Провадження по справі № 1-кп/522/75/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106, на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000274 від 19.08.2022 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пограничний, Пограничного району, Приморського краю, СРСР, громадянина України, інваліда 2-ї групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

Встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про огородження їх незалежності і суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами у відповідності до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Так, згідно зі статтею 1 резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави, або будь-яким іншим способом, несумісним зі Статутом ООН, як це установлено в даному визначенні.

Відповідно до статті 3 вказаної резолюції, будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, з врахуванням і у відповідності до положень статті 2, буде кваліфікуватися як акт агресії:

а) вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

b) бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

c) блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

d) напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

e) застосування збройних сил однієї держави, які знаходяться на території іншої держави за узгодженням з державою, яка приймає, на порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після закінчення дії угоди;

f) дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією іншою державою для здійснення акта агресії проти третьої держави;

g) засилання державою або від імені держави озброєних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це рівносильно переліченим вище актам, або її значна участь в них.

Згідно зі статтею вказаної резолюції, ніякі міркування будь-якого характеру, чи-то політичного, економічного, військового або іншого характеру, не можуть служити виправданням агресії. Агресивна війна є злочином проти міжнародного миру. Агресія тягне за собою міжнародну відповідальність. Ніяке територіальне придбання або особлива вигода, одержані в результаті агресії, не є і не можуть бути визнані законними.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

В розумінні положень ст. 2 Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, ратифікованих Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954 року, між російською федерацією та Україною з 20.02.2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

24.02.2022 року о 05:00 год., за наказом президента російської федерації володимира путіна, збройні сили російської федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Встановлено, що громадянин України ОСОБА_3 , діючи умисно, маючи умисел на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, будучи обізнаним щодо розпочатої 24.02.2022 року відкритої збройної агресії російської федерації проти Україну, усвідомлюючи злочинність своїх дій, а також те, що зі змістом матеріалів, які він розповсюджує у загальнодоступній соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» (інтернет адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 може ознайомитися необмежена кількість осіб, бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи власний мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ(1): НОМЕР_1 , ІМЕІ(2): НОМЕР_2 із номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , під`єднаний до мережі Інтернет, з використанням встановленого системного додатку - інтернет-браузера «Chrome», налаштування якого дозволяє здійснити вхід та перегляд інформації, що міститься на заблокованих Інтернет сайтах, у тому числі доступ до яких заблоковано Інтернет провайдерами на підставі Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» №133/2017 від 15.05.2017 року, авторизувавшись у соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» (інтернет адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 як користувач « ОСОБА_6 », здійснив вподобання (репост) на свої сторінці (аккаунта) « ОСОБА_6 » (інтернет адреса (веб-адреса облікового запису): ІНФОРМАЦІЯ_3 у соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники», наступні публікації:

- ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснив вподобання (репост) публікації (web-адреса публікації ІНФОРМАЦІЯ_5 користувача « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (web-адреса сторінки користувача ІНФОРМАЦІЯ_7 ) соціальної мережі «Одноклассники», опублікованої 11.03.2022 року, наступного змісту: друкований текст чорного кольору на білому фоні, наступного змісту: «Крым вошел в состав России 238 лет назад. Когда еще не було не США, ни Германии, ни Чехии, ни Словакии, ни Румынии, не было ни Бельгии, ни Хорватии, ни Словении, ни Финнляндии, и уж тем более не было никакой Украины… И все они считают, что Крым не должен быть российским. Смешно!»;

- 01.05.2022 року здійснив вподобання (репост) публікації (web-адреса публікації ІНФОРМАЦІЯ_8 користувача « ІНФОРМАЦІЯ_9 » ОСОБА_7 » ( ІНФОРМАЦІЯ_10 -адреса сторінки користувача ІНФОРМАЦІЯ_8 соціальної мережі «Одноклассники», опублікованої 01.05.2022 року, наступного змісту: зображення на чорному фоні, друкований текст білого кольору, наступного змісту: «Возвращение Херсонской области под контроль Украины исключено. Об этом заявил зампред военно-гражданской администрации региона ОСОБА_8. «Вопрос возврата Херсонской области обратно в нацистскую Украину исключен. Это невозможно. Херсонская область будет экономически развиваться. Киев больше не сможет навязывать нашему краю свою уродскую нацистскую политику, направленную на уничтожение людей и их самобытности», - сказал он. Россия освободила Херсон от нацистов, нацистов там больше не будет!» та три зображення зігнутої у лікті руки (позначення сили).

Зазначені публікації були доступні для загального ознайомлення всіх користувачів соціальної Інтернет-мережі «Одноклассники» (інтернет адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 які відвідували сторінку користувача (аккаунта) « ОСОБА_6 » (інтернет адреса (веб-адреса облікового запису): ІНФОРМАЦІЯ_3 та автоматично надійшли як сповіщення всім користувачам соціальної мережі «Одноклассники», які були додані до розділів «Друзі» та «Підписники» вказаного аккаунта.

Станом на 02.08.2022 року, в розділі «Друзі» сторінки (аккаунта) « ОСОБА_6 » (інтернет адреса (веб-адреса облікового запису): ІНФОРМАЦІЯ_3 у соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» були наявні 132 користувачів, в розділі «Підписники» - 15 користувачів соціальної Інтернет-мережі «Одноклассники».

У вищезазначених публікаціях, поширених ОСОБА_3 , міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Дії, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 2 ст. 436-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками - виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, глорифікація її учасників, за ознаками: поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті. Пояснив, що 11.03.2022 року та 01.05.2022 року скоїв дурницю, на своїй сторінці в соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» здійснив вподобання (репост) публікацій, які містили виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, на той час не розумів, що робить. Насправді ОСОБА_3 проти збройної агресії російської федерації проти України та засуджує її. У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що в подальшому так вчиняти не буде.

Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та призначити йому мінімальне покарання передбачене санкцією статті. Просив повернути йому речі, на які було накладено арешт, а паспорти російської федерації, в тому числі закордонний - знищити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 , просила суворо не карати її підзахисного та призначити мінімальне покарання передбачене санкцією статті з можливістю застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 рік. Просила повернути речі ОСОБА_3 , на які було накладено арешт, окрім російських паспортів.

Прокурор ОСОБА_4 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації, з можливістю застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 3 роки. Долю речових доказів просив вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, глорифікація її учасників, за ознаками: поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, зареєстрований в Одеській області, проживає в м. Одеса, у лікаря на наркологічному чи психіатрічному обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, раніше не судимий та те, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, внаслідок якого шкода нікому не завдана та суспільний резонанс відсутній.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушенню.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Санкцією ч. 2 ст. 436-2 КК України передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 436-2 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

Крім того, прокурор та сторона захисту просили призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, визначивши іспитовий строк.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 3 роки.

При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Запобіжний захід в рамках даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 не застосовувався.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Кримінальним правопорушенням шкода не завдана, потерпілих у кримінальному провадженні немає, цивільний позов не заявлено.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2022 року, на майно, тимчасово вилучене 02.08.2022 року, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , необхідно скасувати.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно наданих прокурором довідок про витрати на проведення експертизи встановлено, що під час досудового розслідування витрати на залучення експерта становлять 4719 гривень 25 копійок, за проведення судової експертизи № 177 від 18.10.2022 року ЗЕС ІСТЕ СБ України в Управлінні СБ України в Одеській області, на підтвердження чого стороною обвинувачення було надано суду відповідні докази.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 63, 65, 75, 76, 436-2 КК України, ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувався.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою накладення адміністративних стягнень і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати, витрачені на залучення експерта, у зв`язку з проведенням судової експертизи № 177 від 18.10.2022 року ЗЕС ІСТЕ СБ України в Управлінні СБ України в Одеській області, що складають 4719 (чотири тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок.

Накладений арешт ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2022 року, на майно, тимчасово вилучене 02.08.2022 року, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , - скасувати.

Речові докази, а саме:

- паспорт громадянина України ОСОБА_3 серії НОМЕР_30 - вважати повернутим власнику - ОСОБА_3 ;

- мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ(1): НОМЕР_1 , ІМЕІ(2): НОМЕР_2 із номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; ноутбук марки «ASUS» с/н BCN0AS374066503; банківська картка «Укрсіббанк» НОМЕР_5 ; банківська картка «Приват банк» НОМЕР_6 ; банківська картка «Ощадбанк» НОМЕР_7 ; банківська картка «Альфа банк» НОМЕР_8 ; банківська картка «Приват банк» НОМЕР_9 ; банківська картка «А-банк» НОМЕР_10 ; банківська картка «Укрсиббанк» НОМЕР_11 ; банківська картка «А-картка» НОМЕР_12 ; банківська картка «Тинькофф банк» НОМЕР_13 ; банківська картка «Почта банк» НОМЕР_14 ; банківська картка «Почта банк» НОМЕР_15 ; банківська картка «Сбербанк россии» НОМЕР_16 ; банківська картка «Tinkoff» НОМЕР_17 ; картка «Социальна карта московская область» № НОМЕР_18 на ОСОБА_3 ; картка «Загальновійськова спілка України» № НОМЕР_19 на ОСОБА_3 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 серії НОМЕР_20 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_21 ; паспорт громадянина України А.І. серії НОМЕР_22 ; записник в обкладинці коричневого кольору та рукописним записами, які починаються текстом на першому аркуші: «50 р Калуга…»; записник в обкладинці чорного кольору та рукописними записами, які починаються текстом на першому аркуші: «03.01.2021 г. ….»; записник в обкладинці коричневого кольору, із рукописними записами, які починаються текстом: «тел. НОМЕР_23 …»; роздруківка «Уведомление о регистрации в системе индивидуального …», на 1 аркуші; відомості та документи щодо обслуговування у банках рф, всього на 17 аркушах; роздруківка «Справка о проведенных профилактических прививках» ГБУЗ МО «Красногородская городская больница № 1», на 1 аркуші; поліс № 001875, на 1 аркуші; поліс № 001875, на 1 аркуші та картка; довіреності рф та долучені до них документи, всього на 32 аркушах; лист «Уведомление о назначении пенсии за выслугу лет» на ім`я ОСОБА_3 з фсб россии від 23.04.2021 року № ММо/110194, на 1 аркуші; «справка» від 12.04.2021 року № 100-21-000-6372-1854, на 1 аркуші; копія «справка» від 12.04.2021 року № 100-21-000-6372-1854, на 1 аркуші; пепсійне посвідчення фсб рф № 110194 на ОСОБА_3 ; мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ (1): НОМЕР_24 , ІМЕІ(2): НОМЕР_25 з номером телефону: НОМЕР_23 ; флешнакопичувач марки «А-data» с/н НОМЕР_26 ; флешнакопичувач марки «Sandisk» с/н BL180626673Z; флешнакопичувач марки «Transcend» с/н ; SD-картка марки «Panasonic» с/н НОМЕР_27 , - повернути власнику - ОСОБА_3 ;

- паспорт громадянина рф ОСОБА_3 № НОМЕР_28 ; паспорт громадянина рф для виїзду за кордон ОСОБА_3 № НОМЕР_29 - знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1