ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/219/23 Справа № 697/942/20 Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисниці - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси Черкаської обл. апеляцій-ну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Канівського міськрайсуду Черкаської обл. від 26.01.2023 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно

ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Каневі Черкаської

обл., громадянина України, який має

загальну повну середню освіту, не

працює, не одружений, раніше суди-

мий:

- 8.04.1999 р. Канівським міськсудом

Черкаської обл. за ч. 1 ст. 222, ст. 94

КК України до 8 років позбавлення

волі;

- 22.09.2009 р. Деснянським райсудом

м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до

2 років позбавлення волі;

- 16.12.2010 р. Канівським міськрай-

судом Черкаської обл. за ч. 3 ст. 15, ч.

1 ст. 185 КК України до штрафу у роз-

мірі 1020 грн., судимість у згідно ст.

89 КК України не знята та не погаше-

на, проживає

АДРЕСА_1 ,

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 26.03.2023 р.,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Канівського міськрайсуду Черкаської обл. перебуває кримінальне про-вадження, внесене в ЄРДР за №0000067 від 26.03.2018 р., за обвинуваченням Го-нтара у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вар-тою відносно обвинуваченого.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_9 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 26.03.2023 р. включно.

При прийняті такого рішення суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопо-рушення, інкримінованого обвинуваченому, а саме що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисного злочину у сфері обігу наркотичних засобів, з корисливих мотивів, який, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких умисних злочинів та за який пе-редбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, він не має постійного місця роботи та міцних соціальних зв`язків, законних джерел для існу-вання, може переховувався від суду. Судом також встановлені і знайшли підтвердження на-явність ризиків, передбачених у п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість ухи-лятися від суду, що підтверджується зібраними по кримінальному провадженню письмовими документами, та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також, суд вра-хував стадію кримінального провадження, а саме що ще не закінчене судове слідство, не до-питані свідки, не досліджені докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу місцевого суду, оскільки, на його думку, йому обрано занадто суворий запобіжний захід. Зазначає, що судом прийняте незаконне рішення, а саме що суддя не підписав прийняте рішення, також в ухвалі зазначено про справжній суспільний інтерес, але не зазначено який саме, автоматичне продо-вження строку тримання під вартою є неприпустимим, але прокурор в черговий раз посилає-ться на одні й ті ж самі ризики, обвинувальний акт не містить посилань на обґрунтованість обвинувачення, розумність строків розгляду кримінального провадження вже порушена су-дом. Також, просить врахувати, що у нього є мати похилого віку, яка потребує його догляду та допомоги, стан його здоров`я також погіршився. Крім того, в оскаржуваній ухвалі суду зазначено ряд судимостей, однак він не судимий, станом на 2014 рік в нього судимостей не має. Просить обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисницю ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити, про-курора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинува-ченого та вважав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеля-ційної скарги, матеріали, виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до нас-тупних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, об-ґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провад-ження, передбачених положеннями КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вар-тою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судо-вого рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимо-гам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

Виходячи з наданих матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, є дійсними та триваю-чими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу що-до нього на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відно-ситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків пере-ховування або повторного вчинення злочинів».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних та не було надано і суду апеляційної інстанції, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів та дійшов до правильного висновку про відсутність таких підстав. З вказаним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Обґрунтовуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного за-ходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 до двох місяців, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопору-шення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину та за яке згідно санкції відповідної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі від шести до деся-ти років з конфіскацією майна, при цьому суд врахував, що раніше він притягувався до кри-мінальної відповідальної та має судимість, яка у встановленому законом порядку не знята і не погашена, однак належних висновків для себе не зробив та знову притягується до кримі-нальної відповідальності за вчинення умисного злочину, що об`єктивно вказує на існування ризиків переховуватися від суду та вчинення нового кримінального правопорушення. На іс-нування таких ризиків вказує і відсутність у обвинуваченого офіційного джерела доходу на момент його затримання. Суд врахував обізнаність обвинуваченого про суворість покарання, передбаченого санкцією статті за якою його притягують до відповідальності, та прийшов до правильного висновку, що не виключена можливість того, що ОСОБА_9 зі зміною запобіжного заходу може переховуватися від суду. Під час розгляду справи, після зміни запобіжного за-ходу на арешт обвинувачений порушив його вимоги, до суду не з`являвся, було оголошено його розшук, який тривав майже 2 роки. Крім того, суд врахував, що обвинувачений досто-вірно усвідомлює настання негативних для себе наслідків у виді можливого призначення йому покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, з метою його уникнення в даному кримінальному провадженні.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продов-жують існувати ризики, передбачені п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які було враховано при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може пе-реховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, вони виключають можли-вість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на нього процесу-альних обов`язків.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що справа сфабрикована та обвинувачений не вчиняв злочину, то апеляційний суд звертає увагу, що суд на даній стадії кримінального процесу позбавлений можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, тому доводи апелянта щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасними.

З огляду на викладене доводи обвинуваченого про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для продовження йому строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Доводи апеляції про те, що він позбавлений можливості допомагати своїй матері по-хилого віку не впливають на обґрунтованість підстав для продовження щодо нього строку тримання під вартою, крім того у обвинуваченого є сестра, яка може здійснювати догляд за їхньою матер`ю.

Доводи апеляційної скарги про надмірну тривалість перебування обвинуваченого під вартою апеляційний суд вважає не доречними, тому що вивченням наданих судом першої ін-станції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законних підстав для впливу.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рі-шення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, вико-ристаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвен-ції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безу-мовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скар-га обвинуваченого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та від-повідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Канівського міськрайсуду Черкаської обл. від 26.01.2023 р., якою відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26.03.2023 р. - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді