Справа № 466/6134/17
Провадження № 1-кп/466/31/23
У Х В А Л А

24 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_7 ,-

в с т а н о в и в :

В процесі розгляду Шевченківським районним судом м. Львова судового провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0001716 про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України , прокурор звернувся з клопотанням про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 . Підставою для задоволення такого зазначає неможливість у інший спосіб забезпечити його належну процесуальну поведінку , виходячи з того, що останній вже намагався скритись від суду, в зв`язку з чим двічі оголошувався в розшук . Крім того ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину в період , коли перебував на іспитовому терміні по іншому вироку суду, не має міцних соціальних зв`язків, сталого заробітку.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання з мотивів , наведених у зверненні.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Зазначили, що у ОСОБА_7 немає наміру скриватись від суду , відтак йому може бути обрано запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі. Крім того, всі свідки та потерпілий у справі допитані, тому обвинувачений не може чинити на них тиск. Тобто ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні.

Заслухавши думку всіх учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора є підставним, виходячи з наступного.

За матеріалами судового провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України відносно неповнолітнього потерпілого, у період, коли сам він перебував на іспитовому терміні по іншому вироку суду. Обвинувачений неодноразово ухилявся від суду, намагаючись уникнути відповідальності за скоєне, в зв`язку з чим двічі оголошувався у розшук. Згідно характеризуючи даних ОСОБА_7 ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує як покарання, яке може бути призначене у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчинені інкримінованого йому злочину , тяжкість злочину, так і дані про особу останнього . Зазначене свідчить про високу ймовірність існування ризиків того, що він може переховуватись від суду, побоюючись настання кримінальної відповідальності у випадку доведеності його винуватості.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не узявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лабіта проти Італії", тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів. Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого , а й характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачується , виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню його від суду. Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування чи зміни обвинуваченому запобіжного заходу, як про це просить сам обвинувачений та його захисник, на більш м`який немає.

Враховуючи вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що дане кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства відносно неповнолітньої особи , наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, інші обставини в сукупності, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд,- -

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб , без визначення розміру застави, до 25 квітня 2023 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з моменту оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 28 лютого 2023 року .

Суддя ОСОБА_1