Справа № 303/3224/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1031/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відео конференції кримінальне провадження № 303/3224/20 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мукачево, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Негрово Іршавського району Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Мукачево, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , та проживає за адресою: АДРЕСА_6 ,

за ч. 2 ст. 189 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_17 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_15 , захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_18 , захисника обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_19 - адвоката ОСОБА_13 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту його затримання - 19.03.2020. Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 - тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту його затримання - 19.03.2020. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 - тримання під вартою залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання - 19.03.2020. Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 - тримання під вартою залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його затримання - 19.03.2020. Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 - тримання під вартою залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Згідно з вироком суду, 17 березня 2020 року, в період з 13 години 00 хвилин до 16 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тобто до вчинення злочину домовившись про спільне його вчинення, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, із застосуванням насильства, пред`явили незаконну вимогу ОСОБА_20 про передачу їм 15000 доларів США, еквівалентом 405849 гривень, згідно офіційного курсу НБУ, за наступних обставин.

Так, 17 березня 2020 року, приблизно о 13 годині, ОСОБА_5 , за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , знаходячись на перехресті вулиці Миру та академіка Павлова в м. Мукачево, що неподалік автостанції міста Мукачево, побачивши, що по пішохідній частині із автовокзалу рухається ОСОБА_20 , підбігли до нього та наносячи йому серію ударів руками, проти його волі і згоди заштовхали останнього до автомобіля марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , таким чином позбавивши його можливості втекти, повезли потерпілого до лісосмуги за межі міста в районі «Червоної гірки».

Прибувши до лісосмуги, що в районі «Червоної гірки» поблизу міста Мукачева, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , витягли із автомобіля потерпілого ОСОБА_20 , де продовжили наносити останньому удари руками та ногами по різним частинам тіла та погрожуючи вбивством пред`явили йому безпідставну вимогу передачі їм 15000 доларів США в термін до 18.03.2020, при цьому, з метою демонстрації справжності своїх злочинних намірів, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , взявши із багажника дерев`яні палиці, нанесли потерпілому ряд ударів по тулубу.

В подальшому, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , реалізуючи спільний злочинний намір на незаконне збагачення, шляхом вимагання грошових коштів у ОСОБА_20 , на автомобілі марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , з лісосмуги перемістились до готелю «Інтурист», який розташований за адресою м.Мукачево, вул. Духновича, 93, де перебував ОСОБА_5 , який повторно пред`явив потерпілому протиправну вимогу передачі грошових коштів в сумі 15000 доларів США за нібито уявний борг до 18.03.2020 року, при цьому погрожуючи потерпілому ОСОБА_20 поламати руки і ноги.

Після чого, ОСОБА_5 , реалізуючи кінцеву мету злочинної діяльності, направлену на протиправне отримання грошових коштів в ОСОБА_20 , надав вказівку ОСОБА_7 відвести потерпілого на зустріч до його матері ОСОБА_21 за місцем її роботи, а саме до адміністративної будівлі Мукачівської ДПІ Головного управління Державної податкової служби в м.Мукачево, що за адресою м.Мукачево, вул. Августина Волошина, щоб вона терміново знайшла частину грошових коштів в сумі 2500 доларів США, при цьому надав вказівку пригрозити їй, що в разі не передачі їм зазначеної суми, її син буде утримуватись в них.

На виконання злочинної вказівки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 відвіз потерпілого ОСОБА_20 до місця роботи матері останнього, де ОСОБА_7 висловив наведену вище вимогу ОСОБА_22 , після чого разом із потерпілим повернувся до готелю «Інтурист», де ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжили залякувати потерпілого ОСОБА_20 шляхом психологічного тиску та погрозою утримувати в підвалі вказаного готельного комплексу до моменту передачі їм 2500 доларів США.

Побачивши, що потерпілий ОСОБА_20 заляканий та ним надано згоду на передачу грошових коштів в сумі 2500 доларів США на наступний день, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відпустили потерпілого.

19.03.2020 о 12 годині 10 хвилин, потерпілий ОСОБА_20 зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що в нього наявні 2 (дві) тисячі доларів США, які готовий передати йому, на що ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою конспірації своєї злочинної діяльності від можливого викриття працівниками правоохоронних органів, виїхали на автомобілі марки «Audi», державний номерний знак НОМЕР_2 , до міста Ужгород, а потерпілому ОСОБА_20 наказав передати грошові кошти в сумі 2000 доларів США своїй дружині ОСОБА_23 за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_2 .

В подальшому, 19.03.2020, о 14 годині 10 хвилин, відразу після передачі потерпілим ОСОБА_20 , в АДРЕСА_2 , частини грошових коштів в сумі 1000 доларів США ОСОБА_23 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України неподалік адміністративної будівлі УСБ України в Закарпатській області, що за адресою м.Ужгород, вул. Довженка,3.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_20 спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна на шкірних покривах тім`яної ділянки посередині волосистої частини голови, синців на шкірних покривах внутрішньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, спини та поперекової ділянки справа і зліва, зовнішньої поверхні верхньої третини правого стегна, що підтверджено висновком експерта.

Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини, а також предмет, на який вказує потерпілий (дерев`яна палиця). По давності виникнення вкладаються в час пригоди, яка відбувалася 17.03.2020 року та не виключена можливість виникнення їх за обставин, про які повідомляє потерпілий.

Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Громадянину ОСОБА_20 було нанесено не менше 17 ударів.

На вирок суду прокурор ОСОБА_24 , обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_15 , захисник обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_12 , захисник обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_18 , захисник обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 , захисник обвинуваченого ОСОБА_19 - адвокат ОСОБА_13 подали апеляційні скарги

Обвинувачений ОСОБА_19 , обвинувачений ОСОБА_7 подали аналогічні апеляційні скарги, в яких просять вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинувачених виправдати у зв`язку з недоведеністю їхньої вини. Крім того, просять допитати потерпілого, всіх свідків сторони захисту та обвинувачення, а також дослідити всі письмові та речові докази.

У мотивах апеляційних скарг зазначають, що під час судового розгляду встановлена наявність боргових зобов`язань потерпілого перед ОСОБА_5 . Вважають, що потерпілий звернувся до правоохоронних органів, оскільки не хотів повертати борг ОСОБА_5 . Крім того, працівники СБУ знали про те, що потерпілий викрав з готельного комплексу велику кількість майна. Крім того, ОСОБА_5 не вимагав у потерпілого грошей за вказані речі, а лише їх повернення. Таким чином, ініціатором надання обвинуваченому грошових коштів був потерпілий, який діяв за вказівкою правоохоронних органів. Вважають, що у діях обвинуваченого є склад злочину, передбаченого ст. 355 КК України. Звертають увагу на те, що протокол огляду грошових коштів та протокол вручення грошових коштів не підписані оперуповноваженим, який проводив слідчу дію, а також не були залучені поняті. Вважають, що проведений огляд у помешканні обвинуваченого та автомобілі фактично був обшуком, який проводився без ухвали слідчого судді. У зв`язку з цим вважають вказані докази недопустимими. Звертають увагу на тому, що у матеріалах кримінального провадження відсутня заява потерпілого про залучення його до проведення негласних слідчих дій. Вказують, що у постанові прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 19.03.2020 відсутні дані про вручення потерпілому грошових коштів у сумі 2500 та 1000 доларів США. Зазначають, що відповідно до висновку експерта від 06.05.2020 неможливо ідентифікувати як голос ОСОБА_5 на записі, на якому відповідно до висновку суду він висловлював погрози потерпілому. Суд першої інстанції не перевірив показань обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про їхнє перебування у іншому місці під час вчинення злочину. Вказують, що суд першої інстанції не вправі був покликатися на протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_7 , хоча такий було вилучено в процесі огляду місця події від 19.03.2020, а протокол вказаної слідчої дій визнано недопустимим доказом. Вважають неналежним протокол огляду відеофайлів від 11.05.2020, на якому зафіксований, на думку сторони обвинувачення, рух транспортного засобу марки «Форд» з обвинуваченими та потерпілим, оскільки з нього вбачається, що у момент руху у автомобілі присутній лише водій.

