Справа № 629/2646/22
Провадження № 1-кс/629/177/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши в залі судових засідань в приміщенні суду матеріали скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001467 від 30.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, -

встановив:

08.02.2023 слідчим СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001467 внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України.

13.02.2023 ОСОБА_3 , не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до суду зі скаргою на рішення про закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що 08.02.2023 слідчим прийнята постанова про закриття кримінального провадження №0001467 від 30.12.2022 за ч.2 ст.296 КК України.

Вважаючи, що слідчим необґрунтовано, без дослідження всіх обставин справи, закрито кримінальне провадження і просить скасувати зазначену постанову. При цьому посилається на те, що слідчим допущену істотну неповноту під час досудового розслідування, усунення якої потребує виконання слідчих дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів, зміст постанови не відповідає вимогам ст.110 КПК України, не були здійснені дії направлені на з`ясування зазначених скаржником обставин, не вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, шляхом проведення слідчих дій, спрямованих на встановлення істині у даному кримінальному провадженні та прийнятті завчасного висновку про відсутність в діянні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інших невстановлених осіб складу кримінального правопорушення.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні на задоволенні скарги з уточненнями наполягав з наведених в ній підстав, також зазначив, що в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001467 від 30.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, не проведені всі слідчі дії, не допитані всі свідки та не проведені очні ставки з його участю та слідчі експерименти, про що він заявляв відповідні клопотання, які були, на його думку, безпідставно відхилені. Також звернув увагу на порушення Наказу МВС України № 747 від 23.08.2012 року «Про затвердження Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України» з подальшими змінами та доповненнями згідно Наказу за № 394 від 12.04.2003 року. Крім того, 10.03.2023 року, надав доповнення до скарги.

Слідча ОСОБА_4 у судове засідання не з?явилась, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Надавала заяви про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені заявником, потерпілим, його представником чи законним представником рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчий суддя вивчивши документи, якими заявник обґрунтовує доводи скарги та матеріали

кримінального провадження, приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні скарги виходячи з наступного.

Виходячи з вимог ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладено обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Процесуальна самостійність слідчого полягає, серед іншого, і в тому, що слідчий самостійно вирішує черговість, послідовність та підстави вчинення ним передбачених кримінально-процесуальним законодавством слідчих дій з метою повного проведення досудового розслідування.

Положеннями ст.91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно ч.2 ст.1 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов?язок доведення зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора.

Згідно з ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів,

висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Диспозиція ч.2 ст.296 КК України передбачає кримінальну відповідальність за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинені групою осіб.

З об`єктивної сторони злочин полягає у грубому порушенні громадського порядку, тобто у вчиненні активних дій.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом (особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій і бажає їх вчинити), а також обов?язковою ознакою - мотивом явної неповаги до суспільства.

Пункт 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину.

Однією із форм закінчення досудового розслідування, виходячи з вимог ч.1 ст.283 КПК України, є його припинення шляхом закриття провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Лозівського РВП ГУНП у Харківській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001467 від 30.12.2022 за ч.2 ст.296 КК України за заявою ОСОБА_3 , про те, що 12.03.2022, в період часу з 9-45 до 10-45 год. на території «Центрального ринку» в м.Лозова Харківської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також іншими невідомими особами з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_3 .

Згідно висновку судово-медичного експерта №12-14/38-ЛЗ/22 від 15.03.2022, на підставі даних судово-медичної експертизи гр-на ОСОБА_3 , 1962 року народження, за фактом спричинення тілесних ушкоджень, прихожу до підсумків, до у нього мають місце ділянки травматичної припухлості м`яких тканини по задній поверхні шиї зліва у середній третині та в правій поперековій ділянці, садна по тильній поверхні правої кисті в першому між пальцевому проміжку та по тильній поверхні проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті у середній третині синець по задньо-зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, і які утворилися від дії тупих предметів, що не відобразили в ушкодженнях своїх індивідуальних особливостей і якими могли бути як руки так і взуті ноги, можливо в строк та за обставин вказаних в настановній частині постанови та потерпілим. Садна по тильній поверхні правої кисті в першому між пальцевому проміжку та по тильній поверхні проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті у середній третині за своєю локалізацією не виключать можливості їх утворення як в ході боротьби так і самозахисту. Маловірогідне утворення встановлених у потерпілого комплексу тілесних ушкоджень в наслідок падіння з висот власного зросту як з наданням так і без такого тілу прискорення. За ступенем тяжкості це легкі тілесні ушкодження, згідно до пункту 2.3.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МО3 України від 17.01.1995.

Слідчим суддею встановлено та не заперечується скаржником, що постановами суддів

Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.03.2022 до адміністративної відповідальності за ст.173,164 ч.1 КУпАП були притягнуті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і на них накладено стягнення у виді 7 діб арешту з конфіскацією предметів торгівлі. При цьому обставини адміністративних справ та відомості внесені в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 однакові, тобто фактичні обставини, за яких були вчинені адміністративні правопорушення і внесені до ЄРДР відомості співпадають.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.05.2022 постанова Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.03.2022 відносно ОСОБА_5 скасована за ст.164 ч.1 КУпАП і провадження закрите, у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а постанова Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.03.2022 відносно ОСОБА_5 за ст.173 КУпАП залишена без змін, однак стягнення змінене на штраф у сумі 119 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30.06.2022 постанова Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.03.2022 відносно ОСОБА_6 скасована за ст.164 ч.1 КУпАП і провадження закрите, у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а постанова Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.03.2022 відносно ОСОБА_6 за ст.173 КУпАП, в тому числі і за призначеним стягненням, залишена без змін.

З наведеного вбачається, що дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.1 ст.164 КУпАП не підтвердились, а відтак і доводи свідка ОСОБА_3 у цих справах, за вказаною статтею, не знайшли свого підтвердження.

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , «з метою запобігання незаконній торгівлі тютюновими виробами іншими особами», діяли самостійно, на власний розсуд та з власної ініціативи, жодної вказівки та повноважень на проведення будь-яких дій щодо вилучення речей та особистого майна громадян, окрім показати місця здійснення такої торгівлі, від працівників поліції не отримували.

Всі наступні дії, якими ОСОБА_3 виправдовує свій вчинок і які були вчинені останнім спільно з ОСОБА_7 з власної ініціативи і на власний розсуд, не ґрунтувались на вимогах закону, в тому числі і конфлікт, який фактично спровокували останні, в ході якого ОСОБА_3 та ОСОБА_7 намагаючись забрати особисте майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , отримав легкі тілесні ушкодження зазначені у висновку судово-медичного експерта, звинувачуючи в подальшому у цьому ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інших учасників події, які не мали умислу на спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень та порушення громадського порядку з явною неповагою до суспільства, намагаючись повернути своє майно.

Провокуюча роль ОСОБА_3 створила реальну можливість для вчинення певних дій, тобто вона була передумовою для суспільно небезпечної поведінки з боку ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інших не встановлених осіб, їх негативної реакції на дії ОСОБА_3 , що має значення для визначення ролі потерпілого ОСОБА_3 в механізмі індивідуальної віктимної поведінки.

Згідно ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Зазначені норми КПК України повністю узгоджується з вимогами ст.62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Слідчий суддя враховує практику зазначену в рішеннях Європейського суду з прав людини«Худобін проти російської федерації», «Тейшейро де кастро проти Португалії», згідно якої, позиція щодо порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, зміст яких зводиться до вислову «не було б скоєно, якби не було спровоковано» і вважає її прийнятною до застосування у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на практику ЄСПЛ, яка зазначає, що отримані шляхом провокації докази не можуть бути використані в судочинстві, оскільки це є порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у зв?язку з порушенням принципу справедливості.

Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, проаналізувавши матеріали

скарги та доводи прокурора, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами, потерпілим їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши усі докази в їх сукупності, вважаю, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні органом досудового розслідування були виконані вимоги ст.2,40,93,94 КПК України і слідчим проведені всі необхідні слідчі дії для перевірки обставин, відомості за якими були внесені до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення, в результаті яких слідчий, оцінивши зібрані ним докази, прийняв законне та обґрунтоване рішення про закриття провадження у справі.

Посилання скаржника на допущену істотну неповноту під час дізнання, усунення якої потребує виконання слідчих дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів, що зміст постанови не відповідає вимогам ст.110 КПК України та інші доводи, не знайшли свого підтвердження, вони не спростовують належності та допустимості наведених вище доказів зібраних органом досудового розслідування та не містять в собі достатніх даних для висновку про необхідність скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

В той же час, доводи скарги не спростовують висновків оскаржуваної постанови.

Дослідивши матеріали справи і документи, якими ОСОБА_3 обґрунтовує скаргу, вислухавши доводи скаржника, проаналізувавши всі вищевказані обставини, приходжу до висновку про те, що скаржником не надано безсумнівних, беззаперечних, належних і переконливих доводів для скасування оскаржуваної постанови, а відтак підстави для задоволення скарги відсутні, а вимоги скаржника такі, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Керуючись ст.303-307,372,376,395 КПК України, -

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001467 від 30.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України - відмовити.

Копію ухвали вручити заявнику, направити слідчому та процесуальному керівнику, для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_8