Номер провадження 1-кп/243/320/2023
Номер справи 243/2983/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 11 » квітня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

- прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

- потерпілого ОСОБА_6

- обвинуваченого ОСОБА_7

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженням строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до Рішення зборів суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 6 від 05 травня 2022 року поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, кримінальне провадження № 0000727, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18 липня 2022 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 26 жовтня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працює командиром Відділення 6 ДПРЗ 37 ДПРЧ ГУ ДСНС України у Донецькій області, не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2022 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_7 разом зі знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знаходились у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та перебували у стані алкогольного сп`яніння.

15 липня 2022 року, близько 20 години 35 хвилин, знаходячись в зазначеному місці між ОСОБА_10 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої сторони, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тримаючи у руці дерев`яну биту, умисно наніс один удар вказаною битою в область лобної ділянки голови ОСОБА_7 .

В свою чергу ОСОБА_7 з метою подолання активних дій з боку ОСОБА_10 , вихопив дерев`яну биту з рук останнього, але в цей час ОСОБА_11 , перебуваючи позаду ОСОБА_7 , схопив останнього за одяг та став тягнути назад.

В цей час ОСОБА_7 , не маючи наміру заподіяти смерть іншій особі, не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків своїх подальших дій, хоча з даних конкретних обставин повинен був і міг їх передбачити, при цьому не розглядаючи настання смерті потерпілого, як один із можливих наслідків своєї поведінки, не маючи умислу на вбивство або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, почав вириватися від ОСОБА_11 , хаотично розмахуючи при цьому дерев`яною битою, яка знаходилась у правій руці ОСОБА_7 , чим випадково завдав ОСОБА_10 , який стояв напроти ОСОБА_7 та якого останній не бачив, оскільки позаду його тягнув ОСОБА_11 , один удар в обличчя з лівого боку, чим спричинив ОСОБА_10 закриту черепно мозкову травму ( вдавлений перелом лобної кістки, забій лівої лобної частки головного мозку, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою), який відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення, від якої останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікарні.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита черепно мозкова травма у вигляді вдавленого перелому лобної кістки та забою головного мозку, клінічний перебіг якої ускладнився розвитком полі органної недостатності.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_7 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 КК України та суду пояснив, що з загиблим ОСОБА_10 він був знайомий давно, але спілкуватися почали з початку війни. Відносини між ними були дружні. 15 липня 2022 року о 17-18 годині він вийшов на перехрестя вулиць Торської та Світлодарської, де зустрів ОСОБА_11 . Вони поспілкувалися і ОСОБА_11 запропонував вжити спиртні напої, але де взяти спиртне, вони не знали. ОСОБА_11 вже на той час перебував у стані алкогольного сп`яніння і повідомив, що у нього спиртне є. Вони разом пішли на р. Торець, де купалися та вживали спиртні напої. Він особисто того дня випив 150 гр. горілки. Через деякий час до них прийшов ОСОБА_10 з собакою, який також був у стані алкогольного сп`яніння. Вони покупалися, допили залишки спиртного і пішли в напрямку будинку, де мешкав ОСОБА_10 . Він вже хотів йти додому, але ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запропонували ще випити спиртного. Він не знав, де у м. Слов`янську можливо придбати спиртні напої і запропонував дати їм гроші. Він передав