Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

08 грудня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2022 року про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0007957 від 14.11.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.186, ч.2 ст.146 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 21 січня 2023 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2022 року та обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, або інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Зазначає, що ризики, наведені в клопотанні, не підтверджені доказами, а побудовані на припущеннях та суб`єктивній точці зору сторони обвинувачення, що є порушенням норм кримінального законодавства. Вказує, що обвинувачений не має на меті впливати на судові органи чи їх посадових осіб, потерпілих, свідків, інших обвинувачених, щоб уникнути покарання чи якимось чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Наголошує, що ОСОБА_8 відшкодував всю шкоду потерпілому, про що є розписка в матеріалах кримінального провадження, раніше жодного разу до кримінальної відповідальності не притягувався, є сиротою, до поміщення його до слідчого ізолятора проживав з бабусею, не конфліктний, скарг від сусідів не надходило, був членом ГО «Федерація американського футболу м. Рівне», неодноразово приймав участь у змаганнях та з командою займав призові місця.
До початку судового розгляду на адресу Рівненського апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому він вказує, що в нього на утриманні перебуває 80-річна бабуся, яка потребує постійного догляду, адже має проблеми зі здоров`ям. Зазначає, що в ухвалі помилково зазначено, що він не працевлаштований, оскільки до затримання працював, про що свідчить запис в трудовій книзі та характеристика. Звертає увагу суду, що він відшкодував завдану шкоду потерпілим, які, в свою чергу, не мають до нього жодних претензій. Тому просить суд змінити міру запобіжного заходу.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила залишити рішення суду першої інстанції без зміни, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений судом за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 місцевим судом були дотримані в повній мірі.
При розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.
Так, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, мотивував тим, що ризики, вказані в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися, а інших обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, не наведено.
Також встановлено, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Надаючи оцінку можливості ОСОБА_8 переховуватись від суду, суд бере до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення, а також дані про його особу, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується, що свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, вина ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця події, протоколами допитів потерпілих, свідків, протоколами пред`явлення особи до впізнання та іншими зібраними матеріалами.
Також, з клопотання вбачається, що після направлення обвинувального акту до суду, до обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Однак обвинувачений не дотримався вказаних обов`язків та порушив умови обраного запобіжного заходу, після чого йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду захисник не навела переконливих доказів щодо зменшення або зникнення на даний час ризиків, доведених прокурором під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними і продовжують існувати, що виправдовує необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Доводи захисника про те, що суд не врахував, що ОСОБА_8 має місце проживання, гарну репутацію, бабусю пенсійного віку, раніше не судимий, сприяє розкриттю злочину, відшкодував потерпілому завдану шкоду, щиро розкаюється у вчиненому беруться до уваги, однак жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Також колегія суддів не ігнорує інші аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі. Тому обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.
На підставі викладеного, ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 202у року про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою і підстав для її скасування та обрання більш м`якого запобіжного заходу, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2022 року про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №№0007957 від 14.11.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.186, ч.2 ст.146 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3