Дата документу 30.01.2023 Справа № 334/1203/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1203/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/501/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Велика Білозерка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянин України, маючий вищу освіту, пенсіонер, працюючий, одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

27 січня 2021 року, приблизно о 10.50 годині, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Таганської, зі сторони вул. Трегубова в напрямку вул. Сергія Синенка в м. Запоріжжі.

На регульованому світлофором перехресті вул. Таганської та вул. Сергія Синенка, на зелений сигнал світлофора, водій ОСОБА_7 почав виконувати маневр повороту ліворуч на проїзну частину вул. Сергія Синенка, рухаючись у напрямку вул. Піщаної.

У цей час, на дозволений зелений сигнал світлофора, пішохід ОСОБА_9 почала перетинати проїзну частину вул. Сергія Синенка, рухаючись зліва-направо, відносно руху автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Повертаючи ліворуч на проїзну частину вул. Сергія Синенка, водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши перевагу в русі останній, продовжив рух та скоїв передньою лівою частиною кузова автомобіля наїзд на пішохода.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги пп. 10.1, 16.2 Правил порожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

- п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»

- п. 16.2: «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку».

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Травма голови у вигляді: лінійного перелому потиличної кістки праворуч, з розповсюдженням на основу черепа; підапоневротичної гематоми правої тім`яної області; субарахноїдального крововиливу (кровотеча у субарахноїдальний простір), у передньо-нижніх відділах щілини, лобної області (по даним комп`ютерної томографії); рана потиличної ділянки (по даним медичної документації) у ОСОБА_9 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Травма голови у ОСОБА_9 утворилася від дії тупого(их) предмета(ів). Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворення комплексу тілесних ушкоджень зазначеного в п. 1 даних підсумків не суперечить строку, вказаному в постанові слідчого, в наданій медичній документації.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, просить вирок суду в частині стягнення на користь ОСОБА_9 50 000 гривень моральної шкоди змінити та стягнути моральну шкоду в меншому розмірі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що розмір стягнутої моральної шкоди є занадто завищеним та несправедливим.

Так, потерпіла самостійно покинула місце скоєння ДТП, від медичної допомоги відмовилась, могла самостійно пересуватись, тобто ДТП суттєво не вплинуло на стан її здоров`я.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не врахував, що потерпіла після ДТП пройшла лікування лише медикаментозним способом, не потребувала операційного втручання та подальшої реабілітації, після лікування повернулась до нормального життя, подальшого лікування не потребує, тобто у потерпілої не змінився спосіб життя через наслідки отриманих травм у результаті ДТП, продовжила повноцінне життя, а ступінь тяжкості травм не вплинув на її працездатність.

У той же час, обвинувачений в повному обсязі відшкодував усі витрати на лікування.

Просить вирок змінити в частині зменшення розміру моральної шкоди, стягнутої на користь потерпілої.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та зазначив, що сплатив усі витрати на лікування, просив зменшити розмір моральної шкоди до 10000 гривень, оскільки сплатити більше він не має можливості.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 усудовому засіданні апеляційного суду також підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що розмір моральної шкоди є завищеним, потерпіла самостійно пішла з місця ДТП, надмірних зусиль для відновлення звичайного життя не прикладала, а 50000 гривень моральної шкоди визначають у випадку смерті чи встановлення інвалідності, чого в даному випадку не було.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що обвинувачений оплатив тільки лікування в стаціонарі, але залишились негативні наслідки для її здоров`я, які потребують регулярного проходження медичного обстеження, на цей час вона вирішує питання щодо встановлення інвалідності.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду також заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення суду законним, оскільки потерпіла отримала емоційний стрес, перебувала на лікуванні, у неї змінився звичний спосіб життя.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, потерпілу та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів вважає, що рішення суду про відшкодування обвинуваченим моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 у розмірі 50000 гривень, є обґрунтованим, а розмір стягнутої суми відповідає обставинам, які настали для потерпілої після скоєння кримінального правопорушення щодо неї.

У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 позовні вимоги щодо розміру відшкодування моральної шкоди, заявленого потерпілою, визнав лише в сумі 10000 гривень, аналогічну позицію він висловив і в суді апеляційної інстанції.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду обвинувачений не вжив ніяких заходів щодо відшкодування потерпілій суми моральної шкоди, хоча б у розмірі визнаних ним позовних вимог.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що суд першої інстанції не дотримався вимог розумності, виваженості та справедливості при вирішення питання про розмір моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 , судом було взято до уваги, що остання безумовно зазнала фізичних та моральних страждань, пов`язаних з ушкодженням її здоров`я.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення, врахувавши характер вчиненого кримінального правопорушення, глибину моральних та психічних страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я потерпілої, тривалим лікуванням та необхідністю відновлення попереднього стану здоров`я, ступінь вини обвинуваченого, його майновий стан, особу обвинуваченого, який є пенсіонером та особою похилого віку.

На переконання колегії суддів, у потерпілої дійсно відбулися вимушені зміни в житті, що полягають в істотному порушенні її звичайного порядку життя, оскільки вона вимушена витрачати час та кошти на відновлення свого здоров`я та захист своїх прав у кримінальному провадженні.

Колегія суддів виходить із встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, згідно яких потерпіла беззаперечно отримала моральні та фізичні страждання від незаконних дій обвинуваченого, а вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, що спричинена обвинуваченим, суд у вироку навів мотиви в обґрунтування свого висновку щодо розміру шкоди, яка підлягає стягненню, і тому, на переконання колегії суддів, моральна шкода у розмірі 50000 гривень видається зваженою та справедливою, і саме в такому розмірі підлягає стягненню на користь потерпілої.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду в частині цивільного позову є обґрунтованим, відповідає вимогам цивільного і цивільного процесуального законодавства, у відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України постановлено з урахуванням принципів розумності і справедливості, ступеня тяжкості моральних страждань потерпілої та інших негативних наслідків, що настали в результаті кримінального правопорушення, скоєного обвинуваченим.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4