Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.2 ст.190 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року. Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарів с/з: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участі:
прокурора ОСОБА_8
захисника обвинуваченого ОСОБА_9
адвоката ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_11 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИВ:
Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.10.2012, Корольовським районним судом м. Житомира за ч.1 ст.190 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік;

- 25.12.2013, Корольовським районним судом м. Житомира за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі та 16.07.2014 звільненого з місць позбавлення волі ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 08.07.2014 на підставі ст.2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014;

засуджено за ч.2 ст.190 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 п.п.3,4 КК України, засудженого ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки та покладено обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання; періодично з`являтись до органів кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Згідно вироку, у невстановлений слідством день, час та місці, ОСОБА_9 від знайомої ОСОБА_12 стало відомо про її намір придбати мобільний телефон торгової марки «Apple Iphone 5S».

28.10.2015, у невстановлені час та місці, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме грошовими коштами ОСОБА_12 , призначеними для купівлі мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння грошовими коштами, шляхом зловживання довірою ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_9 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, під приводом придбання мобільного телефону торгової марки «Apple Iphone 5S», пообіцяв допомогти купити мобільний телефон вказаної марки, при цьому повідомив ОСОБА_12 , що їй необхідно перерахувати на банківську картку ПАТ КБ Приватбанк» № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 5 500 грн.. хоча наміру придбавати мобільний телефон ОСОБА_12 у нього не було.

Цього ж дня, близько 13 години ОСОБА_12 будучи впевненою в правдивості слів ОСОБА_9 та не здогадуючись про його злочинні наміри, перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_2 через термінал сервісу онлайн-банкінгу, що надається ПАТ КБ «ПриватБанк», перевела на вказаний ОСОБА_9 банківський рахунок № НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 4000,00 грн.

Після цього 02.11.2015 р., близько 15 год. 00 хв., будучи впевненою в правдивості слів ОСОБА_9 та не здогадуючись про його злочинні наміри, ОСОБА_12 , перебуваючи на території ринку «Житній», що по майдану Житній ринок, 1 в м. Житомирі передала ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1500,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 , не маючи на меті виконання зобов`язань з купівлі мобільного телефону, шляхом зловживання довірою, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 в сумі 5500 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_9 визнати винним за ч.2 ст.190 КК України та призначити до відбуття реальне покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вважає вирок суду, в частині призначеного обвинуваченому покарання, занадто м`яким та несправедливим. Наголошує, що обвинувачений вину у вчиненому злочині не визнав, не відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, ніде не працює, раніше судимий за аналогічні кримінальні правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, міркування обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про відсутність підстав для її задоволення, обговоривши доводи апеляції та перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, доведена сукупністю доказів і ніким в апеляційному порядку не оспорюються, як і не оспорюється правильність кваліфікації його дій.

Докази вини ОСОБА_9 , які наведені у вироку, давали суду всі підстави для прийняття зазначеного судового рішення. З даними висновками суду і його оцінкою доказів апеляційний суд також погоджується.

Що стосується апеляційних доводів прокурора ОСОБА_11 про недостатню суворість покарання призначеного обвинуваченому, такі доводи на думку апеляційного суду є безпідставними.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд призначаючи ОСОБА_9 покарання, у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке на момент ухвалення оскаржуваного вироку відносилось до злочинів середньої тяжкості та за яке передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років; відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання. Взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, згідно яких останній: раніше відбував покарання у місцях позбавлення волі, за місцем проживання характеризується посередньо. Врахував думку потерпілої, яка просила суд призначити ОСОБА_9 , яке в майбутньому може забезпечити відшкодування їй матеріальної шкоди.

Крім цього, згідно положень ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю.

З урахуванням наведеного у сукупності, апеляційний суд також вважає, що в даному випадку суд першої інстанції обгрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки саме такий вид покарання, на думку апеляційного суду, є достатнім та необхідним для виправлення останнього і надасть можливість обвинуваченому відшкодувати потерпілій стороні спричинену матеріальну шкоду.

За таких обставин, призначення обвинуваченому ОСОБА_9 більш суворого покарання, як про те просить прокурор ОСОБА_11 не є доцільним.

Таким чином, оскаржуваний вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2016 року, щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.190 КК України без зміни.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців, з дня її постановлення.

Судді: