ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/3549/17 Номер провадження 11-кп/814/1410/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 серпня 2017 року за №0001147, 13 грудня 2019 року за №0001645, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 12 січня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз -

18 березня 2016 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст.395 КК України на 1 місяць арешту.

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, характер і тяжкість інкримінованого обвинуваченого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання винуватим, і неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року та застосувати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити його (обвинуваченого) належну процесуальну поведінку, зважаючи на те, що він має: постійне місце проживання, роботу, двох неповнолітніх дітей, соціальні зв`язки та тривалий час перебуває під вартою.

Учасники провадження належним чином повідомлялись про місце, дату та час розгляду провадження, клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не заявляли. Водночас прокурор і захисник заявили клопотання щодо здійснення апеляційного розгляду без їх участі. Тому на підставі ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги проводиться за відсутності учасників судового провадження.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він у період з 05 серпня 2017 року 21 години 30 хвилин до 06 серпня 2017 року 03 години 30 хвилин у приміщенні будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, під час конфлікту зі своїм батьком ОСОБА_8 наніс йому невстановленими під час досудового розслідування тупими предметами множинні удари в голову та тулуб, чим заподіяв ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла, яка ускладнилась у своїй течії розвитком гострого порушення кровообігу, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_8 .

Окрім того, 12 грудня 2019 року приблизно о 18 годині ОСОБА_6 в приміщенні будинку за вказаною вище адресою свого проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, під час конфлікту з ОСОБА_9 наніс йому декілька ударів кулаком та алюмінієвим тазом у голову й тулуб, чим заподіяв ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з внутрішньо мозковими крововиливами, що ускладнилась розвитком гострого порушення мозкового кровообігу, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 .

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим колегія суддів, оцінюючи в сукупності обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, погоджується з висновком першої судової інстанції про неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків з метою зміни їх показань для уникнення кримінальної відповідності, учинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням також тяжкості 2 епізодів інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обвинувачений неодноразово судимий, зокрема за вчинення тяжкого злочину, за що відбував тривалі строки покарання в місцях позбавлення волі. Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_6 має двох дітей, між тим, усупереч аргументам апелянта встановлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Доводи ж обвинуваченого про його працевлаштування не знайшли свого підтвердження в матеріалах провадження. Не надано відповідних даних про це стороною захисту й під час провадження в суді апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що зменшились і не змінились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованих ОСОБА_6 2 епізодів тяжкого злочину з невідворотними наслідками у вигляді смерті людей, вчинених у стані алкогольного сп`яніння, що мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, як просить апелянт.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою ОСОБА_6 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного та національного законодавства.

З огляду на викладене вище, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4