Справа № 465/8859/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/3/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в залі суду врежимі відео конференції кримінальне провадження № 0002060 від 08 липня 2013 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.187 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_11 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 18.06.2021 щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 115 ч.2 п.6, ст.187 ч.4 КК України та призначено покарання:

по ст. 115 ч.2 п.6 КК України 11 (одинадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

по ст. 187 ч.4 КК України 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання остаточно призначено до відбування 11 (одинадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

Строк відбування покарання визначено відраховувати з моменту фактичного взяття під варту, а саме з 09.07.2013 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у період з 09.07.2013 р. по 28.05.2014 р. включно, та період з 24.06.2015 р. по 26.12.2018 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі, строк застосування до нього примусових заходів медичного характеру, а саме у період з 29.05.2014 р. по 23.05.2015 р. у співвідношенні: один день застосування примусових заходів медичного характеру дорівнює одному дню позбавлення волі.

Після вступу вироку в законну силу визначено взяти під варту ОСОБА_6 та направити для реального відбування покарання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 17020 грн.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 завдану матеріальну шкоду у розмірі 4697, 90 грн. та моральну шкоду в розмірі 250 000 грн. В решті вимог відмовлено.

Вирішено питання речових доказів.

Відповідно до вироку, 06 липня 2013 року близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що його прабаба ОСОБА_12 знаходиться за місцем свого проживання - у квартирі АДРЕСА_2 , де зберігає свої грошові кошти (пенсію і заощадження), маючи умисел на вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, з метою заволодіння її грошовими коштами та вчинення розбійного нападу, використовуючи родинні стосунки, шляхом обману і зловживання довірою потерпілої зайшов у згадану вище квартиру.

ОСОБА_6 , знаходячись у вказаному приміщенні, діючи умисно, з корисливих мотивів, з єдиною метою вбивства ОСОБА_12 , розуміючи характер своїх дій і бажання настання тяжких наслідків у вигляді смерті останньої, вчинив розбійний напад на потерпілу, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, у ході якого, використовуючи свою переважаючу фізичну силу, утримуючи та долаючи її опір, позбавляючи останню можливості закликати на допомогу, завдав їй кулаками рук і ногами у взутті множинні удари в голову та інші ділянки її тіла, а також здавлюючи руками її шию, закриваючи руками просвіти отворів рота і носа, заподіяв ОСОБА_12 , згідно з висновком судово-медичної експертизи за №553/2013 від 20.08.2013, тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянці очей, більше справа, в ділянці рота справа, на шиї спереду справа, в ділянці підборіддя спереду і зліва, в ділянці правої ключиці, яремної ямки (над руків`ям груднини), на руках, на правій гомілці, на поясниці справа, на сідницях, в ділянці правої пахової складки, в правій скроневій ділянці, підшкірних крововиливів - по одному велико-плямистому в правій скроневій (в ділянці відміченого синця) і в потиличній ділянці зліва, в ділянці лівої лопатки, на зовнішньо-задній поверхні верхньої і середньої третини правого стегна, просочуючих крововиливів в м`які тканини в ділянці між ріжками під`язикової кістки і щитоподібним хрящем справа і зліва, кінчика язика, на слизовій оболонці нижньої губи справа, майже суцільного крововиливу в сполучні оболонки правого ока, крапкових крововиливів у сполучні оболонки лівого ока, на серці і на легенях, двох поверхневих ран у ділянці правого ока на межі з виличною ділянкою, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також тілесні ушкодження у вигляді діапедезних крововиливів в м`які мозкові оболонки потиличної і скроневої часток справа, тім`яної і скроневої часток зліва, з нерівномірно вираженим набряком головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя як в момент спричинення, так і в після травматичному процесі, а також тілесні ушкодження - крововиливи в ділянці каротидних вузлів сонних артерій справа і зліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, являлись небезпечними для життя в момент заподіяння і в даному випадку спричинили смерть потерпілої, тобто умисно вбив ОСОБА_12 , яка померла на місці події.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , переслідуючи корисливий мотив, заволодів майном ОСОБА_12 - грошовими коштами у розмірі 4697 гривень 90 копійок, після чого втік з місця події, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильними застосуванням вимог кримінального законодавства та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого п.6 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України та призначити за вчинення злочину передбаченого п. 6. ч. 2 ст. 115 КК України - покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, за вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України - покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Керуючись ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим призначити остаточне покарання 13 років позбавлення волі. Конфіскувати в ОСОБА_6 усе нерухоме майно. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання й таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості.

Звертає увагу, що в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 після вчинення злочину активно вчиняв дії щодо приховання своїх злочинних дій, а саме тіло ОСОБА_12 поклав в коробку від велосипеда, яку попередньо підготував, вказані обставини суттєво обтяжують діяння засудженого.

Вважає, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_13 вбивство своєї прабабці ОСОБА_12 вчинив з метою отримання коштів останньої, що також обтяжує вчиненні діяння обвинуваченого, та в ході досудового розслідування та судового розгляду не визнав вину у вчиненні злочину та відмовився надавати будь які покази.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Франківського районного суду міста Львова від 18.06.2021 року відносно ОСОБА_6 скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався обвинувачений під час розгляду справи як на підставу його не винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Зазначає, що вина ОСОБА_6 жодним чином не доведена, все обвинувачення базується виключно на припущеннях та домислах; під час досудового розслідування та судового розгляду не доведений факт, що потерпіла ОСОБА_12 мала будь які заощадження чи цінності.

Звертає увагу, що потерпіла, яка являлась ОСОБА_6 прабабусею, до своєї загибелі під розписку добровільно передала всі свої заощадження в різні Церкви Православного патріархату міста Львова та Херсонської області, тому не було жодної підстави вбивати внуком свою прабабусю чи грабувати її.

Покликається на те, що судом не взято до уваги покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Всі пояснення свідків сторони обвинувачення зазначені в вироку, є перекрученими, співпадають із протоколами допиту під час досудового розслідування та не збігаються з поясненнями наданими свідками безпосередньо суду.

Вважає, не доведеним умисел ОСОБА_6 на вбивство ОСОБА_12 з корисливих мотивів. Оскільки, ОСОБА_6 мав всі необхідні йому фінансові блага: пенсію по втраті годувальника, заробітну плату та підтримку матері. Загибла ОСОБА_12 не мала жодних фінансових статків та жила за межею бідності.

Захисник звертає увагу на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено точної дати вчинення злочину, зокрема в обвинувальному акті вказано про вчинення злочину 06.07.2013р., а із висновку судово-медичної експертизи № 553/2013 убачається, що смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтві про смерть також зазначена дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважає, що судом безпідставно не задоволено клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами висновок судової експертизи №761/201 Зім а/с 273-276 та висновок судової експертизи № 769/2013ІМ а/с 284-286, оскільки, дані експертизи розпочаті 22.04.201 Зр і 24.04.2013р. та тривали до 25.04.2013 року, тобто за два місяці до події.

Вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишено протокол огляду місця події від 08.07.2013 року в будинку АДРЕСА_3 з фото таблицею а/с 3-43., де в ході огляду квартири встановлено, що двері в квартиру без ознак пошкодження, однак, на фотографіях доданих до протоколу огляду, та які являються невід`ємним додатком до протоколу, чітко можна розгледіти, що пошкоджені дерев`яні двері та дерев`яна дверна рама.

Стверджує, що згідно протоколу обшуку від 09.07.2013 в квартирі де проживає ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_4 не вилучено жодного предмету, який би вказував, що ОСОБА_6 якимось чином причетний до даного кримінального правопорушення. Вилучений одяг ОСОБА_6 який він одягав в день коли загибла його прабабуся. Однак, на одязі не виявлено жодного сліду крові, який би мав залишитись від такої кількості ран на тілі ОСОБА_12 .

На думку захисту, наявні у справі докази, не встановлюють винуватість ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а ряд письмових доказів, які сторона захисту просила визнати недопустимими доказами, зокрема, експертизи, проведені за два місяці до події, протоколи пред`явлення для впізнання, проведенні з порушенням порядку проведення впізнання, безпідставно визнані судом допустимими доказами.

Вважає, що докази які містяться в матеріалах кримінального провадження та на які суд першої інстанції покликається у вироку, в їх сукупності свідчать, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України є недоведеним, оскільки сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді та суд в своєму обвинувальному вироку не надали тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Франківського районного суду м. Львова від 18.06.2021р., визнати невинним ОСОБА_6 в інкримінованому обвинуваченні та закрити провадження по справі.

Вважає вирок суду протиправним та незаконним, висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи, що суд першої інстанції допустив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ряду доказів немає в реєстрі провадження, такі докази були відсутні та не були надані для ознайомлення стороні захисту, тому такі докази є недопустимими та не можуть братися до уваги судом.

Вказує, що дослідженні протоколи впізнання є недопустимими доказами, адже впізнання здійснювалось без участі підозрюваного ОСОБА_16 , з порушенням методики слідчої дії, без залучення захисника тобто з порушенням права на захист а тому такі докази є недопустимими та не можуть братися судом до уваги.

Звертає увагу, що досліджені 11.06.2020 року у судовому засіданні відеозаписи від 07.07.2013 року відсутні в реєстрі матеріалів кримінального провадження та не відкриті для ознайомлення стороні захисту, не містять дати та часу, розмиті, що не дає можливості ідентифікувати осіб та предмети.

Зазначає, що дослідивши докази, які знищені в ніч з 18 на 19 лютого 2014 року Франківський районний суд визнав ОСОБА_16 винним у інкримінованих злочинах та застосував до нього медичного характеру, застосування яких в подальшому припинено.

Захисник стверджує, що для доведення вини ОСОБА_16 суд досліджує неналежні та недопустимі докази, що ставить під сумнів об`єкти неупередженість всього процесу та суду, оскільки не може слугувати підтвердженням вини ОСОБА_16 факт знищення чи відсутності доказів, докази здобуті після закінчення досудового слідства, без їх відкриття стороні захисту.

Вважає, що ні обвинуваченням, ні показами свідків не підтверджено і не доведено вину ОСОБА_6 у проникненні ним у житло ОСОБА_12 та позбавлення її життя з корисливих мотивів. Всі надані обвинуваченням докази є сумнівними і недопустимими і не підтверджують його вини.

Звертає увагу, що в обвинуваченого не було фінансового скрутного становища, а тому не було підстав вчиняти злочин з корисливих мотивів, й стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження корисливого мотиву у ОСОБА_16 , навпаки слідством встановлено, що у ОСОБА_16 були на той час власні кошти.

Захисник зазначає, що всі слідчі дії проводились без участі обвинуваченого і без участі його захисника, що стороні захисту не надано для ознайомлення ряду доказів, що відсутні в реєстрі матеріалів кримінального провадження, що є грубим порушенням прав ОСОБА_6 на захист.

Вважає, що висновок суду ґрунтується на припущеннях, домислах, відеозаписах від 07.07.2013 р., слідчих діях, здійснених з порушенням методики та права на захист, що свідчить, на думку захисника, про недоведеність вини обвинуваченого.

Стверджує, що в період перебування ОСОБА_6 у КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», до нього було застосовано запобіжний захід, а не заходи медичного характеру, а тому таке перебування в силу кримінального судочинства прирівнюється до тримання під вартою, а строк зараховується 1 день перебування у даному закладі до 2 днів позбавлення волі.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 18.06.2021 р. відносно нього скасувати та призначити виправдальний вирок.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в колегії суддів місцевого суду неодноразово засідали судді, які брали участь як слідчий суддя та після звернення у Вищу Раду Правосуддя суддя ОСОБА_17 взяв самовідвід, а суддя ОСОБА_18 згідно відводу захисника була відведена.

Вказує, що не дослідивши докази та не допитавши свідків, які зазначені в Ухвалі від 27.06.2014р. суддя ОСОБА_1 виніс Ухвалу про примусові заходи медичного характеру з суворим наглядом, визнавши вже ОСОБА_6 винним.

Стверджує, що під час судового розгляду місцевий суд не зачитував повністю експертиз, не вивчав їх, а брав із них загальні фрази. Описані у вироку покази свідків не відповідають дійсності, є нелогічними, суперечливими.

Зазначає, що у нього не було фінансової скрути, і судом не встановлено, за які кошти ним був придбаний телефон, вказаний у вироку суду. З 2010 року у нього відкрита трудова книжка, з липня 2007 року до 31.08.2013 року він отримував пенсію по втраті годувальника в сумі 940 грн, працював в магазині ПУМА, отримуючи зарплату вищу від середньої на той час по Україні 2500грн в місяць, проживав з матір`ю, яка працювала , вчився на контрактній основі в ЛІЕТ.

Вказує, що суд досліджував речові докази, які на той час були знищені, що суперечить вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства.

Також зазначає, що показання свідків не є логічними, суперечливими та пред`явлені в вироку згідно протоколів, а не допиту безпосередньо свідків у суді. Водночас звертає увагу, на відсутність звукозапису судового засідання 27.07.2018 де допитувався свідок ОСОБА_19 та 26.12.2018 де допитувались свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Не погоджуючись із вироком суду, потерпіла ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині часткового задоволення цивільного позову та постановити в цій частині новий вирок про стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди у розмірі 1 500 000 гривень та матеріальну шкоду.