ОСОБА_10 100 гривень і всі разом пішли в сторону двору будинку АДРЕСА_3 , де мешкав ОСОБА_10 . ОСОБА_10 пішов до себе у двір, а він разом з ОСОБА_11 пішли на зупинку. На зупинці хвилин 20 вони чекали ОСОБА_10 , але того не було. Він почав телефонувати ОСОБА_10 , щоб спитати де він знаходиться і запропонував йому повернути кошти, але ОСОБА_10 був злим, розмова була напруженою і пояснив, що він вже знаходиться вдома. Така поведінка ОСОБА_10 його образила і він почав ображати ОСОБА_10 нецензурною лайкою і запропонував повернути йому гроші. ОСОБА_10 погодився і вони домовилися зустрітися, оскільки вже наближався час комендантської години. Вони разом з ОСОБА_11 пішли в сторону двору ОСОБА_10 . По дорозі ОСОБА_11 почав його ображати за його відношення до ОСОБА_10 . Зайшли у двір, де мешкав ОСОБА_10 і він побачив ОСОБА_10 , в руках у якого була палка і ОСОБА_10 ще здалеку почав його ображати. Коли підійшли ближче, ОСОБА_10 зразу почав на нього кидатися та дратися. ОСОБА_10 почав бити його палкою по руках, махав палкою, а він намагався відмахнутися. І в цей час ОСОБА_10 попав йому битою в чоло і дальше продовжував махати битою. Він перехватив руку ОСОБА_10 і вихватив у нього биту, намагався її викинути і йти додому, але в цей час йому на шию заскочив ОСОБА_11 , став його душити і тягнути на себе. В цей час ОСОБА_10 наносив йому удари кулаками і ногами. Коли забрав у ОСОБА_10 биту, він не міг йти, оскільки на шиї висів ОСОБА_11 . Він намагався закриватися, розмахував руками, щоб ОСОБА_10 по ньому не попадав. Але куди саме він розмахував руками, він не бачив, так як його голова була закинута назад. Потім він відчув, що кудись попав битою, почув вскрик ОСОБА_10 . Після чого биту викинув, ОСОБА_10 перестав наносити йому удари і він разом з ОСОБА_11 впали на землю, так як він не витримав рівноваги, коли викидав биту. На цьому конфлікт між ними закінчився. Коли вони разом з ОСОБА_11 впали, ОСОБА_11 звільнив свої руки від його шиї і він зміг піднятися. Жінка, яка проходила поряд, світила йому в обличчя ліхтариком, просила припинити, інакше вона викличе поліцію. В цей час бита вже була в руках ОСОБА_10 і він почав кричати, «Що це було.?» На ОСОБА_10 ніяких тілесних ушкоджень не було, стан його здоров`я не змінився. Він бійки з ОСОБА_10 не хотів. Потім ОСОБА_10 повернув йому гроші і він пішов додому. ОСОБА_10 і ОСОБА_11 пішли в інший бік. Коли прийшов додому, то побачив, що на чолі у нього садина і його матір надала йому медичну допомогу. В цей час з номера телефону ОСОБА_10 йому телефонували разів 10, але він не відповів і ліг спати. Те, що у нього були тілесні ушкодження можуть підтвердити його матір та колеги по роботі. 16 липня 2022 року вранці о 07 годині він виходив на роботу і на вул. Торській побачив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з якими привітався. Вони пояснили, що просто ввечері всі вживали спиртні напої. Він поїхав на роботу, а куди пішли ОСОБА_10 і ОСОБА_11 він не знає. На ОСОБА_10 жодних тілесних ушкоджень він не бачив, стан його здоров`я був нормальний. Ввечері йому зателефонувала цивільна дружина ОСОБА_10 , яка повідомила, що не може викликати «Швидку допомогу», оскільки ОСОБА_10 погано себе почуває. Він допоміг викликати «Швидку допомогу». Того ж вечора цивільна дружина ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_10 будуть робити операцію і він запропонував свою допомогу. Наступного дня цивільна дружина ОСОБА_10 попросила допомогти їй з автотранспортом, щоб перевезти речі з м. Слов`янська в м. Краматорськ, оскільки ОСОБА_10 перевозили в лікарню м. Дніпро. Він допоміг з транспортом. Раніше ніяких конфліктів між ним та ОСОБА_10 не було.

18 липня 2022 року працівники поліції допитали його та відвезли на освідування. У нього було виявлено тілесні ушкодження і йому в лікарні надали медичну допомогу. Також йому видали Довідку, де вказані виявлені у нього тілесні ушкодження.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, Постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 17 січня 2023 року у справі № 640/21844/18).

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що загиблий ОСОБА_10 це його син. Очевидцем вчиненого кримінального правопорушення він не був. На той час він тимчасово мешкав в с. Семенівка і йому по телефону повідомили, що його син потрапив до травматологічного відділення лікарні. Про обставини злочину йому нічого не відомо. Відомо, що його син ОСОБА_10 помер у лікарні від побоїв, які спричинив ОСОБА_7 . Покарати ОСОБА_7 він просить на розсуд суду, не позбавляти його волі. Матеріальних претензій до ОСОБА_7 він не має, оскільки ОСОБА_7 у повному обсязі відшкодував йому спричинену матеріальну та моральну шкоду.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_7 був знайомим її цивільного чоловіка ОСОБА_10 і стосунки між ними були не особо дружні. ОСОБА_7 став часто приходити у двір їх будинку і спілкуватися з її чоловіком. Між нею особисто та ОСОБА_7 ніяких відносин не було. Очевидцем вчиненого кримінального правопорушення вона не була. Вона чула розмову, яка відбувалася між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 перед цим. Вони між собою спорили, ОСОБА_7 ображав ОСОБА_10 нецензурною лайкою і спровокував його на бійку. Як була між ними бійка, вона не бачила. Все це відбувалося 15 липня 2022 року в вечірній час. Вона знаходилась за місцем мешкання в квартирі АДРЕСА_4 , яка розташована на першому поверсі. ОСОБА_10 повернувся додому. Перед цим ОСОБА_10 , ОСОБА_7 і ще чоловіки були на річці. ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_10 і став його ображати, оскільки ОСОБА_7 дав гроші на придбання спиртних напоїв, а ОСОБА_10 їх не придбав, бо не встиг. ОСОБА_10 вийшов на вулицю, щоб розібратися з ОСОБА_7 за образи, взяв з собою биту дерев`яну, яка завжди знаходилася у них в квартирі. ОСОБА_10 не казав їй для чого саме бере биту, але вона зрозуміла, що вони посварилися і ОСОБА_10 пішов битися з ОСОБА_7 . Все відбулося дуже скоро, ОСОБА_10 не було приблизно п`ять хвилин. З ними ще був кум ОСОБА_10 ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_10 повернувся в квартиру, при ньому була бита, яку потім вона передала працівникам поліції. Крові у ОСОБА_10 було небагато, він умився і пішов спати. Вранці вона пішла на роботу, ОСОБА_10 продовжував спати, а коли вона повернулася ввечері приблизно о 16-17 годині, викликала «Швидку допомогу». Поки вона була на роботі, з чоловіком по телефону не розмовляла. Вона не питала у ОСОБА_10 подробиці бійки, він пояснив, що ОСОБА_7 його вдарив. Ввечері ОСОБА_10 був в свідомості, але не розмовляв. Вдень він намагався вийти на вулицю, але йому стало погано і він повернувся до квартири.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що з ОСОБА_7 не знайома, а ОСОБА_14 мешкав з нею в одному дворі. В один з днів літа, вона точну дату не пам`ятає, приблизно о 21 годині вона йшла по двору у сусідній будинок. Було темно і вона включила ліхтарик. Побачила ОСОБА_10 , його кума ОСОБА_11 і ще одного чоловіка. ОСОБА_10 лежав на землі, у нього в руках була бита, а ОСОБА_11 намагався його підняти. Третій чоловік намагався нападати на ОСОБА_10 . Вона присвітила на цього чоловіка ліхтариком і побачила у нього на чолі тілесне ушкодження. Цей чоловік стверджував, що ОСОБА_10 його перший вдарив. У ОСОБА_10 вона в той час ніяких тілесних ушкоджень не побачила. Вона намагалася відтягнути ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ближче до під`їзду. Вийшла дружина ОСОБА_10 і забрала його додому, ОСОБА_10 був активним, сам піднявся і пішов, в руках у нього була бита. Третій чоловік пішов у іншому напрямку і вийшов з двору. ОСОБА_7 вона в обличчя не знає.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, показань свідків, провина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000727 було зареєстровано 18 липня 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 121 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії;

