Справа №320/4587/18
Провадження №1-і/333/8/23
УХВАЛА

Іменем України

13 січня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя: у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000577 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, освіта спеціальна, який має на утриманні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, -

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000577 від 16.02.2018 року.

Вимоги клопотання обґрунтовані наступним.

16 лютого 2018 року, приблизно о 11 годині 45 хвилин, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, судимість за яке не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою вбивства, наніс потерпілій множині удари (не менше 18 травматичних впливів) невстановленим тупим предметом по обличчю, грудній клітині, верхнім та нижнім кінцівкам, заподіявши їй, тим самим, тілесні ушкодження у вигляді множинних синців обличчя (6), грудної клітини (2), верхніх (4) та нижніх кінцівок (6), крововиливів у м`які тканини правої лобної, лівої лобно-скроневої та правої скронево-потиличної ділянок голови, садні верхньої губи, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи №165 від 17.02.2018 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після чого, невстановленим тупим предметом здавив шию ОСОБА_9 , чим спричинив їй тілесні ушкодження: пошкодження зчленувань великих рогів під`язикової кістки з тілом, перелом правого великого рогу під`язикового рогу під`язикової кістки, неповний перелом лівої пластини щитоподібного хряща з крововиливами в оточуючі м`які тканини, садна передньої поверхні шиї із заходом на її передньо-бічні поверхні, крововиливи в м`які тканини передньої поверхні шиї із заходом на її передньо-бічні поверхні, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи №165 від 17.02.2018 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які викликали розвиток небезпечного для життя стану - механічної асфіксії та від яких у період часу з 11 години 50 хвилин до 13 години 40 хвилин, 16 лютого 2018 року, від механічної асфіксії внаслідок здавлення шиї тупим предметом настала смерть потерпілої ОСОБА_9 на місці події. Тим самим, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, судимість за яке не знята і не погашена у встановленому законом порядку, умисно вбив ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вбивстві, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_10 , що кваліфікується як кримінальне правопорушення (злочин), передбачене п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

17.02.2018 року обвинуваченого ОСОБА_11 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19.02.2018 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області відносно ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.09.2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2022 року продовжено відносно ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.01.2023 року (включно).

На даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу та його продовження, а саме залишаються актуальними ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, не працевлаштований, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню.

Також, в ході судового розгляду безпосередньо судом не допитано всіх свідків, що надає можливість обвинуваченому, у разі не продовження йому запобіжного заходу, незаконно впливати на них з метою зміни наданих показів та уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, обвинувачений не має постійного місця роботи, неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, що свідчить про його схильність до вчинення даного виду кримінальних правопорушень та його не бажання стати на шлях виправлення, що вказує на можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у разі не продовження йому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК Україні та є достатні підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є продовження строку дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою щодо обвинуваченого на два місяці.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , зазначивши, що на теперішній час все ще існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений проти вказаного клопотання заперечував, просив обрати йому більш м`який запобіжний захід, клопотання свого захисника підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Захисник обвинуваченого проти даного клопотання у судовому засіданні заперечувала, вважає, що клопотання є необґрунтованим, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні та недоведені. Крім того, заявила клопотання про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування клопотання зазначила, що ризики наведені стороною обвинувачення відсутні або мінімальні, крім того, не підтвердженні жодним доказом. ОСОБА_4 хоч раніше притягався до кримінальної відповідальності, проте покарання відбув, нагляд після звільнення з місць позбавлення волі встановлений не був. ОСОБА_4 є батьком дитини інваліда ОСОБА_13 і до затримання мешкав з родиною, піклувався про розвиток дитини. На сьогодні немає рішень суду про позбавлення обвинуваченого батьківських прав. За час тримання під вартою до теперішнього часу не були внесені відомості до ЄРДР відносно ОСОБА_4 про вчинення ним інших правопорушень. Ані свідки ані потерпіла до правоохоронних органів із заявами стосовно ОСОБА_4 не зверталися. Наразі свідки залишилися на тимчасово окупованій території, тому ризик впливу на них є нічтожним. Крім того, усно адвокат додала, що її підзахисний має хронічні захворювання та потребує лікування, яке не надається йому в умовах слідчого ізолятора. На підтвердження чого суду були надані довідки.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов наступного.

За положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами, доданими до клопотання, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, виходячи з наступного.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вбивстві, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки судовий розгляд, зі слів прокурора, ще не завершено, не всі свідки допитані, то залишається існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, який, на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Те, що ОСОБА_4 раніше судимий, свідчить про можливість останнього, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність ризиків, а також відсутність будь - яких відомостей щодо неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_4 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання обвинуваченого та сторони захисту про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді триманні під вартою, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В обґрунтування свого клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, адвокатом надано ксерокопії наступних документів: Виписка з історії хвороби № 4444, що ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні з 05.05.2016 року по 14.05.2016 року; Довідка без дати, згідно якої після курсу лікування хворий виписаний під нагляд сімейного лікаря з відповідними рекомендаціями; посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю із зазначенням, що ОСОБА_14 , є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю; свідоцтво про народження ОСОБА_15 , де батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_14 ; а також довідка № 143 лікарсько консультативної комісії від 01.09.2020 року.

Судом вказані довідки не беруться до уваги, оскільки одна з довідок датована 2016 роком, іншу взагалі не можливо персоніфікувати. Стосовно того, що обвинувачений має сина ОСОБА_7 , 2016 року, який, зі слів обвинуваченого, мешкає з його батьками у м. Мелітополі, то суду на підтвердження цього не надано жодного доказу. Також обвинувачений пояснив, що з початку війни не спілкувався зі своїми батьками через відсутність зв`язку. Крім того, адвокатом надано посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю із зазначенням, що ОСОБА_14 є його законним представником. Отже, суд вважає, що наявність сина не спростовує висновки суду про можливе продовження обвинуваченим злочинної діяльності, оскільки це не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від вчинення кримінальних правопорушень.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні, є надзвичайно вагомими, а відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 187, 199, 331, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000577 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 березня 2023 року (включно).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати обвинуваченому, начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде складено та підписано 17 січня 2023 року.

Суддя

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1