (Т. 1 а.с.190 -194);
- довідка АТ «Універсал банк» про рух коштів клієнта ОСОБА_10 за період 18 квітня 19 квітня 2020 року, відповідно до якої встановлено, що карта ОСОБА_10 використовувалась в магазинах АТБ та «Сільпо» о 22 годині 24 хвилин та 19 квітня 2020 року о 00 годин 12 хвилин, і на той час потерпілий ОСОБА_12 був вже госпіталізований до лікарні бригадою відділення екстреної швидкої медичної допомоги, яка прибула на місце о 21 годині 32 хвилини 18 квітня 2020 року ( Т. 1 а. с. 178, 198);
- протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 19 травня 2020 року, де останній повністю підтвердив свої показання та відтворив дії ,що мали місце при вчиненні на нього розбійного нападу обвинуваченими. (Т. 1 а. с. 199-206);
- протокол пред`явлення для впізнання, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 при пред`явленні йому для впізнання фотознімків, впізнав на фото особу під № 4, яка разом з ним та ОСОБА_10 18 квітня 2020 року розпивали спиртні напої на вулиці Борщагівській біля будинку № 152 в м. Києві. На фото під № 4 зображена ОСОБА_8 (Т. а. с. 207-210);
- протокол пред`явлення для впізнання, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 при пред`явленні йому для впізнання фотознімків, впізнав на фото особу під № 1, яка разом з ним та ОСОБА_10 18 квітня 2020 року розпивали спиртні напої на вулиці Борщагівській біля будинку № 152 в м. Києві. На фото під № 1 зображений ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 211-214);
- протокол пред`явлення для впізнання, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 при пред`явленні йому для впізнання фотознімків, впізнав на фото особу під № 1, яка разом з ОСОБА_10 18 квітня 2020 року приблизно 19 годині 00 хвилин, заходила до магазину «Світанок», на вулиці Борщагівській біля будинку № 152 в м. Києві, де придбали пляшку горілки. На фото під № 1 зображений ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 215-218);
- протокол огляду місця події від 24 квітня 2020 року, з якого вбачається, що в службовому приміщенні Солом`янського УП, за адресою: вул. Шутова,1 в м. Києві підозрювана громадянка ОСОБА_8 видала речі, які їй не належать, а саме: павер-банк білого кольору та шнур чорного кольору. Як пояснила затримана, вказані речі вона забрала у хлопця на ім`я ОСОБА_15 (Т 1 а.с. 223- 229);
- протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 06 травня 2020 року, відповідно до якого вона повідомила обставини заволодіння нею та ОСОБА_7 майном потерпілого, підтвердила факт застосування до останнього фізичного насильства та спричинення йому тілесних ушкоджень (Т. 1 а. с. 234 -240);
- протокол перегляду відеозапису від 29 травня 2020 року, відповідно до якого був проглянутий відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Сільпо», що розташований по вул. Борщагівській,154 «а» в м. Києві за 18 квітня 2020 року в період з 17 години 20 хвилин до 17 години 35 хвилин. Обвинувачена ОСОБА_8 при огляді відеозапису підтвердила, що на даному записі впізнає ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив , що на даному записі він та потерпілий ОСОБА_10 (Т. 2 а.с. 1-5,15-19);
- протокол перегляду відеозапису від 29 травня 2020 року, відповідно до якого був проглянутий відеозапис з камер відео спостереження магазину «АТБ», що розташований по проспекту Перемоги ,18 в м. Києві за 18 квітня 2020 року в період з 22 години 54 хвилини до 23 години 03 хвилини. Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не підтвердили, що на зображеннях знаходяться вони (Т. 2 а.с.6-10,22-26);
- висновок судово-психіатричного експерта № 56 від 26 травня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_7 на момент вчинення ним кримінального правопорушення, як і на момент освідування, страждав на психічний розлад у формі Дисоціального розладу особистості (F60.2) на тлі резідуально-органічного ураження головного мозку. Однак повною мірою може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. ОСОБА_7 страждає на хронічний алкоголізм і потребує лікування від цього захворювання. (Т. 2 а.с. 42-45);
Колегією суддів, з метою перевірки позиції обвинувачених, викладеній в їх апеляційних скаргах, було проведено часткове дослідження доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження.
Ретельно дослідивши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких обвинуваченим було пред`явлено обвинувачення, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції навів детальний їх аналіз і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
На підставі досліджених доказів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
В апеляційній скарзі обвинуваченими ставиться питання про порушення судом першої інстанції вимог ст. 94, 95, 96, 7 КПК України, з приводу чого колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає суду право вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, визначеному ст. 89 КПК України.