Зазначає, що за час судового розгляду справи її стан здоров`я та стан здоров`я її чоловіка суттєво погіршився внаслідок фізичних душевних страждань, їх спосіб життя погіршився через втрату дорогої людини, в подальшому вона та її чоловік потребують вартісного лікування, а встановлений судом розмір моральної шкоди є занадто малий для необхідного їй з чоловіком подальшого лікування і нічим не обґрунтований.

Вважає, що розмір відшкодування, визначений судом не відповідає ступеню її моральних страждань. Судом не враховано, що завдана моральна шкода призвела до зміни її з чоловіком звичайного укладу та способу життя через необхідність постійного медичного лікування, глибину і тривалість завданих моральних страждань, значний розмір завданої моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона є пенсіонером, інвалідом, дитиною війни.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечив доводи апеляційної скарги обвинуваченого, захисників та потерпілої, виступи обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого та сторони захисту і заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, виступ потерпілої, яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу сторони захисту та заперечила щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вимогами пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, крім того, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Проте під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд першої інстанції в повній мірі не дотримався наведених процесуальних вимог.

Так, вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_12 , вчиненому з корисливих мотивів, поєднаному з розбійним нападом на ОСОБА_12 з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, що призвело до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тобто вчинив злочини, передбачені п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

В обґрунтування доведеності вини ОСОБА_6 суд першої інстанції покликається на ряд досліджених у судовому засіданні доказів, а саме на показання свідків, протоколи слідчих та процесуальних дій та інші документи і докази, досліджені у судовому засіданні.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишились недослідженими ряд обставин, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Зокрема, в апеляційних скаргах та в суді першої інстанції сторона захисту звертала увагу, що у протоколі огляду події від 08.07.2013 зазначено, що двері пошкоджень не мають, однак на фототаблиці, долученій до протоколу, видно пошкодження дерев`яних дверей та дерев`яної дверної рами (с. 3-42 т.5 матеріалів кримінального провадження), також про пошкодження вхідних дверей до квартири вказано в ухвалі слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 9 липня 2013 року про дозвіл на обшук житла (с.103 т.5 матеріалів кримінального провадження).

Однак, суд першої інстанції дослідивши протокол огляду події від 08.07.2013 з фототаблицею, не надав оцінки доводам сторони захисту щодо пошкодження дверей квартири потерпілої та впливу цих доводів на встановлення обставин злочину.

Разом з тим, надаючи оцінку протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.07.2013 (а.с.247-248 т.1 матеріалів кримінального провадження) та протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.08.2013 (а.с.268-269 т.1 матеріалів кримінального провадження), суд залишив поза увагою твердження сторони захисту про те, що на достовірність результатів цих слідчих дій могла вплинути відмінність осіб, яких було залучено до проведення впізнання особи свідками, оскільки свідкам надавались чотири фотографії, на яких зображені особи з темним кольором волосся, а у ОСОБА_6 волосся світле, що його суттєво виділяє з поміж інших осіб й на трьох протоколах впізнання ОСОБА_6 під номером 3.

Крім того, при дослідженні технічних носіїв інформації, на яких фіксувалося судове провадження в суді першої інстанції апеляційним судом встановлено, що звукозаписи судових засідань від 27.07.2018 р., 26.12.2018 р. під час яких проводився допит ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , не прослуховуються.

Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Недотримання наведених процесуальних вимог має місце і у випадку наявності технічного носія, однак відсутності на ньому зафіксованого судового розгляду.

З огляду на наведене, відсутність звукозаписів судових засідань позбавляє колегію суддів можливості провести аналіз доводів сторони захисту щодо обставин кримінального провадження.

Також Верховний Суд у своєму рішенні від 12 грудня 2022 року зазначає як одну з підстав для скасування ухвали Львівського апеляційного суду від 11 липня 2022 року відсутність записів судових засідань від 27.07.2018 р., 26.12.2018 р., що не може бути усунено судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними й перешкоджають перевірці апеляційних доводів, вирок суду відповідно до ст. 412 КПК України підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження призначенню до нового судового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

27.02.2023, 03.03.2023, та 06.03.2023 на адресу Львівського апеляційного суду надійшли клопотання захисника ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .

Колегія суддів, дослідивши доводи вказаних клопотань, вважає, що з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зумовлені тим, що прокурор ставить питання про погіршення становища обвинуваченого, зокрема ризику переховування обвинуваченого від органів розслідування і суду, з метою забезпечення виконання процесуальних рішень у справі, обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідно залишити до проведення підготовчого судового засідання у суді першої інстанції, але не більше ніж на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_11 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 18.06.2021 задоволити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 18.06.2021 щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити без змін до проведення підготовчого судового засідання у суді першої інстанції, але не більше ніж на 60 днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4