ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/943/22 Номер провадження 11-кп/814/1511/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження №0002311 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 08.12.2022 відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Серишево, Серишевського району, Російської Федерації, українця, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 22.12.2006 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 190, ст. 353 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнено від відбуття покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 24.05.2007 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 та ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі; 05.08.2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі; 28.01.2014 poity Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 259, ч. 2 ст. 259 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 17.03.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 03.05.2018 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 259 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, до 2 років позбавлення волі; 07.08.2018 року ухвалою Апеляційного суду Херсонської області скасовано вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 259 КК України від 03.05.2018 року в частині призначення покарання та постановлено новий вирок, яким призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст. 259, ст.71 КК України на 4 роки 9 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду Повторно, обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись поряд із залізничним вокзалом Харків-Пасажирський за адресою: м. Харків, Привокзальна площа, буд. 1, використовуючи належний йому мобільний телефон Xiaomi Redmi, розуміючи, що такі повідомлення викликають обстановку страху в населення, порушують громадську безпеку, з метою викликати паніку, маючи злочинний умисел, спрямований на доведення до відома громадськості, діючи повторно, завідомо неправдивого повідомлення про загрозу їх життю та здоров`ю, зателефонував до служби «102» та повідомив оператору управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Харківській області про те, що в приміщенні залізничного вокзалу Харків-Пасажирський, розташованого за адресою: Привокзальна площа, буд. 1, закладено вибуховий пристрій, достовірно знаючи про те, що вказане повідомлення не відповідає дійсності.

Внаслідок завідомо неправдивого повідомлення від обвинуваченого про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, 16.12.2021 о 13 год. 20 хв., для перевірки інформації та встановлення місцезнаходження вибухового пристрою, вибухових речовин та їх знешкодження у разі виявлення, були задіяні і відвернені від виконання своїх обов`язків правоохоронні органи та відповідні спецслужби.

В ході проведення огляду місця події 16 грудня 2021 року, за адресою: м. Харків, Привокзальна площа, буд. 1, вибухових пристроїв та вибухових речовин не виявлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить пом`якшити призначене судом покарання. Зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що апелянт визнав вину та погодився на спрощений поряд розгляду кримінального провадження, а також що має на утримані неповнолітню дитину

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого і захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбачених ч.2 ст.259 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_9 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів обвинуваченого, покарання ОСОБА_11 призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_11 злочинів, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що визнав обставинами, яків відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, вказавши на рецидив злочину, як на обставину, яка відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_11 після притягнення до кримінальної відповідальності за аналогічний попередній злочин, на шлях виправлення не став та повторно заявив про замурування громадського місця, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, в межах санкції ч.2 ст.259 КК України та є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 08.12.2022 відносно ОСОБА_12 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .