Справа № 731/151/23
Провадження № 1-кп/731/22/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №1 Варвинського районного суду Чернігівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158 від 08 лютого 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця с. Бузаки Камінь-Каширського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово не працюючого, маючого середню освіту, не маючого статусу особи з інвалідністю чи учасника бойових дій, неодруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимого: вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 грудня 2011 року за ч. 2 ст. 156 КК України до 5 років позбавлення волі, вироком Івано-Франківського міськрайонного суду від 06 травня 2019 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі, вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи раніше неодноразово судимим за вчинення тяжких майнових злочинів та перебуваючи на іспитовому терміні, знову вчинив умисний повторний злочин за наступних обставин. 05 лютого 2023 року, близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, прибув на територію непрацюючої Мармизівської ЗОШ І ступеня, що перебуває на балансі Відділу освіти Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, розташованої за адресою: вул. Васюка, 15, с. Мармизівка Прилуцького району Чернігівської області, де за допомогою власної фізичної сили відчинив двері приміщення колишньої Мармизівської ЗОШ І ступеня та незаконно проник в середину, звідки умисно, таємно, повторно викрав роутер марки «TP-Link TL-MR 3420», білого кольору, з витою-парою на 2 конектори, довжиною 4 метри і коробкою з-під роутера, бувші у користуванні, який перебував у власності ОСОБА_5 , вартість якого згідно до висновку судової-товарознавчої експертизи №736 від 14 лютого 2023 року, становить 549, 67 грн.

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 549, 67 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, поєднаної з проникненням до приміщення, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у скоєнні ним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнав повністю та зазначив, що період часу, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності. Пояснив, що 05 лютого 2023 року близько 15 години, застосувавши фізичну силу відчинив двері приміщення та не отримуючи будь-якого дозволу зайшов у непрацюючу Мармизівську ЗОШ. В подальшому пройшовшись по кабінетам, в одному зних, на залізному сейфі виявив там роутер з кабелями і коробку з-під нього, які викрав для власного використання. Після чого, згадуване майно приніс за місцем свого проживання. Щиро розкаювався, вказав, що усвідомив протиправність своїх дій, активно сприяв розкриттю злочину. Вартість викраденого майна, встановлену експертизою, обвинувачений не оспорював. Заподіяну ним матеріальну шкоду відшкодував в повному обсязі, оскільки на вимогу працівників поліції видав роутер.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 27). 30 березня 2023 року звернулася з заявою про здійснення розгляду справи без її участі, щодо результатів розгляду поклалася на розсуд суду (а.с. 28).

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні наголосила, що вина обвинуваченого підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, обвинувачений не оспорює обставини справи, отже повинен нести відповідальність за вчинений злочин.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за згодою учасників судового провадження, переконавшись при цьому, що вони правильно розуміють зміст усіх обставин, не виявивши сумніву у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснивши правові наслідки такого порядку розгляду справи, а саме те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які його характеризують.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена, а його дії, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, поєднаної з проникненням до приміщення, слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, за що він і повинен нести кримінальну відповідальність.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає, оскільки відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

При обранні виду та міри покарання, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 не має постійного місця роботи, раніше неодноразово судимий, вчинив новий злочин, будучи судимим вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки, тобто під час іспитового строку, визначеного за попереднім вироком; на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; за місцем проживання негативно не характеризується; враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; посередню соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, викладену у досудовій доповіді, а тому вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, на мінімальний строк, що на переконання суду буде необхідним для виправлення обвинуваченого, сприятиме запобіганню вчиненню ним нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, а також викладений у досудовій доповіді висновок про високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та необхідність виправлення обвинуваченого в умовах цілодобового нагляду в установі виконання покарань, ступінь тяжкості злочину та особу обвинуваченого, суд доходить висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином, відповідно до положень ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, враховуючи вирок Монастириського районного суду Тернопільської області, ухвалений 14 грудня 2021 року, слід призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі шляхом часткового приєднання до остаточного покарання, призначеного за новим вироком, покарання за попереднім вироком.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням, у сумі 549, 67 грн відшкодована стороні потерпілого у повному обсязі.

До набрання вироком суду законної сили ОСОБА_4 слід продовжити дію запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Витрати, пов`язані із залученням експерта, та інші процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1, 2, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутого покарання за вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України, призначеного у виді 3 (років) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

До вступу вироку суду в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді цілодобового домашнього арешту залишити без змін.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- роутер марки «TP-Link TL-MR 3420», білого кольору, з витою-парою на 2 конектори, довжиною 4 метри і коробкою з-під роутеру, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили повернути власнику;

- відеозаписи проведення слідчого експерименту, що містяться на флеш носії «Мібранд» 32 ГБ, долученому до матеріалів даного судового провадження, після набрання вироком законної сили залишити для зберігання в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1