Захисник ОСОБА_18 в інтересах обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , та обвинуваченого ОСОБА_8 подали аналогічні апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати невинним ОСОБА_5 у вчиненні злочину.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок ґрунтується лише на показаннях потерпілого та його матері. Звертає увагу на тому, що суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду від 19.03.2020, проте вилучені грошові кошти у сумі 1000 доларів США визнав доказом по справі. Суд першої інстанції не надав належної оцінки протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. У вказаному протоколі не наведені підстави для проведення впізнання саме за фотознімками. Вважає вказану слідчу дію формальною. Суд першої інстанції не врахував також того, що згідно з висновком експерта від 29.07.2020 синці та садна на тілі потерпілого могли утворитися за 1-6 діб до 20.03.2020. Вказує, що відсутні докази нанесення тілесних ушкоджень потерпілому на території готельного комплексу «Інтурист». У матеріалах кримінального провадження відсутні повноваження оперуповноважених ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , а тому слідчі дії проведені з їхньою участю, а також протоколи слідчих дій є недопустимими доказами. Зазначає, що досудове розслідування повинно було проводитися органами Мукачівського ВП ГУ НП у Закарпатській області, оскільки місцем вчинення злочину є м. Мукачево.

Обвинувачений ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 подали аналогічні апеляційні скарги, в яких просять вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким їх виправдати.

В обґрунтування апеляційних скарг покликаються на те, що вчинення злочину обвинуваченим у судовому засіданні не доведена, так як встановлена наявність боргових зобов`язань потерпілого перед обвинуваченим ОСОБА_5 . Зазначають, що потерпілий звернувся до працівників СБУ, так як не хотів повертати борг ОСОБА_5 . Вказують, що правоохоронні органи знали про боргові відносини між ОСОБА_5 та потерпілим. Вважають невірною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 189 КК України. Обвинувачений не вчиняв будь-яких дій, якими б він примушував передати йому належне потерпілому майно або вчинення ним будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близьким родичам. В судовому засіданні не доведений вплив ОСОБА_5 на потерпілого, оскільки є докази бажання потерпілого повернути борг обвинуваченому, хоча ОСОБА_5 пропонував не повертати йому борг, а купити пароконвенційну піч. Вважає, що зазначене дає підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 355 КК України. Вважають недопустимими доказом протоколи огляду грошових коштів та протокол вручення грошових коштів від 19.03.2020, оскільки вони не підписані слідчим ОСОБА_27 . Крім того, вказані слідчі дії проводилися без участі понятих. Звертає увагу на тому, що вказані протоколи були складені оперуповноваженим ОСОБА_28 без доручення слідчого. Вказують, що під час досудового розслідування фактично був проведений обшук помешкання ОСОБА_5 , а не огляд. Крім того, такий проводився без ухвали слідчого судді, а тому вказаний протокол є недопустимим доказом. Зазначають, що стороною обвинувачення протоколи вручення та протоколи повернення засобів аудіо-, відео контролю за результатами проведення таких негласних слідчих (розшукових) дій як аудіо-, відео контроль особи суду не надані, що є однією із підстав для визнання результатів, отриманих при проведенні вказаних слідчих дій, недопустимими. Звертають увагу, що дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій надано прокурору, проте такі здійснені оперативним уповноваженим. Крім того, у матеріалах справи відсутня заява потерпілого про надання добровільної згоди на участь у вказаних слідчих діях.

Захисник ОСОБА_15 подав аналогічну апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що жодних доказів вчинення злочину обвинуваченим у матеріалах справи немає, окрім показань потерпілого та його матері. Зазначає, що висновком експертного дослідження, зробленого на замовлення сторони захисту, доведено, що тілесні ушкодженні завдані потерпілому не в момент вчинення злочину, а в інший час. Зазначає, що працівники СБУ підкинули кошти, які в подальшому були виявлені і вилучені, що зафіксовано на відео зйомці даної слідчої дії. Вказує, що у вироку спотворені показання потерпілого і свідка ОСОБА_21 . Показаннями свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 чітко встановлена наявність боргових зобов`язань потерпілого перед обвинуваченим ОСОБА_5 . Вказує на неточності у протоколах негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відео контролю особи, а також у протоколі про вручення грошових коштів потерпілому щодо часу їх складання. Звертає увагу на тому, що суд першої інстанції встановив факт наявності у потерпілого боргових зобов`язань перед обвинуваченим.

