Номер провадження: 11-сс/813/1583/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за володільця майна ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2022 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000433 від 08.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 ч.1 КК України,

встановила:

Цією ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2022 клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 задоволено.

Накладено арешт на автомобіль марки «Toyota» моделі «Rav4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер кузова НОМЕР_2 , шляхом заборони розпорядження, відчуження і користування власником та іншими особами.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя приймаючи до уваги правову підставу для арешту майна, тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважав доведеним у судовому засіданні слідчим наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного слідчим у клопотанні майна, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування власником та іншими особами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що дана ухвала винесена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Під час розгляду клопотання про арешт майна у судовому засіданні встановлено, що в кримінальному провадженні про підозру не повідомлено жодній особі.

Зазначає, що сам по собі факт визнання вилученого майна речовим доказом не доводить тих обставин, що зазначене майно повністю відповідає критеріям ч.1 ст. 98 КК України, як доказ у кримінальному проваджені, тобто слідчим не доведено, що автомобіль марки «Toyota RAV 4» д.н. НОМЕР_3 , було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також зазначає, що обшук автомобіля та його вилучення проводилося без повідомлення власника майна та його адвоката на штраф майданчику де даний автомобіль був вилучений 15.09.2022 та визнаний речовим доказом у іншому кримінальному провадженні у якому слідчому було відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2022.

Звертає увагу, що у кримінальному провадженні №0000433 від 08.09.2022 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 332 КК України за злочин за який не передбачена спеціальна конфіскація. Також в кримінальному провадженні про підозру не повідомлено жодній особі.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2022 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Прокурор в судове засідання не зявився, про дату час та місце був повідомлений належним чином. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , володільця майна ОСОБА_6 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, вислухавши аналогічне прохання в судових дебатах, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Одеській області, ст. лейтенантом поліції ОСОБА_8 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке зареєстроване 08.09.2022 року в ЄРДР за №0000433, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 332 КК України.

27.10.2022 року старший слідчий відділу СУ ГУНП в Одеській області, ст. лейтенант поліції ОСОБА_8 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на майно, зазначене у ньому, посилаючись на те, що воно має ознаки речового доказу та можливої спеціальної конфіскації у порядку ст. 96-2 КК України.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000433 від 08.09.2022 року, про накладення арешту на вищезазначене майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження речових доказів, попередження (унеможливлення) вчинення неправомірних дій по її відчуженню та прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області, ст. лейтенантом поліції ОСОБА_8 , від 26.10.2022 року транспортний засіб визнаний речовим доказом (а.п. 37-39).

Крім того, слідчий суддя дійшов висновку, що таке обмеження права власності як арешт майна в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу /відчуження, знищення, приховання/ на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому доводи апелянта на те, що сам по собі факт визнання вилученого майна речовим доказом не доводить тих обставин, що зазначене майно повністю відповідає критеріям ч.1 ст. 98 КК України, як доказ у кримінальному проваджені, є безпідставними.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, авторам апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування решту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376 ч.2, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2022 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000433 від 08.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 ч.1 КК України - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12