У Х В А Л А
іменем України

02 листопада 2022 року м. Шаргород

Справа №152/1057/22
Провадження №1-кп/152/132/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , затверджене прокурором у кримінальному провадженні начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 , від 17.10.2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000124 06.08.2022 року за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, щодо ОСОБА_5 ,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського відділу
Жмеринської
окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

особи, стосовно якої
вирішується питання про
застосування примусових
заходів медичного характеру, ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,
законного представника
ОСОБА_5 ОСОБА_7 ,

встановив:

05.08.2022 року приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_1 (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області, що належить ОСОБА_8 , вирішив вчинити крадіжку чужого майна. З метою крадіжки ОСОБА_5 відкрив хвіртку воріт та проник на територію подвір`я домоволодіння ОСОБА_8 , де з лівого боку біля паркану помітив велосипед марки «ДЕСНА-2» з рамою зеленого кольору, належний потерпілому, після чого у нього виник умисел на викрадення означеного велосипеда.

Пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, викрав належний ОСОБА_8 велосипед марки «ДЕСНА-2» вартістю, згідно з висновком експерта за №5330/22-21 від 16.08.2022 року, 687 грн., після чого розпорядився викраденим велосипедом на власний розсуд.

При цьому ОСОБА_5 заподіяв збитку ОСОБА_8 на суму 687 грн.

Отже, суспільно небезпечне діяння, вчинене ОСОБА_5 , підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжки (таємного викрадення чужого майна), поєднаної з проникненням у сховище, вчиненої в умовах воєнного стану.

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_5 визнав себе повністю винуватим у вчиненні суспільно небезпечного діяння при наведених вище обставинах.

ОСОБА_5 суду показав, що прийшов до домоволодіння ОСОБА_8 , котрий проживає на АДРЕСА_1 , відкрив засув на хвіртці, якою було закрито вхід на територію подвір`я, пройшов на подвір`я, де побачив велосипед зеленого кольору, який викрав, так як хотів покататися. Після того, як він покатався велосипедом, то привіз його додому, де заховав у кухні.

Крім того, ОСОБА_5 показав, що він заперечує щодо задоволення клопотання про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру, так як в лікарні уже лікувався.

Під час досудового розслідування 19.08.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.4 ст.185 КК України, тобто у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке кваліфікується як крадіжка (таємне викрадення чужого майна), поєднана з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Суд вважає, що вказане суспільно небезпечне діяння вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України.

Так, суд виходить з наступного, вирішуючи питання про наявність у суспільно небезпечному діянні ОСОБА_5 , яке підпадає під ознаки крадіжки, поєднаної з проникненням у сховище, вчиненої в умовах воєнного стану, такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення у сховище.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України за №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти

майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб) огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.

Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

При вирішенні питання про наявність у діях ОСОБА_5 складу суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд враховує позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі №647/276/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №569/1111/16-к від 18 квітня 2018 року, та виходить з того, що проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. Для правильної кваліфікації дій особи важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність у особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати як крадіжку, поєднану із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, територія домоволодінні ОСОБА_8 , звідки ОСОБА_5 викрав велосипед, за своїм функціональним призначенням пристосована та використовувалось останнім для зберігання майна. Домоволодіння огороджене парканом. Вхід до домоволодіння обладнаний воротами та хвірткою, яка закривається на защіпку, що обмежує вільний доступ до нього.

За таких обставин, вторгнення ОСОБА_5 на подвір`я належного ОСОБА_8 домоволодіння, де зберігалося належне останньому майно, зокрема, велосипед, було незаконним. А тому суспільно небезпечне діяння, вчинене ОСОБА_5 , правильно кваліфіковано як крадіжка, поєднана з проникненням у сховище.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 15.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та від 17.05.2022 року за №341/22 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 22.05.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 23.08.2022 року.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено та продовжено на всій території України.

Тому, кваліфікацію суспільно-небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_5 , органом досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України, як суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки крадіжки (таємного викрадення чужого майна), поєднаної з проникненням у сховище, вчиненої в умовах воєнного стану, суд вважає вірною.

