Справа № 372/1851/18
Провадження № 1-кп-36/23
В И Р О К

іменем України

20 лютого 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000449 від 08.05.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Обухові Київської області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не одруженого, який має двох малолітніх дітей, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , останній раз судимого 12.10.2015 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого 22.12.2017 року по відбуттю строку покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 186 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за кримінальне правопорушення проти власності, 07 травня 2018 року, близько 13 години 05 хвилин, більш точного часу не встановлено, перебуваючи в кімнаті №22 за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Каштанова, 16, діючи з прямим умислом, таємно, скориставшись моментом, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій заволодів мобільним телефоном марки «DOOGEE X10», що знаходився на ліжку потерпілого ОСОБА_6 та в подальшому з місця скоєння злочину зник, скориставшись викраденим майном на власний розсуд, тобто спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 1 133,33 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину в інкримінованому йому злочині за ч. 2 ст. 186 КК України не визнав, проте зазначив, що його дії містять ознаки іншого кримінального правопорушення, зокрема крадіжки, з огляду на наступне. Так, обвинувачений ОСОБА_4 , не заперечуючи дату, час та місце скоєння кримінального правопорушення, акцентував увагу, що умисел вкрасти мобільний телефон із кімнати потерпілого ОСОБА_6 вперше виник в нього після того, як ОСОБА_7 почав наносити ОСОБА_6 тілесні ушкодженні. Після того, як в ході бійки двоє останніх вибігли із кімнати в коридор гуртожитку, він скористався моментом, що за його діями ніхто не спостерігає, схопив мобільний телефон і одразу покинув приміщення будинку. Вкрадений мобільний телефон зберігав при собі до вилучення працівниками поліції.

Вказані пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 узгоджуються із протоколами огляду місця подій, висновком експертизи про вартість мобільного телефону, в частині, що стосується місця, часу кримінального правопорушення та предмету злочину. Вказані докази не мали заперечень з боку сторони захисту щодо критерію їх допустимості.

Доказів, які б могли спростувати умисел обвинуваченого ОСОБА_4 , спрямований на таємне викрадення майно, стороною обвинувачення не надано.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Потерпілий ОСОБА_6 17.08.2021 року звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, більше на виклики суду особа не реагувала. Згодом прокурором була надана інформація про зміну місця проживання потерпілого, зокрема на населений пункт Полтавської області, дії прокурора щодо покладення обов`язків із доставки особи на органи поліції позитивного результату не мали, що підтверджується відповідним листом, скерованим до начальника органу поліції. Допит свідка обвинувачення ОСОБА_8 під час судового розгляду виявився неможливим через смерть останнього 31.01.2022 року. Показання інших свідків не спростовуються визнавальними показами обвинуваченого, в зв`язку із чим сторона обвинувачення не наполягала на їхньому допиті.

Таким чином, суд був за об`єктивних обставин позбавлений можливості допитати потерпілого в судовому засіданні, процесуальних механізмів у вигляді приводу потерпілого кримінально-процесуальний закон не передбачає.

Проте, дослідивши протокол проведення слідчого експерименту від 17.06.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_6 та протокол пред`явлення для впізнання, суд звертає увагу, що потерпілий дійсно вказує на обвинуваченого ОСОБА_9 , як на особу, яка зайшла в його кімнату гуртожитку разом із ОСОБА_7 . Зазначаючи, що ОСОБА_7 наносив йому тілесні ушкодження, потерпілий повідомив, що втрачав свідомість, також він зазначає, що локалізація ударів в область обличчя змушувала його закривати голову руками. І коли його перестали бити, він побачив, що в кімнаті вже нікого немає, і виявив відсутність мобільного телефону.

Тобто, навіть зважаючи, що протокол слідчого експерименту за участю потерпілого, який безумовно за відсутності допиту потерпілого в судовому засіданні, не може бути доказом, покладеним в основу обвинувачення, містить інформацію, що потерпілий ОСОБА_6 , відштовхуючись від його пояснень, не усвідомлював дії ОСОБА_9 під час перебування останнього в кімнаті, як такі, що полягають у викраденні його майна, так як, з його слів, виявив зникнення лише тоді, коли в кімнаті вже нікого не було.

Суд також бере до уваги, що в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 09.05.2018 року ОСОБА_9 надав пояснення ідентичні поясненням, наданим в судовому засіданні, що свідчить про послідовність його позиції з досудового розслідування і до судового розгляду.

Із протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 29.05.2018 року також не вбачається, що він особисто сприймав, як ОСОБА_9 вчиняє дії, направленні на викрадення мобільного телефону ОСОБА_10 . Навпаки, ОСОБА_7 вказав, що ОСОБА_9 покинув кімнату гуртожитку і лише через деякий час після цього потерпілий виявив зникнення мобільного телефону і почав звинувачувати в цьому саме ОСОБА_7 .

І самі по собі звинувачення потерпілого ОСОБА_10 в бік ОСОБА_7 із протоколу слідчого експерименту від 29.05.2018 року щодо мобільного телефону свідчать між іншим про те, що заволодіння ОСОБА_9 мобільним телефоном не здійснювалося відкритим демонстративним способом, а носило таємний для інших осіб характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_9 , незважаючи на пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, слід кваліфікувати, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто за ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особу винного та його відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд вважає щире каяття, визнання провини. Суд вважає, що вказані обставини, окрім слів самого обвинуваченого ОСОБА_9 , підтверджуються інформацією, наданою Громадською організацією «Я-Легенда», відповідно до якої ОСОБА_9 пройшов в 2020 році курс ресоціалізації, а також добросовісної процесуальної поведінкою обвинуваченого під час розгляду справи в суді.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер злочину, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, двох неповнолітніх дітей, перебуває на обліку, як особа, яка опинилася в складаних життєвих обставинах з липня 2020 року, добровільно в 2020 році пройшов курс ресоціалізації, є волонтером громадської організації, приймає участь в заходах ГО «Я - Легенда», спрямованих на перевиховання громадян, думку потерпілого, який в своїй заяві від 17.08.2022 року зазначив про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді арешту в його максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки такий вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Досудова доповідь, складена відносно ОСОБА_9 , через сплив значного часу з 2018 року і суттєву зміну обставин в житті обвинуваченого втратила свою актуальність на момент ухвалення вироку.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 в період з 10 травня 2018 року по 21 березня 2019 року перебував під вартою в рамках даного кримінального провадження. Відповідно до ч 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Відповідно до п. п. а п. 1 ч. 1 цієї статті при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту.

Цивільний позов по справі не пред`являвся.

Судові витрати за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого в повному обсязі.

Долю речових доказів слід вирішити згідно ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді арешту строком 6 місяців.

Зарахувати ОСОБА_4 в термін відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10 травня 2018 року по 21 березня 2019 року із розрахунку один день позбавлення волі - один день арешту і вважати ОСОБА_4 таким, що повністю відбув призначене судом покарання.

Речові докази мобільний телефон марки DOOGEE Х10, який поміщено до експертного пакету № 2465531, коробку з під мобільного телефону DOOGEE Х10, товарний чек, гарантійний талон, які поміщені до експертного пакету № 1801691, що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Обухівського ВП ГУНП в Київській області повернути потерпілому ОСОБА_6 ; мобільний телефон марки Samsung GT E1200i, який поміщено до експертного пакету № 4270676, що знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Обухівського ВП ГУНП в Київській області повернути ОСОБА_4 ; циліндрований замок чорно-сірого кольору з одним ключем до нього, дві дверні ручки, змиви з ціліндрованого замка чорно-сірого кольору знищити; диски із відеозаписами залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в розмірі 286 грн.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя