Справа № 630/550/18
Провадження № 1-кп/545/314/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2022 року Колегія Полтавського районного суду Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

за участю захисника ОСОБА_6

за участю обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі Полтавського районного суду судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

По кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000279 від 04.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України, запобіжний захід ОСОБА_7 обраний слідчим суддею Харківського районного суду Харківської області від 01.06.2018 року у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався та останній раз був продовжений до 11.12.2022 року ухвалою колегії суддів Полтавського районного суду Полтавської області від 13.10.2022 року.

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, обґрунтування яких викладено в письмовому клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотання прокурора залишає на розсуд суду.

Адвокат ОСОБА_6 просить обрати запобіжний захід не пов`язаний с триманням під вартою.

Вислухавши думку учасників судового засідання, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання прокурора підлягає повному задоволенню з наступних підстав:

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 01.06.2018 року обвинуваченому ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався та останній раз був продовжений ухвалою колегії суддів Полтавського районного суду Полтавської області до 11.12.2022 року.
У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжких та особливого тяжкого злочину, по справі не допитана жодна особа, тому у суду є підстави вважати щодо можливості обвинуваченого впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також розуміючи невідворотність покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , на думку суду, дають підстави для висновку, що продовжують існувати з боку обвинуваченого ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, можливість впливу на потерпілого та свідків, можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення .

При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів .

Також ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу , який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні даного питання.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 не може утримуватися під вартою у зв`язку зі станом здоров`я, суду не надано.

Враховуючи обставини, перераховані у ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним ризикам, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи викладене у всій сукупності, суд вважає, що на теперішній час лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та його належну процесуальну поведінку.

За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто по 04 лютого 2023 року включно.

Інших клопотань від учасників судового провадження не надійшло.

Учасники судового провадження вважають можливим призначити кримінальну справу до судового розгляду.

Перешкод призначення судового розгляду не має.

Обвинувальний акт до суду надійшов відповідно закону-ст.314 КПК України.

Враховуючи складність кримінального провадження, обсяг необхідних підготовчих дій для його проведення, відсутність клопотань о проведенні судового розгляду суд вважає можливим призначити кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.187 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст.ст.314-316, 331 ч.3 КПК України, суд

Керуючись ст.ст. 176,177,178 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у виді взяття під варту ( утримання під вартою), продовживши строк запобіжного заходу на строк 60 днів з 07.12.2022 року по 04.02.2023 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам судового засідання.

Копію ухвали надіслати ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)".

Ухвалу в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржено в апеляційномупорядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3