При цьому ч. 1 ст. 87 цього Кодексу зазначає, що обов`язковою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Із системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевим судом дотримано вимог ст. 94 КПК України та інших вимог КПК України при оцінці доказів.
Відтак, проаналізувавши вказані докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши зібрані у встановленому законом порядку докази щодо їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, і за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили інкримінований їм злочин, дійшов обгрунтованого висновку про їх винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, будь-яких істотних розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.
У своїх апеляційних скаргах, які є інентичними за змістом одна одній, обвинуваченими ставляться питання щодо неправильності кваліфікації їх дій та непослідовність показань потерпілого ОСОБА_10 , які були покладені в основу оскаржуваного вироку.
Судом апеляційної інстанції для повного й всебічного розгляду апеляційних скарг обвинувачених було безпосередньо досліджено диск із аудіофіксацією допиту потерпілого в суді першої інстанції, який відбувся 31 березня 2021 року, оскільки обвинуваченим ОСОБА_7 в апеляційній скарзі ставиться питання про невідповідність викладених в оскаржуваному вироці показань потерпілого тим, які він безпосередньо надавав в суді першої інстанції.
Під час допиту в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 показав, що 18 квітня 2020 року він дійсно розпивав з обвинуваченими алкогольні напої на горищі будинку за адресою АДРЕСА_3 . Коли він вирішив покинути горище, й повернувся до Бочкор і Дьо спиною, він відчув удар ззаду цеглиною. Він не знає, хто саме його вдарив, але може сказати, що ця людина була позаду нього. Після удару він упав та втратив свідомість. Зазначає, що він не наносив ОСОБА_7 жодних ударів. Коли він прийшов до свідомості, у ОСОБА_8 в руках був його телефон. Свій телефон обвинуваченій потерпілий добровільно не надавав, паролі не говорив. ОСОБА_10 зазначає, що в цей момент він лежав і ОСОБА_7 бив його, а ОСОБА_8 вимагала назвати пароль від телефону та пін-код банківської картки. Потім ОСОБА_7 душив його. Потерпілий підтвердив, що все відбувалося саме так, як було викладено в обвинувальному акті. Обставину того, що ОСОБА_10 вказав обвинуваченим, що він є працівником поліції, потерпілий пояснив тим, що зробив це з метою убезпечити себе, оскільки до нього підійшли невідомі люди, і він думав, що вони не будуть вчиняти протиправні дії по відношенню до працівника правоохоронного органу. Потерпілий зазначив, що у ОСОБА_7 не було жодних ушкоджень і ОСОБА_8 він не кусав. ОСОБА_10 вказав, що його банківську картку так і не знайшли, однак були спроби зняття із неї грошей, що підтверджується відповідною банківською інформацією. Після нападу на нього у руках у ОСОБА_8 були і його банківська картка, і його телефон. Крім того, після того, як працівники поліції повернули йому телефон, у ньому були змінені всі налаштування і паролі.
В подальшому, у судовому засіданні 06 вересня 2022 року, апеляційним судом потерпілий ОСОБА_10 був допитний повторно та надав наступні показання. Так, 18 квітня 2020 року він разом із знайомим на імя ОСОБА_18 , вживали спиртні напої. Був Великдень і йому неодноразово телефонували, він відходив поговорити. До них підійшли раніше не знайомі йому дві особи. Враховуючи, що було свято, ОСОБА_10 запропонував взяти ще спиртного. Після цього вони пішли в магазин «Сільпо». Той знайомий, з яким він був з самого початку, виявив бажання піти додому, і потерпілий залишився з обвинуваченими втрьох. ОСОБА_10 зайшов до магазину, купив продукти й алкоголь. Після цього він з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пішли в бік його будинку, й потерпілий запропонував піднятися там на горище, щоб показати краєвиди. Після того, як вони піднялися туди, ОСОБА_10 з обвинуваченими певний час випивали там алкогольні напої. Потім, коли вони звідти виходили, потерпілий відчув удар в голову, а саме потилицю, який був нанесений цеглиною. Він впав і його почали бити до того часу, щоб він назвав пароль від своєї картки та телефону. Хто перший його вдарив, точно сказати не може. Припускає, що це був ОСОБА_7 , потім ОСОБА_8 уже тримала в руках його телефон і вимагала назвати пароль. Після того, як потерпілий назвав пароль і пін-код, у нього забрали телефон, павер-бенк та банківську картку, зв`язали йому руки й ноги якимсь металевим дротом, закидали його шифером і плитами. Після цього у нього був важкий стан, він потрапив до лікарні. Однак, в цей час карткою, яку у нього викрали, намагалися розрахуватися та зняти з неї кошти. Коли він виявив це, то попросив сестру заблокувати його картку. ОСОБА_10 наголосив, що не віддавав свого телефону ОСОБА_8 , крім того, коли поліція повернула йому телефон, у ньому були скинуті всі налаштування і він не міг уже ним користуватися. ОСОБА_10 вказав, що жодних дій сексуального характеру по відношенню до ОСОБА_8 не вчиняв, конфлікту з цього приводу не було. Із дій обвинувачених він прийшов до висновку, що вони побачили, що він їх пригощає, а отже, у ного є гроші, побачили телефон, і захотіли заволодіти чужим майном і грошима.

Співставивши та проаналізувавши показання потерпілого, надані як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що вони є послідовними та правдивими. Крім того, викладені ОСОБА_10 обставини підтверджено наявними та дослідженими доказами.
Враховуючи наведене, посилання обвинуваченого на те, що в оскаржуваному вироці показання ОСОБА_10 викладені не так, як він надавав їх в судовому засіданні, не знаходять свого підтвердження.
Крім того, апеляційним судом було досліджено аудіофіксацію судових засідань в суді першої інстанції за 21 травня 2021 року та 01 липня 2021 року.
Так, під час судового засідання 21 травня 2021 року суд першої інстанції перебував на стадії судових дебатів, в ході яких сторони кримінального провадження залишалися на раніше висловлених позиціях, а 01 липня 2021 року обвинуваченими було виголошено останнє слово.
Після дослідження вказаних звукозаписів колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на них належним чином зафіксовані процесуальні дії, які повинні були відбуватися на вказаних стадіях кримінального провадження, і зазначені обставини жодним чином не впливають на правильність оскаржуваного рішення у зв`язку з тим, що, по суті, вони є виявом позицій сторін і не несуть в собі доказової бази.

Що стосується того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не визнають свою вину в інкримінованому їм злочині, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України, то з цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, в суді першої інстанції ОСОБА_7 вказував, що не визнає себе винуватим у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_10 за попередньої змови з обвинуваченою ОСОБА_8 . Пояснив, що 18 квітня 2020 року разом з обвинуваченою ОСОБА_8 близько 12 години 00 хвилин зустрілись з раніше їм незнайомим ОСОБА_10 на АДРЕСА_3 . Разом з ним був ще один знайомий на ім`я ОСОБА_18 . Вони разом розпивали на вулиці спиртні напої. Потім ходили до магазину з потерпілим, де придбали ще спиртних напоїв. Потерпілий їм повідомляв, що він працівник поліції, хоча в подальшому це виявилось неправдою. Потім потерпілий ОСОБА_10 запропонував їм піднятись до нього додому, на що вони з ОСОБА_8 погодились, але ОСОБА_18 з ними не пішов. Однак, в квартиру потерпілий їх не привів, а запропонував піднятись на горище, на що вони погодились. Деякий час там вживали спиртні напої, а потім він почув як ОСОБА_8 кричить і побачив, що потерпілий чіпляється до неї. Тому він підбіг до потерпілого, та з почуттів ревнощів шматком цеглини вдарив його по голові, але потерпілий не втрачав свідомості, а став вчиняти йому супротив, тому він вимушений був продовжити наносити йому удари по різним частинам тіла. Він дійсно зв`язав потерпілому ноги дротом, щоб останній не зміг їм перешкодити покинути місце . Між тим, обвинувачений заперечував, що на потерпілого накидав шифер. Обвинувачений також не визнав того, що сидів зверху на потерпілому та душив його. Крім того, стверджував, що ОСОБА_8 не вчиняла ніяких дій по відношенню до останнього, не причетна до цього, а просто перебувала з ним поряд. Обвинувачений ОСОБА_7 суду першої інстанції пояснив також і те, що не брав жодного майна потерпілого та не мав такого наміру, побачив мобільний телефон та павер-банк в руках у ОСОБА_8 після того як вони пішли з горища. Однак стверджував, що вказане майно потерпілий надав добровільно ОСОБА_8 для користування. Заперечив те, що вимагали у потерпілого пароль до телефону та картки, яку також він не бачив та не використовував.
Аналогічні показання були надані обвинуваченим ОСОБА_7 під час розгляду в суді апеляційної інстанції.
Обвинувачена ОСОБА_8 під час розгляду в суді апеляційної інстанції показала, що повністю підтримує показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зустрічі з потерпілим та їх спільного рішення піти на горище будинку. Однак, пояснила, що мобільний телефон та павер-банк потерпілий спочатку давав їй добровільно на горищі користуватись. Вона не наносила потерпілому ударів, а навпаки останній вкусив її за ногу, в момент, коли ОСОБА_7 вдарив його по голові цеглиною і сидів на ньому, а вона підійшла до них. Потім потерпілий прийшов до тями та намагався вчиняти опір. Коли ж між потерпілим та ОСОБА_7 була бійка, вона дійсно витягла з кишені ОСОБА_10 телефон, хотіла його розблокувати, але не знала пароль. Потерпілий на їх вимогу називав неправильний пароль, а потім телефон розрядився. Також обвинувачена заперечувала факт заволодіння банківською карткою обвинуваченого .Просила суд змінити кваліфікацію її дій на менш сувору.
