ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/587/23 Справа № 210/2562/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000460 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року, було задоволено клопотання слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження №0000460, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 21.02.2023 року по 21.04.2023 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у межах понад 650 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 5 437 261,00 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА в Дніпропетровській області.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про залишення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу без розгляду відмовлено.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що в діях підозрюваного ОСОБА_8 вбачаються ознаки складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 358 КК України, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, які караються позбавленням волі з конфіскацією майна, прокурором в судовому засіданні доведено вагомі докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, достатні підстави вважати, що у діях та поведінці підозрюваного існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від слідства, а в подальшому і від суду, та з метою запобіганням цим спробам, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень, відносно останнього, слідчий суддя вважає, що підозрюваному ОСОБА_8 доцільно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, визначаючи відповідно до вимог ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави, слідчий суддя вважав, що ОСОБА_8 слід визначити заставу у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного, у розмірі понад 650 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 5 437 261,00 гривень у національній грошовій одиниці, враховуючи, що зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що у разі сплати його, ОСОБА_8 вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу. Такий розмір застави на думку слідчого судді, є справедливим та не порушує права підозрюваного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм чинного Кримінального процесуального закону України. Вказує, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і слідчим суддею істотно порушено вимоги Кримінального процесуального закону України, зокрема щодо неприпустимості застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу без належних на те доводів.

Захист вважає, що знаходження ОСОБА_8 під вартою не є необхідним обмеженням його права на свободу та особисту недоторканість, гарантованим ст. 29 Конституції України та ст. 5 Європейської Конвенції з прав людини.

Вказує, що 08.02.2023 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу сторони захисту та ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15.12.2022 про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 скасовано. Відносно ОСОБА_8 застосовано більш м`який запобіжний захід домашній арешт в нічний час доби строком до 15.02.2023 включно.

Зазначає, що 15.02.2023 року слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 прибув до КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги ДОР, де ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні, та всупереч положень чинного КПК України, начебто у зв`язку із збільшенням обсягу обвинувачення у кримінальному провадженні (збільшення суми завданих збитків) намагався вручити підозрюваному ОСОБА_8 клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в період дії раніше застосованого запобіжного заходу, що прямо не передбачено приписами Кримінального процесуального законодавства.

Вказує, що 21.02.2023 слідчий суддя грубо порушуючи приписи ст. 186 КПК України, відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про залишення клопотання слідчого без розгляду та розпочав слухання у справі (провадження № 1-кс/210/345/23), за результатами чого постановив незаконну та необґрунтовану ухвалу про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Фактично ж, відповідно до наданих стороною обвинувачення матеріалів провадження, ОСОБА_8 не знайомий та ніколи не спілкувався з іншими особами, які зазначені в повідомленні про підозру окрім ОСОБА_10 , що само по собі спростовує твердження прокурора про участь ОСОБА_8 в злочинній організації.

Вказує, що жодних доказів, які можуть хоча б мінімально обґрунтувати причетність ОСОБА_8 до участі в злочинній організації, стороною обвинувачення не надано ані стороні захисту, ані слідчому судді при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу.

Зазначає про необґрунтованість підозри, докази, що були долучені до клопотання стороною обвинувачення є неналежними та жодним чином не свідчать про яку-небудь причетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому злочинів.

На думку апелянта, надані суду документи, не містять посилань та жодної інформації про яке-небудь відношення ОСОБА_8 до виготовлення підроблених документів або їх використання, надання, тощо.

Станом на теперішній час, в матеріалах досудового розслідування відсутні будь- які речові докази, які б об`єктивно доказували вчинення мною інкримінованих мені злочинів. Дослідивши матеріали досудового розслідування встановлено, що докази на які посилається сторона обвинувачення, як на доведення вини ОСОБА_8 , насправді ж являють собою лише процесуальні документи, в яких зафіксовано відомості щодо самої події, яка вивчається у кримінальному провадженні. Жодного аргументованого доведення причетності ОСОБА_8 до таких обставин та подій в таких процесуальних документах не зафіксовано.

Під час розгляду клопотання, сторона захисту наголошувала, що твердження слідчого про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України спростовуються тим, що після повідомлення ОСОБА_8 про зміну раніше повідомленої підозри та до моменту розгляду клопотання, ОСОБА_8 неодноразово прибував до слідчого за першою його вимогою, зокрема і за викликами, що підтверджується відповідними повістками про виклик з відмітками про прибуття. Даний факт свідчить про належну процесуальну поведінку підозрюваного у даному кримінальному провадженні. З приводу припущень сторони обвинувачення щодо ймовірного спілкування з іншими підозрюваними, потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні, а також ймовірного знищення будь-яких речей і документів та вчинення інших злочинів, треба зазначити наступне:

станом на теперішній час, тобто на протязі 6 місяців з дня повідомлення ОСОБА_8 про підозру, органом досудового розслідування не визначено належних потерпілих, яким би начебто його діями завдано збитки. Таким чином спілкування із потерпілою стороною теоретично та фактично не можливо оскільки потерпілі в інкримінованих епізодах відсутні.

спілкуватись з іншими підозрюваними, тим паче з якими ОСОБА_8 ніколи не був знайомий та ніколи не бачився до повідомлення йому про підозру. Факт відсутності у ОСОБА_8 зв`язків з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні неодноразово встановлено у судових засіданнях в суді першої інстанції та Дніпровському апеляційному суді.

твердження сторони обвинувачення про ймовірну спробу вплинути на свідків взагалі не мають під собою належної аргументації, доводів та доказів. Тим паче, згідно з матеріалами досудового розслідування станом на теперішній час допитані всі свідки начебто вчинених ОСОБА_8 злочинів за епізодами які йому інкриміновано. Покази таких свідків зафіксовано в процесуальних документах (протокол допиту, протокол впізнання особи) та місять в собі відомості про непричетність ОСОБА_8 до таких злочинів, тому посилання сторони обвинувачення на ймовірність таких дій - лише припущеннями та спробами скомпрометувати підозрюваного.

ймовірності вчинення інших кримінальних правопорушень ОСОБА_8 - так само є лише припущеннями сторони обвинувачення, які не мають під собою належних аргументів та доказів.

Крім того, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 вже застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було змінено на більш м`який запобіжний захід. Слід наголосити, що під час дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту та після закінчення дії запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_8 постійно дотримувався належної процесуальної поведінки, з`являвся до слідчого та суду за першою їх вимогою, що підтверджено відповідними документами.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав викладених в ній.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вважав її законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 2 частин 3 та 5 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, як дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Частиною 1 статті 178 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- репутацію підозрюваного,обвинуваченого;

- майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

- наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

- дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя не в повній мірі дотримався вказаних вимог при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, врахував кількість епізодів, їх корисливий характер, суспільно-небезпечні наслідки та ступінь організації вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, можливого незаконного впливу підозрюваного на інших учасників провадження та свідків, знищення або спотворення документів, які мають значення для кримінального провадження, а також можливого вчинення інших кримінальних правопорушень.

При цьому слідчий суддя зазначив, що враховуючи роль ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, даних про особу підозрюваного, який не працює, джерела доходів, крім злочинного не має, відсутність міцних соціальних зв`язків, до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі понад 650 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 5 437 261,00 гривень.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді, вважає рішення слідчого судді не мотивованим.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за цією ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Таким чином, у мотивувальній частині ухвали, зокрема зазначаються підстави для обрання такого заходу, мотивується висновок про їх наявність, наводяться аргументи на користь того, що підозрюваний може ухилятись від слідства й суду чи від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність і що застосування більш м`яких, ніж взяття під варту, запобіжних заходів може не забезпечити його належної процесуальної поведінки. Якщо цей захід застосовується у справі про злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, в ухвалі повинно бути зазначено чому даний випадок є винятковим. Також в ухвалі повинні бути наведенні мотиви, з яких суд не погодився з висунутими під час розгляду клопотання доводами підозрюваного та його захисника.

Суд першої інстанції встановив, що існують ризики заявлені у клопотанні слідчого. При цьому, суд обмежився лише посиланням на законодавчі норми кримінального процесуального закону та обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, належним чином не обґрунтувавши прийняте рішення щодо конкретного кримінального провадження та особи підозрюваного ОСОБА_8 .

Тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК. Такий запобіжний захід може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10.02.2011 року, п. 60 рішення у справі Єлоєв проти України).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п.п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (Буров проти України п. 51).

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені Фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин.

Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії").

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.

Колегія суддів, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, вважає, що сукупність матеріалів судової справи, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Що стосується висновку слідчого судді про наявність щодо підозрюваного ОСОБА_8 ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то його колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки останній небезпідставно підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, і за них передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих або інших підозрюваних, колегія суддів вважає вагомість вказаного ризику порівняно невисокою та він може бути усунутий шляхом застосування до ОСОБА_8 менш обтяжливого запобіжного заходу, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Більш того в рамках даного кримінального провадження підозрювані заявляють, що не знайомі між собою, та вказані обставини повинні бути перевірені під час проведення слідчих дій.

При цьому колегія суддів враховує, що в рамках кримінального провадження за більше ніж 6 місяців, проведено ряд необхідних слідчих дій, прокурором не надано доказів вчинення підозрюваним нових епізодів кримінальних правопорушень, а тому ризик вчинення нових кримінальних правопорушень є нівельованим.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації у м. Дніпро, та постійно проживає у Дніпропетровській області; за місцем постійного проживання характеризується позитивно, одружений, є багатодітним батьком (має 5 дітей), утримує чотирьох дітей, з яких двоє є малолітніми (один з яких має захворювання на аутизм), дружина здійснює нагляд за дитиною, є єдиним утриманцем родини. Крім того, на утриманні має літнього батька, який потребує постійного догляду. Вказані обставини беззаперечно свідчать про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, його позитивну характеристику та його репутацію.

Колегією суддів враховано і ту обставину, що відповідно до наданих медичних документів, стан здоров`я ОСОБА_8 значно погіршився, останній з 09.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в КП "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" ДОР, куди його було госпіталізовано з діагнозом: гіпертонічна хвороба 2 ступеню.

Хоча національний суд має певну свобод розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Суомінен проти Фінляндії п. 36).

Колегія суддів, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, вважає, що сукупність матеріалів судової справи, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88; Котій проти України п. 42; Влох проти Польщі п. 108; Erdagoz v. Turkey п. 51; Cebotari v. Moldova п. 48).

Також, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для обмеження свободи особи має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

На думку колегії суддів, слідчий суддя місцевого суду під час розгляду клопотання слідчого не в повній мірі дотримався підстав обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не визначив мету та цілі, які стоять за ним, а тому колегія суддів вважає, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження, особи підозрюваного ОСОБА_8 та практики Європейського суду з прав людини, оскільки обставин необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, крім того при здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням презумпція залишається за звільненням ("Bykov v. Russia" п. 61).

Не надавши належної оцінки вищевказаним обставинам слідчий суддя прийшов до передчасного висновку щодо необхідності обрання найбільш суворого запобіжного заходу, а саме тримання під вартою, з чим колегія суддів погодитись не може.

Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, його роль у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які не пов`язані із застосуванням насильства, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК.

На думку, колегії суддів, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину з її правом на свободу, закріпленим Конституцією України, а також з його правом на захист держави в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді місцевого суду, як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону України, підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою частково задовольнити клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання щодо ОСОБА_8 та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який на думку колегії суддів, в повній мірі забезпечить запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження №0000460, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження, запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною з 22-00 години до 06-00 години залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , окрім випадків необхідності отримання підозрюваним невідкладної медичної допомоги та в разі виникнення надзвичайних ситуацій, які б унеможливили безпечне для життя та здоров`я перебування підозрюваного у житлі.

Встановити строк тримання ОСОБА_8 під домашнім арештом до 21 квітня 2023 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, яким здійснюється досудове розслідування, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3) утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними, потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали покласти на відділ поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 .

Підозрюваного ОСОБА_8 , негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4