Прокурор у апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченим призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Крім того, просить дослідити протоколи огляду місця події від 19.03.2020, протокол проведення слідчого експерименту від 20.03.2020, долучити до справи ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2020 про надання дозволу на проведення обшуку, а також дослідити характеризуючі дані обвинувачених.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим не врахував, що в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області перебуває на розгляді обвинувальний акт відносно обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України. В цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у розшуку. Крім того, обвинувачені не визнали вину у вчиненому та відмовилися від дачі показань. Суд першої інстанції також не врахував в повній мірі ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченими. У зв`язку з цим, вважає призначене обвинуваченим покарання занадто м`яким.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , пояснення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги обвинувачених та захисників з наведених в них мотивів, а апеляційну скаргу прокурор заперечили, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Допитаний у суді першої інстанції ОСОБА_5 вказав, що ОСОБА_20 працював у готельно-ресторанному комплексі у м. Ужгороді, у який він вкладав значні кошти. Однак потерпілий з роботою не справлявся, через що виникла значна заборгованість по комунальним послугам, з комплексу почали зникати цінні речі. Ніяких погроз потерпілому він не висловлював, потерпілий сам йому зателефонував та сказав, що хоче повернути кошти, хоча він йому наголошував про необхідність повернути викрадену пароконвектаційну піч та інші речі. Крім того, вказав, що потерпілий не відшкодував йому гроші за розбитий автомобіль, який він передав потерпілому для користування під час роботи в комплексі. Вважає, що кримінальне провадження щодо нього сфабриковано, оскільки між ним та потерпілим були відносини як у роботодавця з працівником.

Засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у суді першої інстанції вказали, що ніколи грошей у ОСОБА_20 не вимагали та йому не погрожували, а 17 березня 2020 року цілий день перебували у м. Ужгород та потерпілого не бачили.

Відповідно до показань засудженого ОСОБА_7 , викладених у вироку, ОСОБА_5 попросив його відвезти ОСОБА_20 до податкової інспекції, де працювала мати потерпілого, що він і зробив. Будь-яких вимог та погроз він йому чи його матері не висловлював, про боргові зобов`язання потерпілого перед ОСОБА_5 нічого не знає.

Аналогічні показання обвинувачені надали і у суді апеляційної інстанції.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , висновок суду про їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, при обставинах, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Зокрема, вина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтверджується покладеними в основу вироку показаннями потерпілого ОСОБА_20 , який у суді першої інстанції показав, що він працював у готельно-ресторанному комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_5», на функціонування якого надавав гроші ОСОБА_5 . Коли у комплексі виникла заборгованість за комунальні послуги, він продав пароконвектомат та погасив борг, за що через деякий час ОСОБА_5 вимагав у нього гроші у розмірі 15 000 доларів США. З цією метою його вивезли в ліс, де ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 його побили. Після чого завезли до готелю «Інтурист», де ОСОБА_5 знову висунув вимогу про повернення боргу. У подальшому, його відвезли до приміщення податкової інспекції, де працювала його мати, та у її присутності ОСОБА_7 знову озвучив те, що потерпілий винен їм 15 000 доларів США.

Показання потерпілого підтвердила свідок ОСОБА_21 , яка підтвердила, що саме ОСОБА_7 повідомив, що її син винен їм гроші, та озвучив суму в розмірі 15 000 доларів США.

Правдивість показань потеріплого ОСОБА_20 та свідка ОСОБА_21 підтверджуються даними протоколу огляду предмета від 11.06.2020, з якого вбачається, що слідчим оглянуто клаптик паперу, розміром 7х3,5 см., який добровільно видав ОСОБА_20 і пояснив, що ОСОБА_32 продиктував йому мобільний номер свого телефону, на який необхідно було зателефонувати, коли він знайде гроші. На даному клаптику паперу кульковою ручкою записані цифри НОМЕР_3 .

Також, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2020 з довідкою до нього, свідок ОСОБА_21 впізнала ОСОБА_7 за рисами обличчя, зачіскою та бородою і пояснила, що саме ця особа привезла до неї її сина 17.03.2020.

З протоколу огляду речей від 27.05.2020 вбачається, що 17.03.2020 в 13 год. 32 хв. мобільний телефон № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , знаходився в мережі, в зоні дії базової станції по вул. Духновича, а саме по вул. Духновича, 93, готель «Латориця», тобто, вказані відомості підтверджують факт перебування ОСОБА_5 та потерпілого в межах обслуговування однієї базової станції під час їх зустрічі. Також, згідно з дослідженим протоколом огляду речей, мобільний телефон ОСОБА_7 також перебував в межах дії вищевказаної станції, а починаючи з 14.38 год. вказаного абонента фіксують базові станції в с. Кольчино, Мукачівського району.

Окрім того судом першої інстанції проаналізовано показання свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_29 , оскільки зазначені свідки не повідомили жодної інформації щодо обставин, які викладені в обвинувальному акті, та такі відомості не підтверджують існування законного зобов`язання потерпілого ОСОБА_20 перед ОСОБА_5 у розмірі 15 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_31 (власник готельно-ресторанного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_5») підтвердив, що ОСОБА_20 працював у готельно-ресторанному комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_5», до якого мав відношення ОСОБА_5 , та факт наявності заборгованості за електропостачання та відсутності речей. Разом з тим, свідок не підтвердив існування особистої заборгованості потерпілого ОСОБА_34 .

Відповідно до листа ТзОВ «Закарпаттяенергозбут» № 001-21/2392 від 05 червня 2020 року постачання електроенергії за адресою АДРЕСА_7 (ГРК «ІНФОРМАЦІЯ_5») здійснюється на підставі договору, укладеного з ФОП ОСОБА_31 , заборгованість за споживачем становить 87 690,60 грн.

Таким чином, місцевий суд встановив, що сума боргу в розмірі 15 000 доларів США, яку обвинувачені вимагали у потерпілого, не є його особистим боргом перед ОСОБА_5 , а є боргом закладу, який виник як протягом часу роботи ОСОБА_20 у закладі, так і до того, як потерпілий почав здійснювати управління закладом, до того ж сам розмір боргу жодним чином не підтверджується.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, вчинили вимагання щодо потерпілого ОСОБА_20 також підтверджується такими доказами: протоколом огляду предмета від 11 червня 2020 року (клаптик паперу із записаним номером мобільного телефона); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 березня 2020 року за участю свідка ОСОБА_21 ; протоколом огляду речей від 27 травня 2020 року (перебування мобільних телефонів ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_20 в зоні дії однієї базової станції); постановою про проведення контролю за вчиненням злочину від 19 березня 2020 року; клопотанні про надання дозволу на проведення негласних слідчих дій від 19 березня 2020 року; ухвалою слідчого судді Закарпатського апеляційного суду від 19 березня 2020 року; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 19 березня 2020 року; протоколами про результати аудіо,- відеоконтролю та спостереженням у публічно доступних місцях від 19 березня 2020 року; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 19 березня 2020 року; протоколом вручення спеціальних технічних засобів від 19 березня 2020 року; висновком експерта № СЕ-19/109/10-27ВЗ/20 від 06 травня 2020 року; висновку судово-медичної експертизи № 134 від 20 березня 2020 року.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Разом з тим апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про недопустимість протоколу огляду місця події від 19.03., як доказу, відповідно до якого проводився огляд автомобіля Ауді Q7, р. н. НОМЕР_2 , в присутності затриманих підозрюваних, оскільки зазначена слідча дія проведена за відсутності захисників підозрюваних та у них в порушення ч. 3 ст. 104 КПК України, відсутні підписи всіх осіб, які були присутні під час її проведення. При цьому, слід зазначити, що під час вказаного огляду не було вилучено жодних речей чи предметів, які б мали значення для кримінального провадження.

Аналогічно, не є належним доказом проткол огляду відео файлів від 11.05.2020 та відеозапис до нього, оскільки дані, що містяться на ньому суттєво відрізняються від показань потерпілого ОСОБА_20 щодо його переміщення у м. Мукачево разом із всіма обвинуваченими у транспортному засобі марки «Форд».

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про неналежність доказів - протоколів огляду предмета (огляд мобільних телефонів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) від 06.05.2020, оскільки вони не містять жодної інформації, яка б підтверджувала існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Незважаючи на неприйняття судом ряду доказів, наявність інших доказів у їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведеності винуватості ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Поряд з цим, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про недопустимість, як доказу протоколу огляду місця події від 19.03.2020, а саме будинку АДРЕСА_2 .

З протоколу огляду місця події вбачається, що слідчими фактично був проведений обшук, під час якого детально оглядалися шафи та інші меблі, вміст сумок.

А тому, зазначена слідча дія відповідно до вимог ст. ст. 234, 237 КПК України повинна була проводитись на підставі ухвали слідчого судді.

Разом з тим, прокурором до апеляційної скарги долучено ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2020, згідно з якою вищевказаний обшук визнано проведеним відповідно до вимог закону з наданням дозволу на обшук.

За таких обставин, з огляду на наявність у матеріалах кримінального провадження ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук вказаного житла, протокол вказаної слідчої дії є допустимим доказом.

Окрім цього, колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 20 березня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_20 .

Слід зауважити, що з огляду на вимоги статей 95, 104, 240 КПК України, показання і слідчий експеримент є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів. А тому висновки місцевого суду про те, що під час слідчого експерименту було фактично допитано потерпілого, є безпідставними.

Пояснення, надані під час слідчого експерименту, не виступають окремим доказом, а є складовою частиною усієї слідчої дії, а тому за наслідками проведення слідчого експерименту суд має надати оцінку за правилами, визначеними ст. 94 КПК України, протоколу в цілому, а не його окремим елементам.

Поряд з цим, суд першої інстанції як докази вини обвинувачених взяв до уваги протоколи про пред`явлення обвинувачених за фотознімками потерпілому ОСОБА_20 від 19.03.2020.

Проте, зі змісту ст.228 КПК України, випливає, що пред`явлення особи для впізнання - це самостійна слідча (розшукова) дія, яку проводять з метою встановлення тотожності, подібності або відмінності наданої для спостереження і сприйняття особи з тими, яких свідок, потерпілий, підозрюваний або обвинувачений сприймав як очевидець за певних обставин розслідуваної події.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_20 до моменту вчинення злочину, понад 6 місяців, був знайомий із обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

В ході досудового розслідування та судового розгляду потерпілий ОСОБА_20 , будучи раніше знайомим з обвинуваченими, вказав на них, як на осіб, які вчиняли відносно нього протиправні дії.

Таким чином, враховуючи те, що потерпілий до моменту вчинення злочину обвинуваченими був з ними знайомий та вказував на них, як на суб`єктів злочину, колегія суддів вважає, що протоколи пред`явлення обвинувачених для впізнання потерпілому значення для кримінального провадження не мають та є неналежними доказами.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, і викладені в апеляційних скаргах доводи про незаконність судового рішення, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У своїх апеляційних скаргах обвинувачені та їх захисники вказують, що поза увагою суду першої інстанції залишився висновок судово-медичної експертизи № 033-13-2020 від 29 липня 2020 року щодо часу утворення тілесних ушкоджень у потерпілого.

Обґрунтовуючи свої висновки, місцевий суд у вироку посилається на висновок судово-медичної експертизи № 134 від 20 березня 2020 року, відповідно до якого виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_20 тілесні ушкодження виникли унаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути затиснуті в кулак руки та взуті ноги людини, а також предмет, на який вказує потерпілий (дерев`яна палиця). Виникнення ушкоджень по давності відповідають часу подіям, які відбувалися 17 березня 2020 року, та не виключена можливість їх виникнення за обставин, про які повідомляє потерпілий.

При цьому у наявному в матеріалах кримінального провадження висновку комісійної судово-медичної експертизи № 033-13-2020 від 29 липня 2020 року зазначено, що утворення тілесних ушкоджень у потерпілого відбулось в період 1-6 днів до моменту їх констатації 20 березня 2020 року.

Вказані висновки не суперечать один одному щодо часу утворення у потерпілого тілесних ушкоджень, а тому доводи апелянтів є безпідставними.

Що доводів про недопустимість як доказів протоколів, складених за наслідками проведення НСРД, то такі, на думку колегії суддів є надуманими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження відомості про вчинене кримінальне правопорушення 18 березня 2020 року внесені до ЄРДР за № 0000128 на підставі заяви потерпілого ОСОБА_20 .

У рамках кримінального провадження прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_17 19 березня 2020 року звернувся до слідчого судді Закарпатського апеляційного суду з клопотаннями про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, мобільного терміналу за номерами мобільного оператора, якими користуються ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , аудіо-, відеоконтроль та візуальне спостереження за ними до 19 травня 2020 року.

Ухвалами слідчого судді Закарпатського апеляційного суду від 19 березня 2020 року задоволено вищевказані клопотання прокурора ОСОБА_17 .

Постановою прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_17 від 19 березня 2020 року доручено УСБУ в Закарпатській області провести 19 березня 2020 року контроль за вчиненням злочину у виді спеціального слідчого експерименту, із затриманням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без втрати грошових коштів, з використанням відеозапису, фотографуванням, спеціальних технічних засобів спостереження із залученням до проведення НСРД потерпілого ОСОБА_20 .

На підставі ухвал слідчого судді Закарпатського апеляційного суду від 19 березня 2020 року прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_17 надано доручення начальнику УСБУ в Закарпатській області, датоване 19 березня 2020 року, про проведення НСРД у порядку статей 41, ч. 6 ст. 246 КПК України.

За результатом проведення НСРД встановлено, що потерпілий ОСОБА_20 , перебуваючи за місцем свого проживання, зателефонував ОСОБА_5 . В ході розмови потерпілий повідомив, що хоче зустрітися для передачі коштів. ОСОБА_5 запитав, чому потерпілий не купить пароконвектаційну піч, при цьому уточнив, чи потерпілий хоче віддати п`ятнадцять тисяч. Коли ОСОБА_20 повідомив, що має лише дві тисячі, ОСОБА_5 сказав віддати кошти його дружині. Пізніше між ОСОБА_5 та ОСОБА_20 відбулась телефонна розмова, в ході якої ОСОБА_5 погрожував потерпілому, що вб`є останнього, якщо він не завезе ще одну тисячу.

За наслідками аудіо-, відеоконтролю та візуального спостереження було також зафіксовано час та маршрути пересування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у м. Ужгороді до моменту їх затримання.

Відповідно до протоколів огляду та вручення грошових коштів від 19 березня 2020 року, працівниками СБУ оглянуто грошові кошти у сумі 2 500 доларів США, зроблено із них ксерокопії та вручено потерпілому ОСОБА_20 . Зазначені протоколи підписані всіма учасниками слідчої дії, у тому числі оперуповноваженим ВБКОЗ УСБ України в Закарпатській області ОСОБА_35 (перша сторінка протоколів).

У подальшому, потерпілому ОСОБА_20 вручено спеціальні технічні засоби, що зафіксовано у протоколі вручення спеціальних технічних засобів від 19 березня 2020 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність порушень під час проведення НСРД у цьому кримінальному провадженні.

Також необґрунтованими є доводи про те, що прокурором не було санкціоновано використання грошових коштів під час контролю за вчиненням злочину у виді спеціального слідчого експерименту, оскільки така вказівка міститься у резолютивній частині відповідної постанови.

Щодо відсутності заяви потерпілого ОСОБА_20 на надання добровільної згоди на участь у слідчих діях, то як зауважив під час допиту потерпілий ОСОБА_20 , він добровільно надав свою згоду на участь у проведенні НСРД, а гроші, які він передавав дружині ОСОБА_5 , є його власними.

Відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_36 від 19 березня 2020 року вилучені під час обшуку в будинку АДРЕСА_2 , у тому числі 1 000 доларів США, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

У подальшому, на підставі постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_37 від 05 червня 2020 року, вилучені речі під час обшуку в будинку АДРЕСА_2 , 1 000 доларів США передано на відповідальне зберігання до фінансової установи - Закарпатської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК» в м. Ужгород.

Відповідно до резолютивної частини вироку, вирішуючи питання про долю речових доказів, зазначені грошові кошти були повернуті власнику - ОСОБА_20 .

А тому твердження захисників та засуджених про те, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про повернення грошових коштів УСБУ в Закарпатській області вважаю безпідставними, оскільки такі гроші з огляду на положення ст. 100 КПК України у подальшому мали бути повернуті саме потерпілому.

Надуманими є доводи про те, що оперуповноважені УСБУ в Закарпатській області ОСОБА_28 та ОСОБА_38 не мали повноважень на складання протоколів, оскільки прокурором надано доручення на проведення НСРД у цьому кримінальному провадженні саме УСБУ в Закарпатській області, тоді як визначати конкретного дізнавача, який здійснюватиме дізнання, уповноважений лише керівник органу дізнання, якому і було скеровано відповідне доручення.

