Справа № 148/962/19
УХВАЛА
02 листопада 2022 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького районного суду Вінницької області

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

за участю

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене доЄдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 07.03.2019 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження строку запобіжного заходу у виді утримання під вартою ОСОБА_7 , враховуючи, що ризики передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли. Просив врахувати, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та перебуваючи на волі може ухилятися від явки до суду. Проти зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт заперечив.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_6 заперечили проти клопотання прокурора, в задоволені просили відмовити. Адвокат просила врахувати, що обвинувачений не має намір чинити тиск на свідків та потерпілу сторону, оскільки вони вже є допитаними, зазначила, що обвинувачений не має наміру ухилятися від явки до суду, давав чіткі послідовні покази, які не має наміру змінювати. Просила застосувати міру запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думки учасників судового провадження, колегія суддів, враховує, що відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п.п.4,5 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Запобіжний захід до ОСОБА_7 застосовано за рішенням суду, а саме, за ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 09.03.2019 року, та було продовжено за ухвалами Вінницького районного суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

При розгляді клопотання прокурора, колегія суддів зважає на те, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 віднесений відповідно до ст.12 КК України, до особливо тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому покарання від 7 до 15 років позбавлення волі. Злочин потягнув за собою смерть людини молодого віку. ОСОБА_7 постійного самостійного доходу не має, не одружений, дітей на утриманні не має, до досягнення повноліття був особою, яка перебувала під опікою. Сталі соціальні зв`язки у обвинуваченого відсутні. На теперішній час не досліджено письмові та речові докази, не заслухано покази обвинуваченого. Ризики передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів вважає наявними, тому підстав для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт не вбачає.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, колегія суддів вважає виправданим тримання ОСОБА_7 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Враховуючи тяжкість обвинувачення у злочині, який спричинив смерть людини, обставини скоєння кримінального правопорушення, та особу обвинуваченого, колегія суддів вважає відсутніми підстави для визначення застави.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

Підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331 КПК України, колегія суду, -
ПОСТАНОВИЛА:
В задоволені клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 щодо продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 задовільнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України строком до 2 місяців до 01 січня 2023 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП № 1 м. Вінниці.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області на протязі 5 діб з моменту проголошення ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3