Номер провадження: 11-кп/813/819/23
Справа № 522/5770/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000632 від 13.02.2020 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Весела Долина Тарутинського району Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000632 від 13.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2023 року задоволено клопотання прокурора та в порядку ст.331 КПК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , строком до 16.03.2023 року.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою. Продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом також враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, але вчинив особливо тяжкий злочин, який міг потягти невідворотні наслідки для потерпілого та оточуючих його осіб, тим паче обвинувачений не працевлаштований та міцних соціальних зв`язків не має. Крім того, при прийнятті рішення суд вказав, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави змінити та застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжних заходів.

Не погоджуючись з ухвалою судузахисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Захисник посилається на незаконність оскарженої ухвали, оскільки ухвала постановлена головуючим суддею одноособово, а розгляд справи відбувається колегією суддів. Вважає, що суд не навів обставин, які б свідчили про неможливість розгляду зазначеного питання колегією суддів, а саме: що стало причиною відсутності членів колегії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. Разом з тим, згідно з даних із Єдиного державного реєстру судових рішень судді ОСОБА_7 та ОСОБА_8 16.08.2022 року знаходились на робочому місці та здійснювали правосуддя. Також апелянт зазначає, що копії клопотання про продовження строку тримання під вартою ні захисник ні обвинувачений не отримували. Вважає, що судом порушено право на захист, оскільки захисник не був присутній в залі судового засідання, та не приймав участь в режимі відеоконференції, з ним був відео дзвінок через мобільний додаток «Viber». Захисник посилається на те, що 24.10.2022 року обвинуваченому продовжено строк дії запобіжного заходу, а 19.12.2022 року строк дії запобіжного заходу, продовжений супровідним листом головуючого судді, відповідно до вимог ч.6 ст.615 КПК, без обґрунтування підстав, що перешкоджало суду провести судове засідання, з викликом учасників.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого, захисника та прокурора, які не заявляли клопотання про здійснення апеляційного розгляду за їх участі.

Крім того, захисник будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився та не звертався з клопотанням про відкладення судового засідання.

В умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких, та за яке передбачено покарання більше 10 років.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на учасників кримінального провадження, оскільки зазначені ризики не перестали існувати, а навпаки посилились, із врахуванням умов воєнного стану.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , а також існування ризиків переховування останнього від суду, здійснення незаконного впливу на учасників процесу у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані, виправдовуютьпродовження застосування найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки ОСОБА_6 не може не розуміти тяжкість інкримінованого йому злочину та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, характер його вчинення, дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав підстав ставити на обговорення та вирішувати питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід визнати необґрунтованими та формальними.

В апеляційній скарзі захисника зазначено, що розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 здійснюється колегією у складі трьох суддів, а оскаржена ухвала постановлена головуючим суддею одноособово.

Відповідно до ч. 1ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою обрати, змінити, продовжити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з п. 20-5 розділу Перехідних положень КПК тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України хвороби СОVID-2019,встановлені особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження.

Вказаним пунктом, зокрема, встановлено, що у разі неможливості у визначений КПК строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою ст. 35 цього Кодексу або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Отже, чинним кримінальним процесуальним законом передбачена можливість розгляду клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою головуючим у разі неможливості розглянути клопотання у визначений КПК строк колегією суддів.

При цьому, неможливість розгляду клопотання у визначений КПК строк колегією суддів визначається чинниками, які об`єктивно унеможливлюють участь одного з членів колегії суддів в судовому засіданні (перебування судді в нарадчій кімнаті чи зайнятість в іншому кримінальному провадженні, перебування судді у відпустці, на лікарняному тощо), а не лише хвороба судді або перебування на самоізоляції, як посилається захисник.

Крім того, захисником зазначено, що судді учасники колегії суддів 16.08.2022 року були присутні на робочому місці та здійснювали розгляд справ, відповідно до ЄРДР, на чому апеляційний суд зазначає, що це не є порушенням КПК та вочевидь залишається незрозумілим, яким чином апеляційний суд має реагувати на такі доводи, коли розглядає ухвалу від 16.01.2023 року.

Доводи захисника про порушення права на захист обвинуваченого, колегія суддів визнає безпідставними з огляду на таке.

На момент розгляду клопотання прокурора існувала загроза відключення світла, що унеможливило б розглянути клопотання сторони обвинувачення, а можливо і 16.01.2023 року у суді першої інстанції взагалі було відсутнє електропостачання, що стало підставою для проведення судового засідання, в якому захисник приймав участь через мобільний додаток «Viber», шляхом відео конференц зв`язку.

Крім того, слід зазначити, що у такий скрутний час, суди мають відправляти правосуддя та користуються будь-якими засобами, для забезпечення участі учасників процесу у судовому засіданні.

При цьому, згідно журналу судового засідання захисником ОСОБА_5 не було заявлено про відсутність можливості приймати участь через мобільний додаток, або будь-які зауваження щодо невручення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , про що не заявляв і сам обвинуваченим, будучи у судовому засіданні.

При цьому, апеляційний суд визнає безпідставними доводи захисника щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу 19.12.2022 року супровідним листом, на підставі ч.6 ст.615 КПК, що на думку сторони захисту є порушенням КПК, оскільки на даний час захисником оскаржується ухвала суду від 16.01.2023 року, а не будь-яке інше рішення, яке приймалось у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .

Слід зазначити, що в мотивувальній частині апеляційної скарги містяться дати, які взагалі не узгоджуються з датою прийнятого рішення.

Апеляційний суд, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння нею інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченої від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які стали підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, або неможливість перебування обвинуваченого під вартою, а також не надано підтверджуючих документів на наявність неповнолітньої дитини на утриманні, яка дійсно потребує догляду.

Одночасно, апеляційний суд враховує, що згідно відомостей ЄРДР у даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 ухвалений вирок 14.03.2023 року, з призначенням відповідного покарання.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а також скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2023 року, якою ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000632 від 13.02.2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4