Справа № 947/4293/23
Провадження № 1-кс/947/1487/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000021 від 22.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Другим слідчим відділом(з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000021, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, будучи працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив злочинне діяння, яке дискредитує його, як працівника правоохоронного органу, що набуло негативного суспільного резонансу на території Одеської області, а саме отримання неправомірної вигоди у розмірі 150 000 гривень за вчинення останнім дій, пов`язаних із здійсненням соціального супроводження ОСОБА_5 та одержання нею одноразової грошової допомоги за втрату чоловіка під час виконання ним бойового завдання, за обставин письмово викладених у клопотанні сторони обвинувачення.

В подальшому, ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 належить автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Санкція частини 3 статті 368 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

При розгляді вказаного злочину конфіскація майна є обов`язковою, передбачає собою примусове безоплатне вилучення у власність держави всього або частини майна, яке є власністю підозрюваного, обвинуваченого, засудженого.

Аналізуючи вказані факти, прокурор прийшов до висновку, що на даний момент є доцільним накласти арешт на вказаний у клопотанні автомобіль, що належить на праві власності підозрюваному, з огляду на те, що є достатні підстави вважати, що не накладення арешту може призвести до його відчуження, втрати чи пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню та забезпеченню конфіскації майна, як виду покарання, а тому слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна в рамках даного кримінального провадження.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, проте від останнього надійшла до суду заява, в якій він вказав, що подане клопотання підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглянути у його відсутність.

Власник майна та його представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника власника майна надійшла заява про розгляд клопотання сторони обвинувачення за його відсутності, в якій він вказав, що просить відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Приймаючи до уваги заяви сторін кримінального провадження, враховуючи положення ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду клопотання за їх відсутності.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000021 від 22.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.

Як вбачається з матеріалів доданих в обґрунтування клопотання 03.02.2023 року ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Слідчий суддя враховує, що санкція 3 ст. 368 КК України передбачає, як додаткове покарання конфіскацію майна, при цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 є власником автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що відносно вказаного у клопотанні автомобіля, який знаходиться у власності ОСОБА_4 , який підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України в рамках кримінального провадження № 0000021 від 22.09.2022 року, санкція якого передбачає як вид додаткового покарання конфіскацію майна, а тому наявна необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна із забороною відчуження, розпорядження та здійснення реєстраційних дій, в цілях забезпечення можливої подальшої конфіскації майна, як виду додаткового покарання.

Критерії розумності та співмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, беручи до уваги розумність та співмірність арешту майна, а також його наслідки, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а відтак, таке клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000021 від 22.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК Українии - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та здійснення будь-яких реєстраційний дій суб`єктами державної реєстрації права власності на транспортні засоби (регіональним та територіальним сервісним центрам МВС України), іншими акредитованими суб`єктами та посадовими особами на автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. « НОМЕР_1 », який належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою подальшої конфіскації.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1