Із Виписки КНП «Міська лікарня №3» Відділення екстреної ( невідкладної) медичної допомоги № 304 від 16 липня 2022 року,Довідки №3760 від 28 липня 2022 року, Лікарського свідоцтва про смерть № 3760 від 28 липня 2022 року, Із Висновку судової медичної експертизи № 3760 від 17 серпня 2022 року вбачається, що смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 настала від закритої черепно мозкової травми у вигляді вдавленого перелому лобної кістки та забою головного мозку, клінічний перебіг якої ускладнився розвитком полі органної недостатності. При експертизі трупа виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми ( вдавлений перелом лобної кістки, забій лівої лобної частки головного мозку, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою), що спричинена прижиттєво, задовго до настання смерті, від механічної дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею за механізмом удару, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення ( згідно Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово медичної служби України п.2.1) і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Із Протоколу огляду місця події від 18 липня 2022 року вбачається, що було оглянуто ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , на якій знаходиться бита, яку було вилучено;

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 29 липня 2022 року вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 докладно розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення: показав як саме ОСОБА_10 , стоячи навпроти нього, тримаючи в лівій руці дерев`яну биту, наніс один удар битою зверху вниз в область його чола; як саме він наніс два удари з права наліво потерпілому ОСОБА_10 дерев`яною битою; в яке саме місце ОСОБА_11 , стоячи у нього за спиною наніс удар кулаком в віскову ділянку; в яке саме місце ОСОБА_11 , стоячи за його спиною наніс удар кулаком в потиличну ділянку; в яке саме місце ОСОБА_11 , стоячи за його спиною наніс удар кулаком в тім`яну ділянку; як саме ОСОБА_10 наніс йому удар кулаком в обличчя; як саме ОСОБА_10 наніс йому удар кулаком в область потилиці; як саме він, тримаючи биту в правій руці хаотично почав махати з ліва на право битою, в результаті чого ОСОБА_10 можливо було спричинено тілесні ушкодження.

Суд приходить до висновку, що відомості, які зафіксовані у Протоколі слідчого експерименту фактично не суперечать показанням, наданим самим обвинуваченим, як на досудовому слідстві так і в суді. Загалом інформація про розвиток подій, як у Протоколі слідчого експерименту, так і в показаннях учасників судового провадження не містять істотних суперечностій.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 29 липня 2022 року з участю підозрюваного ОСОБА_7 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 29 липня 2022 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу огляду трупа від 27 липня 2022 року вбачається, що було оглянуто труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зафіксовані наявні тілесні ушкодження;

Із Висновку судової медичної експертизи № 3760/1966-Е від 17 серпня 2022 року вбачається, що при експертизі трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми ( вдавлений перелом лобної кістки, забій лівої лобної частки головного мозку, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою), що спричинена прижиттєво, задовго до настання смерті, від механічної дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею за механізмом удару, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення ( згідно Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово медичної служби України п.2.1) і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виявлене на тілі потерпілого тілесне ушкодження у вигляді вищевказаної черепно мозкової травми могло бути спричинено від одноразової травматичної дії. Виникнення виявленої на тілі потерпілого вищевказаної черепно мозкової травми за умов падіння з положення стоячи є малоімовірним. Смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно мозкової травми у вигляді вдавленого перелому лобної кістки та забою головного мозку, клінічний перебіг якої ускладнився розвитком полі органної недостатності, що підтверджується даними судово медичної експертизи трупа.

Із Висновку судової медичної експертизи №3760/2871-Е від 19 жовтня 2022 року вбачається, що враховуючи морфологічний характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_10 , можна стверджувати, що вони могли виникнути за обставин зазначених свідком ОСОБА_11 , також не виключена можливість їх спричинення за обставин, зазначених підозрюваним ОСОБА_7 , але в той час потрібно звернути увагу, що він не вказує на локалізацію удару в область голови потерпілого.

