Справа № 183/1922/23
№ 1-кс/183/712/23

У Х В А Л А
20 лютого 2023 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодон, Луганської області, українця, громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,
прокурора ОСОБА_5
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 334-ос від 15.08.2011 ОСОБА_4 проходив військову службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії інспектора 2 групи силової підтримки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 1 категорії (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_4 (ВЧ НОМЕР_2 ).
13 серпня 2012 року ОСОБА_4 присвоєно військове звання «сержант».
Проходячи військову службу ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» 14 квітня 2014 року на сході України розпочата антитерористична операція, як комплекс скоординованих спеціальних заходів спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.
Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки
і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 до антитерористичної операції були залучені сили СБУ, МВС, підрозділи Міністерства оборони та Прикордонної служби, а також центральні та місцеві органи влади.
4 червня 2014 року, з метою запобігання збройного нападу на відділ прикордонної служби представниками незаконного збройного формування «Луганська народна республіка», начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 було видано наказ про прибуття у термін до 10.06.2014 для подальшого проходження військової служби до пункту пропуску відділу « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за адресою: с. Ізварине, Краснодонського району, Луганської області.
Однак, сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ухилитися від військової служби, 10 червня 2014 року до пункту пропуску відділу «Ізварине» Луганської області за адресою: с. Ізварине, Краснодонського району, Луганської області для подальшого проходження служби за призначенням, переведенням не прибув.
Вина підозрюваного у вчиненні інкримінованому йому злочину підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема матеріалами службового розслідування.
Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:
-переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується тим що військовослужбовець підозрюється у вчиненні злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.
-вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки підозрюваний був військовослужбовцем,йому відомі місця дислокації військових частин ЗСУ, відома їх структура, види та чисельність військових частин та військовослужбовців ЗСУ, є обгрунтована ймовірність вважати, що вказаний військовослужбовець може займатись колабораційною діяльністю, свої знання та навички використовувати проти інтересів України, а також приймати участь у збройній агресії проти України на стороні країни агресора, адже до сьогодні він не з`явився ні до правоохоронних органів, ні до місця служби.
Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превілює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.
Так, підозрюваний ОСОБА_4 на виклики до органу досудового розслідування не з`являється. Про реальне місце свого мешкання ОСОБА_4 слідчому та прокурору не повідомляє.
Окрім того, ОСОБА_4 не повідомляє слідчому та прокурору свій особистий номер телефону, за яким з останнім можливо зв`язатись.
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 до місця проходження військової служби не з`являвся.
Крім того, згідно із розпорядженням Кабінету міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» та відповідно до додатку №1 вказаного розпорядження територія м. Молодогвардійська має правовий статус населеного пункту, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження.
За вказаних обставин, підозрюваний ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 що знаходиться на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження.
Враховуючи викладене, підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перебуваючи на вищевказаній території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження.
Вручити ОСОБА_4 копії клопотання про обрання запобіжного заходу та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність його застосування не надалось можливим у зв`язку із тим, що місцезнаходження ОСОБА_4 органу досудового розслідування не відоме.
Враховуючи наведене, у клопотання слідчий, посилаючись на норми ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України, просив суд,
-застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, посилався на підстави звернення до суду, викладені в клопотанні, просив його задовольнити.
Суд, заслухавши прокурора, захисника, дослідивши клопотання, надані письмові докази, доходить до нижченаведеного.
Згідно частини 1 статті 131 КПК України, 1. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Пунктом 9 частини 2 статті 131 КПК України, заходами забезпечення кримінального провадження є: запобіжні заходи.
У відповідності до ст. 132 КПК України,
1. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
2. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається:
1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини;
2) у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.
3. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно до статті 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт, 5) тримання під вартою.
Статтею 177 КПК України визначено, що
1. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до приписів ст. 183 КПК України, 1. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.
На підставі ст. 188 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Встановлено, що ухвалою суду від 20.02.2023 року надано дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженнівідносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України
До теперішнього часу привід підозрюваного ОСОБА_4 не здійснено.
Згідно до вимог ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Таким чином, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за обов`язкової участі підозрюваного.
Слідчим суддею відповідно до ст. 187 КПК України здійснено судовий виклик підозрюваного, але останній не з`явився, слідчий та прокурор не забезпечив явку підозрюваного у судове засідання під час розгляду зазначеного клопотання, у зв`язку з чим, слідчий суддя позбавлений можливості розглянути питання обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без підозрюваного та встановити наявність або відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
За таких обставин у слідчого та прокурора залишається право приймати інші процесуальні рішення щодо затримання підозрюваного та обрання інших заходів впливу.
Зазначені обставини позбавляють суд можливості розглянути клопотання по суті, у зв`язку з чим, в задоволенні клопотання належить відмовити, що не позбавляє слідчого та прокурора права звернутися до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу після усунення обставин, які перешкоджають розгляду зазначеного клопотання.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 187, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в :
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення повного тесту ухвали.
Повний текст ухвали проголошено об 11:50 год. 20 лютого 2023 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1