Крім признання вини ОСОБА_5 , вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч.4 ст.185 КК України, при судовому розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, підтверджується:

- показаннями законного представника ОСОБА_5 ОСОБА_7 , яка суду показала, що її син ОСОБА_5 є особою з інвалідністю другої групи, за висновком психіатричної МСЕК, часто лікується у психіатричній лікарні. 05.08.2022 року ОСОБА_5 пішов з дому у село Руданське, проте, через деякий час повернувся знервованим, після чого знову пішов у село. Ввечері ОСОБА_5 приїхав додому велосипедом «ДЕСНА-2» зеленого кольору та на її запитання, звідки у нього вказаний велосипед, повідомив, що йому хтось подарував. Вона попросила сина віддати велосипед власнику. ОСОБА_5 погодився, що віддасть велосипед власнику наступного дня і заховав його у літній кухні. Пізно ввечері до неї додому приїхали працівники поліції, від яких їй стало відомо, що ОСОБА_5 викрав велосипед у жителя с. Руданське ОСОБА_8 , разом з тим, він не усвідомлював свої дії. Велосипед вона видала працівникам поліції добровільно у присутності ОСОБА_8 . Вважає, що ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру і просить клопотання задовольнити, так як синові необхідно надавати кваліфіковану медичну допомогу, після чого він себе краще почуває, стає спокійним;

- рапортом чергового ЧЧ ВП №2 Жмеринського РВП від 05.08.2022 року про надходження заяви ОСОБА_8 про викрадення у нього велосипеда (а.с.42);

- протоколом про прийняття заяви ОСОБА_8 від 05.08.2022 року про викрадення велосипеда марки «ДЕСНА-2» (а.с.43);

- відомостями, що містяться у протоколі огляду місцевості, приміщення, речей та документів від 06.08.2022 року з фототаблицями, відповідно до яких при огляді домоволодіння ОСОБА_9 на підставі заяви останнього, що знаходиться в АДРЕСА_1 , встановлено, що воно огороджене парканом. Вхід до домоволодіння здійснюється через хвіртку у металевих воротах, яка закривається на засув із внутрішньої сторони (а.с.44-45, 46);

- заявою ОСОБА_7 від 05.08.2022 року про надання згоди на огляд її домоволодіння та добровільну видачу велосипеда зеленого кольору (а.с.47);

- відомостями, що містяться у протоколі огляду предметів від 06.08.2022 року велосипеда марки «ДЕСНА-2», який добровільно виданий ОСОБА_7 , та фототаблицями до нього (а.с.48, 49);

- постановою від 06.08.2022 року про визнання речовим доказом велосипеда марки «ДЕСНА-2» та передання його на зберігання потерпілому ОСОБА_8 до вирішення кримінального провадження (а.с.50);

- розпискою потерпілого ОСОБА_8 про отримання від працівників поліції велосипеда марки «ДЕСНА-2», викраденого у нього 05.08.2022 року, на зберігання до вирішення справи по суті (а.с.51);

- висновком експерта за №5330/22-21 від 16.08.2022 року, з якого вбачається, що ринкова вартість вживаного велосипеда марки «ДЕСНА-2», при умові робочого стану та збереженні всіх функцій, станом на 05.08.2022 року складає 687 грн. (а.с.52-54).

18.10.2022 року ст. слідчий СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 за погодженням з начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням від 17.10.2022 року про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав, просить задовольнити.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував щодо застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру.

Законний представник ОСОБА_5 ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання і щодо застосування відносно ОСОБА_5 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, вважають, що останній потребує застосування примусових заходів медичного характеру, виходячи із висновку судово-психіатричної експертизи.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання для розгляду клопотання не прибув, про його дату, час та місце повідомлений належним чином (а.с.36). Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, до суду не подавав, у зв`язку із чим суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вважає можливим розглянути клопотання у відсутності потерпілого, що не суперечить вимогам КПК України.

Вислухавши під час судового розгляду думки прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 , особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Проаналізовані при судовому розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру докази переконують суд, що ОСОБА_5 05.08.2022 року приблизно о 19 годині 30 хвилин у с. Руданське Жмеринського району Вінницької області вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України, а саме крадіжки (таємного викрадення чужого майна), поєднаної з проникненням у сховище, вчиненої в умовах воєнного стану, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.185 КК України.

З характеристики виконавчого комітету Шаргородської міської ради за №519 від 15.08.2022 року вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в с. Руданське Жмеринського району Вінницької області з матір`ю та братами і сестрами, характеризується позитивно (а.с.63, 64).

Згідно з довідкою головного лікаря КНП «Шаргородська МЛ» від 15.08.2022 року за №1015, ОСОБА_5 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває; з 2011 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: помірна розумова відсталість із значними порушеннями поведінки, які вимагають догляду та лікувальних заходів (F71.18) (а.с.62).

Відповідно до висновку стаціонарної судової психіатричної експертизи за №104 від 04.10.2022 року, в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_5 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді розумової відсталості помірного ступеню з наявними відхиленнями у поведінці (F71.18) та не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді розумової відсталості помірного ступеню з наявними відхиленнями у поведінці (F71.18) та не може усвідомлювати свої дії і керувати ними. ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування у психіатричній лікарні із звичайним режимом нагляду (а.с.56-60).

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до вимог ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, в тому числі, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (п.1 ст.93 КК України).

Згідно з п.2 ч.2 ст.19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» та п.2 ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосовувати примусові заходи медичного характеру, в тому числі: госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку (ч.3 ст.94 КК України).

Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними (ч.ч.3, 4 ст.503 КПК України).

Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст.96 КК), висновки судово-медичної експертизи.

Крім того, виходячи з роз`яснень, що містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст.94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Відповідно до ч.2 ст.512 КПК України, судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу вимог ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України, а саме крадіжки (таємного викрадення чужого майна), поєднаної з проникненням у сховище, вчиненої в умовах воєнного стану, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.185 КК України, що проаналізовано вище.

При цьому, судом також встановлено, що вказане суспільно небезпечне діяння ОСОБА_5 вчинив у стані неосудності.

Тому, виходячи з характеру та тяжкості психічного захворювання ОСОБА_5 , враховуючи характер та тяжкість вчиненого ним діяння, даних, які характеризують його особу, суд вважає, що до ОСОБА_5 слід застосувати примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Частиною 6 ст.19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» встановлено, що примусові заходи медичного характеру, не пов`язані з позбавленням волі, застосовуються в закладі з надання психіатричної допомоги у межах адміністративно-територіальної одиниці за місцем проживання особи за бажанням такої особи. Розміщення хворих, до яких за рішенням суду застосовуються примусові заходи медичного характеру, у відділеннях і палатах закладів з надання психіатричної допомоги відповідного типу здійснюється з урахуванням їх статі, віку та психічного стану в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Велосипед марки «ДЕСНА-2» зеленого кольору, що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження і знаходиться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_8 до вирішення кримінальної справи (а.с.51), слід залишити у власності потерпілого, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

У кримінальному провадженні стороною обвинувачення понесені судові витрати на залучення експерта (а.с.52-54), які становлять 377,54 грн. (а.с.55).

Згідно з роз`ясненнями ВС у постанові від 12.09.2022 року у справі №203/241/17, процесуальні витрати це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.

Приписами ст.118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч.1 ст.122 КПК витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч.1 ст.124, ч.1 ст.126, п.13 ч.1 ст.368, ч.4 ст.374 КПК).

Що стосується стягнення судом саме процесуальних витрат за проведення експертиз, то важливе значення у механізмі їх розподілу в кримінальному провадженні набуває питання про те, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилась, а також чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Основними нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність експерта, окрім КПК, є Закон України «Про судову експертизу» й Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 8 жовтня 1998 року, з подальшими змінами і доповненнями.

Згідно з ч.1 ст.69 КПК, експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Експертиза у кримінальному провадженні переважно проводиться експертами з державних спеціалізованих установ, їх територіальних філій, експертних установ комунальної форми власності, та її проведення належить до службових обов`язків вказаних експертів, за ними зберігається середній заробіток за місцем роботи за весь час, витрачений ними у зв`язку з викликом до органів досудового розслідування, слідчого, прокурора або суду.

Проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України. Це положення відповідає приписам ст.15 Закону України «Про судову експертизу», а також ч.2 ст.122 КПК.

При цьому установи, які проводять судово-експертну діяльність надсилають органу досудового розслідування, що здійснює відповідне кримінальне провадження, рахунок з визначенням вартості проведеної судової експертизи. Після закінчення досудового розслідування та складання обвинувального акту, у цьому процесуальному документі, серед іншого, слідчий повинен вказати відомості про розмір витрат на залучення експерта, які у разі винесення судом обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави (п.8 ч.2 ст.291, ч.2 ст.124 КПК).

Враховуючи викладене, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

Оскільки ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до приписів ч.2 ст.122, ст.124 КПК України, витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 377,54 грн. не підлягають стягненню з ОСОБА_5 та покладаються на державу.

Керуючись ст.ст.503-516 КПК України, ч.2 ст.19, ст.ст.92-94 КК України, ст.19 ЗУ «Про психіатричну допомогу», суд

ухвалив:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , затверджене прокурором у кримінальному провадженні начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 , від 17.10.2022 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000124 06.08.2022 року за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, щодо ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, є особою з 2 групою інвалідності примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речовий доказ: велосипед марки «ДЕСНА-2» зеленого кольору повернути володільцю потерпілому ОСОБА_8 .

Звільнити ОСОБА_5 від оплати витрат за проведення судової товарознавчої експертизи №5330/22-21 від 16.08.2022 року в сумі 377 (триста сімдесят сім) гривень 54 (п`ятдесят чотири) копійки та компенсувати такі за рахунок коштів Державного бюджету України.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: