Ухвала

Іменем України

02 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 752/13650/18

провадження № 51-1271ск19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні заяви про самовідвід судді ОСОБА_3

встановив:

До початку касаційного розгляду суддя ОСОБА_6 заявив самовідвід з підстав передбачених частиною 1 пунктом 4 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Перевіривши матеріали провадження, Суд дійшов до висновку про наступне.

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, до Верховного Суду звернувся прокурор із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 липня 2022 року.

Судом встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 засуджено кожного до покарання у виді позбавлення волі:

- за частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) на строк 6 років з конфіскацією всього належного їм майна;

- за частиною 2 статті 309 КК на строк 2 роки.

На підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 остаточно визначено покарання кожному у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного їм майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2019 року вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у частині призначення покарання змінено. Постановлено вважати їх засудженими за частиною 2 статті 307 КК кожного із застосуванням положень статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного їм майна; за частиною 2 статті 309 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі статті 70 КК ОСОБА_1 і ОСОБА_2 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів кожному у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного їм майна.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обв`язки, передбачені статтею 76 КК. Постановлено на підставі статті 77 КК не застосовувати до ОСОБА_2 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Постановою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року, де суддя ОСОБА_6 перебував в складі колегії суддів, касаційну скаргу захисника ОСОБА_8. залишено без задоволення, касаційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задоволено частково, а ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання із застосуванням статті 75 КК скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В іншій частині судові рішення залишено без зміни.

Вказані судові рішення переглядалися колегією суддів з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень статей 69, 75 КК, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

При повторному апеляційному перегляді, 26 липня 2022 року Київський апеляційний суд вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року щодо ОСОБА_2 у частині призначення покарання змінив. Постановив вважати ОСОБА_2 засудженим за частиною 2 статті 307 КК, частиною 2 статті 309 КК із застосуванням статей 69, 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обв`язки, передбачені статтею 76 КК.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги прокурора вбачається, що він оскаржує ухвалу Київського апеляційного суду від 26 липня 2022 року. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень статті 75 КК, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

У своїй касаційній скарзі прокурор оскаржує рішення постановлене в межах одного і того ж кримінального провадження, в якому суддя ОСОБА_6 вже брав участь у складі колегії суддів Верховного Суду та висловив у судовому рішенні свою позицію щодо призначеного засудженому покарання.

За таких обставин, участь судді ОСОБА_3 який здійснював розгляд провадження за касаційними скаргами прокурора та захисника на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, може викликати сумнів в учасників провадження в їх неупередженості.

З метою усунення сумніву в учасників провадження щодо можливої упередженості судді ОСОБА_7 його заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 75, 76, 80, 81 КПК, Суд

постановив:

Заяву судді ОСОБА_7 про самовідвід задовольнити та здійснити повторний автоматизований розподіл матеріалів за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 липня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_5