Судом досліджені характеризуючи данні обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за статтею 119 частина 1 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за статтею 119 частина 1 КК України вбивство, вчинене через необережність.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає правильною.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, наслідків для потерпілих, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до п.п.1,2 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував потерпілому спричинену матеріальну та моральну шкоду.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17)

В судовому засіданні ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 119 частина 1 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінального правопорушення. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до частини 1 ст. 67 КК України судом не встановлено.

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_7 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких кримінальних правопорушень, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, на обліку в психіатричному та наркологічному лікувальних закладах не перебуває.

Позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи.

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

На підставі вищевикладеного суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 січня 2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей підозрюваного, зокрема способу життя, характеризуючих його даних, його вік, стан здоров`я.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи підозрюваного і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення і ступінь небезпеки особи підозрюваного для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального виконання покарання у виді позбавлення волі, без ізоляції від суспільства, безпосередньо під наглядом державних органів влади і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було спричинено закриту черепно мозкову травму ( вдавлений перелом лобної кістки, забій лівої лобної частки головного мозку, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою), який відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення, від якої останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікарні.

З 18 липня 2022 року по 27 липня 2022 року ОСОБА_10 знаходився на лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова. Вартість лікування Мосейчук О.В. склала 7168 гривень 77 коп.

З метою відшкодування цієї шкоди Прокурор Слов`янської окружної прокуратури Донецької області звернувся до обвинуваченого з цивільним позовом у межах кримінального провадження. До розгляду справи судом прийнято рішення про можливість і доцільність їх спільного з кримінальним провадженням розгляду. Розгляд заявлених вимог жодним чином не перешкоджав меті кримінального провадження в суді, та цілям кримінального судочинства, згідно вимог КПК України.

У відповідності до вимог п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» «Вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України « Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».

У відповідності до ст. 1166 ЦК України - Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, є обов`язковою підставою деліктної відповідальності. в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, є обов`язковою підставою деліктної відповідальності. г) вина.

Вирішуючи питання стосовно цивільного позову Прокурора Слов`янської окружної прокуратури Донецької області про відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає, що він підлягає повному задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 15 липня 2022 року обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 119 частина 1 КК України, тобто вбивство, вчинене через необережність.

З 18 липня 2022 року по 27 липня 2022 року ОСОБА_10 знаходився на лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова». Вартість лікування ОСОБА_10 склала 7168 гривень 77 коп, що підтверджується Довідкою КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. І.І. Мечникова» № 15/1064 від 11 жовтня 2022 року та Довідкою калькуляцією.

В судовому засіданні встановлено, що вказана матеріальна шкода знаходиться у прямому причинному зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, тому з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. І.І. Мечникова» у відшкодування матеріальної шкоди слід стягнути 7168 грн 77 коп, задовольнивши позовні вимоги Прокурора Слов`янської окружної прокуратури Донецької області.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_15 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 частина 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_15 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_15 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до частини 1 статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Виконання Вироку доручити Відділу № 12 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, РНОКПП: невідомий, працює командиром Відділенні 6 ДПРЗ 37 ДПРЧ ГУ ДСНС України у Донецькій області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради ( 49005 м. Дніпро, пл. Соборна,14) р/р НОМЕР_1 , МФО 305299, АТ КБ «Приватбанк» ( ) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди за лікування потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в умовах стаціонару в відділенні анестезіології з 18 липня 2022 року по 27 липня 2022 року 7168 гривень 77 коп ( сім тисяч сто шістдесят вісім грн. 77 коп).

Речові докази по справі, а саме: предмет, ззовні схожий на биту, виконану з деревини світло коричневого кольору, яку було поміщено до поліетиленового пакету чорного кольору та опечатано паперовою наліпкою, який залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000727, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2022 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 18 липня 2022 року,що зберігається в камері схову речових доказів Відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного Управління

Національної поліції в Донецькій області за Квитанцією № 473 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .