Справа № 953/6311/22
н/п 1-кс/953/5354/22
"23" грудня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
підозрюваного - ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вовчанськ Харківської області, одруженого, з вищою освітою, директора КЗ «Будинок культури Вовчанської міської ради», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, -
У судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримав, надав пояснення, аналогічні викладені у клопотанні та просив задовольнити з наведених у ньому підстав.
Підозрюваний ОСОБА_6 доводи захисника підтримав, просив клопотання задовольнити, посилаючись на невизнання вини, наявність хронічних захворювань та необхідності догляду за матір`ю, яка потребує стороннього догляду.
Прокурор та слідчий проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на відсутність підстав для зміни запобіжного заходу, вказуючи, що ризики, встановлені судом, на теперішній час не зникли.
Слідчий суддя, вислухавши думку осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, допитавши свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, встановив таке.
07.11.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2022 до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в на строк 60 днів, тобто до 05.01.2023.
Сторона захисту звернувшись до слідчого судді з клопотанням, у порядку ст. 201 КПК України, просить змінити застосований до підозрюваного запобіжний захід, у виді тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на вік підозрюваного, стан його здоров`я та та інші фактори, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_6 , що, на думку захисника, є вагомими підставами для зміни підозрюваному обраного щодо нього запобіжного заходу.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Запобіжний захід може бути змінений, коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу. Тож, загальною вимогою щодо змісту клопотання про зміну запобіжного заходу є зазначення в ньому нових обставин, які не були предметом судового розгляду при застосуванні запобіжного заходу у порядку ст. 194 КПК України.
Зі змісту ч. 4 ст. 201 КПК України клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При цьому відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
За змістом положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань та виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.
Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При цьому, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій.
Так, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Згідно з вимогами положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ч. 5 ст. 132 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.
Зі змісту ст. 194 КПК України вбачається, що запобіжний захід може бути застосований до особи виключно у випадку, якщо доведено обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З аналізу вищезазначених положень слідує, що для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, остання повинна довести те, що обставини, наведені у ст. 194 КПК України, та які враховувались судом при застосуванні запобіжного заходу, зникли або ж суттєво зменшилась їх вага.
Натомість, розглянувши клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною захисту не доведено відсутність обставин, зазначених у ст. 194 КПК України.
Так, слідчий суддя у судовому засіданні дослідив зміст ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2022, на підставі якої стосовно підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 05.01.2023 включно.
Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу стосовно підозрюваного з урахуванням положень ст. 178 КПК України, дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, посилаючись на те, що наявні в матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, та доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зі змісту ухвали вбачається, що слідчий суддя вивчав особу підозрюваного та можливість застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання вищезазначених ризиків. Однак, враховуючи вагомість наявних в матеріалах справи доказів, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання останнього винуватим у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення, особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів. При цьому слідчий суддя з урахуванням положень, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставин вчинення та характеру інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного чи встановлення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні.
Отже, під час ухвалення вищевказаного судового рішення було з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до підозрюваного відповідного запобіжного заходу, зокрема наявність обґрунтованості підозри (яка наразі не оскаржується захисником) та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що аргументи сторони захисту не є слушними.
Як на підставу для зміни застосованого до підозрюваного запобіжного заходу захист послався на те, що заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є маловірогідними.
Як вбачається зі змісту ухвали від 09.11.2022, слідчим суддею встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу встановив, зокрема серед інших, наявність ризику переховування від слідства та суду; знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Слідчий суддя погоджується з ймовірністю існування таких ризиків і на даний час, з огляду на таке.
Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, яке є особливо тяжким злочином. Санкція частини 6 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 у сукупності з іншими обставинами.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.
Також, ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити мобільні термінали, засоби зв`язку та інші предмети, які використовувались для вчинення кримінального правопорушення.
Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки є розумна підозра вважати, що замовники здійснення протиправної діяльності перебувають на території Російської Федерації.
Доводи сторони захисту про відсутність вищезазначених ризиків не спростовують наведених вище висновків слідчої судді.
При вирішенні питання про наявність/відсутність підстав для зміни застосованого до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу слідчий суддя враховує особу підозрюваного, який має постійне місце мешкання та роботи, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, однак, беручи до уваги наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, такі обставини не є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту чи застави, яка, на думку слідчого судді, не здатна буде у повній мірі забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам.
При цьому посилання сторони захисту на неврахування слідчим суддею під час вирішення питання щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу доказів, які характеризують особу підозрюваного, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається зі змісту ухвали від 09.11.2022, слідчим суддею вивчались документи, які характеризують особу підозрюваного, їм надана відповідна оцінка.
Слідчий суддя зазначає, що наявність у ОСОБА_6 міцних сімейних зв`язків, гарної репутації, що підтверджується, зокрема опитуванням свідків, не усуває зазначених вище ризиків, та як наслідок, можливості ухилення від кримінальної відповідальності.
Доводи сторони захисту щодо наявності у підозрюваного певних захворювань, лікування яких в умовах перебування у слідчому ізоляторі занадто утруднюється, слідчому судді не доведено. Крім того, слідчий суддя констатує, що під час перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора будь-яких письмових заяв про порушення його права на захист шляхом ненадання йому медичної допомоги не надходило.
Враховуючи надані стороною захисту характеризуючі матеріали стосовно ОСОБА_6 , обґрунтованість пред`явленої останньому підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, яка стверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, а також встановлену наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, ч. 3 ст. 183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Слідчий суддя, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає не доцільним визначати розмір застави.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволення клопотання сторони захисту, поданого у порядку ст. 201 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197 КПК України, слідчий суддя
Ухвала окремому оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10 ОСОБА_11