Провадження №1-кс/523/3226/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 р. Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , в присутності підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Нові Біляри Комінтернівського району Одеської області, із середньо-спеціальною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину 2008 року народження, працюючого монтером шляхів, не маючого місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.06.2022р. вироком Суворовського райсуду м. Одеси за ч.1 ст.309 КК України до 1р. обмеження волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1р.,
підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

23.11.2022р. до Суворовського районного суду м. Одеси звернувся слідчий ОСОБА_4 із клопотанням, погодженим прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Згідно наданих матеріалів клопотання, ОСОБА_6 достовірно знаючи про військову агресію збройних сил РФ проти України та впровадження на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119- IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на ЗО діб, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212- IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на ЗО діб, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 №573, затвердженого Законом України від 12.08.2022 №7664 з 05 години 30 хвилин 23.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану строком на 90 діб, вчинив умисний, корисливий злочин при наступних обставинах.
08.10.2022р., приблизно о 16год. 34хв., Богуш знаходячись разом з потерпілим ОСОБА_7 , біля будинку №62 по вул. Семена Палія в м. Одесі, вживали знайдені наркотичні засоби, внаслідок чого, ОСОБА_7 знепритомнів, та в цей час у Богуша виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Далі, Богуш реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, під час встановленого на території України воєнного стану, та усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав мобільний телефон марки «SAMSUNG», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , SN НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_7 . В подальшому, Богуш з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 9999гривень.
За даним фактом, 09.10.2022р. інформацію внесено до ЄРДР за №0000998 та розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

18.11.2022р. Богушу повідомлено про підозру у вчинені зазначеного кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами, а саме: заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 08.10.2022р., протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 09.10.2022р., протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 09.10.2022р., протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_7 від 14.11.2022р., протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_9 від 14.11.2022р., протоколом огляду предмета (відеозапису) від 10.11.2022р., протоколом огляду предмета (мобільного телефона) від 09.11.2022р., протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 18.11.2022р. та іншими матеріалами досудового розслідування у їх сукупності.

В судовому засіданні, слідчий просив клопотання задовольнити, прокурор підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного обґрунтованими;

захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання органів досудового розслідування, вважала його передчасним, посилаючись на те, що її підзахисний не має наміру не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, оскільки Богуш має постійне місце проживання, де мешкає з родиною, має офіційне місце роботи, окрім того, завжди за кожним викликом з`являвся до слідчого та прокурора, в зв`язку із чим, просила в клопотання слідчого відмовити та застосувати щодо підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, Богуш підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, вважаю, що клопотання органів досудового розслідування не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно зі ст.ст.2,9 наведеного Кодексу завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтями 22, 26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
За ч.3 ст.194 вказаного Кодексу, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

В силу ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на право на свободу та особисту недоторканість.
Частиною 1 ст.12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.
За ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суд у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, згідно із п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», Суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Як слідує з п.37 рішення ЄСПЛ у справі «Волосюк проти України», подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.

Наряду з наведеним, за п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановлює, що п.3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003р. у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Отже, виходячи з наведених принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, судом при вирішенні питання щодо доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , приймається до уваги те, що він є особою раніше судимою, вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового терміну, йому було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років, маючий постійне місце проживання, де проживає із родиною, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційне працюючий та недоведеність стороною обвинувачення існування відповідних ризиків і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Так, прокурором в судовому засіданні взагалі не доведено недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, а також актуальності існування в теперішній час ризиків, передбачених ст.177 КПК України (зокрема, переховування від органів досудового розслідування та-або суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих в цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення), що у своєї сукупності унеможливлює задоволення клопотання сторони обвинувачення у запропонованому вигляді.

Опріч наведене, оцінюючи наведені стороною обвинувачення ризики можливого переховування підозрюваного, незаконного впливу на свідків та потерпілих, суд виходить із неодноразово застосованої практики Європейського суду з прав людини, за якою попереднє засудження особи, відсутність місця проживання, роботи, родини, внаслідок чого зроблені припущення щодо вчинення нових злочинів або втечі від правосуддя, за відсутності яких-небудь більш переконливих підстав, які б виправдовували тривале тримання особи під вартою, не є ризиком утечі від правосуддя (п.64 рішення ЄСПЛ від 15.02.2005 року у справі «Сулаоя проти Естонії»).

Крім того, судом відхилено означений стороною обвинувачення ризик вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, оскільки за вищенаведеним рішенням ЄСПЛ у справі «Сулаоя проти Естонії», при оцінці ризику повторного вчинення злочину, посилання на минуле особи не може бути достатнім для виправдання відмови у задоволенні клопотання про звільнення, а згідно з п.66 рішення ЄСПЛ від 07.03.2013 року у справі «Остендорф проти Німеччини», п.1 ст.5 Конвенції не дозволяє політики загальної превенції стосовно конкретного індивіда або групи індивідів, які вважаються органами влади (обґрунтовано чи необґрунтовано) як такі, що є небезпечними або мають схильність до вчинення правопорушень.

Підсумовуючи викладене, суд з дотриманням принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, права особи на свободу і особисту недоторканність, оцінивши в сукупності наведені законодавчі вимоги та практику ЄСПЛ, приймає до уваги встановлені під час судового розгляду особисті та інші характеризуючі особи ОСОБА_8 дані, його особу, у взаємозв`язку із тим, що стороною обвинувачення ані в судовому засіданні, ані розглядуваним клопотанням актуальність існування в теперішній час ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не доведені.
Наряду з наведеним, незважаючи на тяжкість кримінального правопорушення у конкретному випадку і у контексті ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, суд доходить висновку про застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Керуючись ст. ст.181,193-194,196-197,205 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на 10 днів.
Протягом строку застосування домашнього арешту заборонити ОСОБА_6 цілодобово залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Покласти на ОСОБА_6 обов`язок утримуватись від можливого спілкування із іншими особами в даному кримінальному провадженні, не виїжджати за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, суду, а також прибувати за кожним викликом слідчого, прокурора, суду для участі у проведенні процесуальних дій.
Виконання ухвали доручити СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1