Аналогічні показання були надані обвинуваченою ОСОБА_8 під час розгляду в суді апеляційної інстанції, з уточненням того, що ініціатором конфлікту був потерпілий та ОСОБА_7 вступився за неї після дій сексуального характеру з боку ОСОБА_19 .
Ч. 2 ст. 187 КК України передбачає кримінальну відповідальність за розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за ст. 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоровя особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Так, аналіз дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 дає можливість прийти до висновку, що вони були спрямовані на заволодіння майном потерпілого, шляхом застосування насильства, небезпечного для нього в момент заподіяння.
Про характер такого насилля свідчить кількість та локалізація нанесених ОСОБА_10 ударів, місце вчинення, яке є закритим з утрудненим доступом, та обставина, що в потерпілого були зв`язані ноги та він був залишений в безпорадному стані.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.
Положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення. При цьому домовленість про спільне вчинення кримінального правопорушення заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.
Як видно з матеріалів кримінального провадження та встановлених фактичних обставин, дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказують, що вони були спрямовані на досягнення спільної злочинної мети, у зв`язку з чим у донному випадку має місце попередня змова групою осіб.
Що стосується позиції обвинувачених, що потерпілий був ініціатором конфлікту, то на переконання апеляційного суду, вона є неспроможною, оскільки відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_10 по відношенню до ОСОБА_8 вчинялися дії сексуального характеру, зокрема, вона не зверталася з цього приводу до правоохоронних органів.
Це ж стосується посилання обвинувачених на те, що ОСОБА_7 були завдані тілесні ушкодження.
Вказаний факт нічим не підтверджується й колегія суддів розцінює його як позицію, висловлюючи яку обвинувачені хочуть уникнути відповідальності.
Щодо посилання обвинувачених на ту обставину, що з матеріалів кримінального провадження прослідковується, що у них був відсутній умисел на вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, то з цього приводу слід зазначити, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вказують на те, що вони бажали заволодіти майном потерпілого шляхом нападу на нього. Це ж підтверджується наявними та дослідженими доказами.
Розглянувши заперечення, викладені ОСОБА_8 в апеляційній скарзі щодо призначеного їй додаткового покарання у виді конфіскації майна, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що воно призначене обвинуваченій в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України та, враховуючи її особу, повністю відповідає меті покарання, передбаченій в ст. 50 КК України.
Вказівка обвинувачених на те, що суддя ОСОБА_1 не могла розглядати кримінальне провадження щодо них, теж є безпідставною. Так, під час розгляду кримінального провадження збоку судді не було вчинено жодних дій, які б поставили під сумнів її об`єктивність та неупередженість.
Самий факт того, що суддею ОСОБА_1 уже розглядались кримінальні провадження, де фігурували обвинувачені, сам по собі не може свідчити про те, що суддя підлягала самовідводу.
Крім того, обвинувачені, у випадку наявності сумнівів, не були позбавлені можливості заявити судді ОСОБА_1 відвід, однак, як видно із матеріалів кримінального провадження, вони цим правом не скористалися.
Також обвинуваченими не було надано доказів того, що через адміністрацію ДУ «Київський СІЗО» вони направляли до суду першої інстанції документи, які, з їх слів, було проігноровано, у звязку з чим колегія суддів позбавлена можливості вирішити це питання.

Таким чином, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, то з цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК.

Так, вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., який на час ухвалення оскаржуваного вироку сплачено не було.
В порушення вимог закону, постановляючи оскаржуваний вирок, суд першої інстанції засудив ОСОБА_8 до 7 років 6 місяців позбавлення волу з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю, без застосування положень ст. 71 КК України, у зв`язку з чим неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що передбачені законом підстави для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції відсутні.
За результатами апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено передбачених ч.2 ст.412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду провадження, як і інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які хоч і не зазначені в ч.2 ст.412 КПК України, однак перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
На підставі наведеного, апеляційну скаргу обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, апеляційні скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок Соломянського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_8 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку апеляційний судом.
Керуючись ст. ст. 615, 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України покарання у виді 7 (семи) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю. На підставі ч. 1 ст. 71 до призначеного покарання повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року та призначити остаточне покарання у виді 7 (семи) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, що становить 850 грн, який виконувати самостійно.
В решті вирок Соломянського районного суду м. Києва від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4