Зі змісту вироку вбачається, що допитаний у якості свідка оперуповноважений ОСОБА_38 підтвердив, що складав протоколи за результатом проведення контролю за вчиненням злочину на підставі наданих аудіо-, та відеоматеріалів. Також зазначив, що він був присутнім при огляді та врученні потерпілому грошових коштів, та вручення спеціальних технічних засобів фіксування.

Щодо посилань захисників та засуджених про те, що протокол вручення грошових коштів від 19 березня 2020 року, протокол огляду грошових коштів від 19 березня 2020 року, протокол про вручення спеціальних технічних засобів від 19 березня 2020 року складені за відсутності понятих, то такі доводи сторони захисту є безпідставними, оскільки зазначені протоколи були складені оперуповноваженими УСБУ в Закарпатській області ОСОБА_28 та ОСОБА_35 на виконання доручення прокурора ОСОБА_17 про проведення НСРД у кримінальному провадженні.

Тобто, вказані процесуальні дії відповідно до положень ч. 1 ст. 273 КПК України відносяться до НСРД, а тому повинні проводитися з урахуванням вимог ст. 517 КПК України, що не передбачає участь понятих.

На думку колегії суддів, безпідставними є доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників щодо проведення досудового розслідування неуповноваженим органом досудового розслідування.

Відповідно до ст. 216 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 18 березня 2020 року до Управління СБ України в Закарпатській області надійшла заява ОСОБА_20 з приводу того, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчиняють щодо нього насильницькі дії та вимагають гроші в сумі 15 000 доларів США.

Як повідомив у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_20 , оскільки у ОСОБА_5 були зв`язки у поліції, то він вирішив піти до СБУ та написати заяву про вчинений щодо нього злочин.

Відомості за заявою ОСОБА_20 про вчинення кримінального правопорушення 18 березня 2018 року внесені до ЄРДР за № 0000128 та розпочато досудове розслідування, органом досудового розслідування визначено ГУНП в Закарпатській області.

Проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області, процесуальне керівництво здійснювалось відділом нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, прокуратури Закарпатської області.

Оскільки кримінальне правопорушення вчинено на території Закарпатської області, а досудове розслідування проведено за місцем подання заяви про злочин органом, якому з огляду на вимоги ст. 216 КПК України підслідна зазначена категорія справ, то наведені захисниками та засудженими порушення процесуального закону, на думку апеляційного суду, не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та кваліфікацію їх дій, а також на законність та обґрунтованість вироку місцевого суду в цілому, а тому не є безумовною підставою для його скасування.

Щодо кваліфікації кримінального правопорушення, з якою не погоджуються апелянти, слід зазначити наступне.

На думку колегії суддів відсутні підстави вважати, що між потерпілим ОСОБА_20 та ОСОБА_5 існували цивільно-правові зобов`язання, а тому дії останнього нібито слід кваліфікувати за ст. 355 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції, будь-яких угод між свідком ОСОБА_31 та ОСОБА_5 про передачу в оренду чи користування готельно-ресторанного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_5» не було. Крім того, під час судового розгляду було встановлено, що автомобіль, який був переданий у користування потерпілому, також ніколи не перебував у власності ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про надуманість позиції сторони захисту щодо наявності боргових зобов`язань у потерпілого ОСОБА_20 перед ОСОБА_5 .

На перконання колегії суддів, кваліфікація дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_39 за ч. 2 ст. 189 КК України, а саме як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеженні його прав і свобод (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, є правильною.

Щодо покарання з яким не погоджується прокурор, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, під час вчинення якого обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 здійснювали активні насильницькі дії щодо потерпілого ОСОБА_20 , обране з врахуванням осіб обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_40 , які раніше не судимі, на обліку у психіатра, нарколога не перебувають, ОСОБА_5 має на утриманні трьох малолітніх дітей, ОСОБА_6 утримує одну дитину, а також того, що вину у вчиненому обвинувачені не визнали; відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання та призначене в мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 189 КК України.

Покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

При цьому, як вбачається з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року строку відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визначено рахувати з 19 березня 2020 року, тобто з часу фактичного взяття під варту.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на даний час повністю відбули строк покарання, призначений їм вироком суду першої інстанції у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі викладеного колегія суддів вважає за необхідне негайно звільнити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з-під варти в залі суду у зв`язку з фактичним відбуттям покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 189 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_17 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_15 , захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_18 , захисника обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_19 - адвоката ОСОБА_13 - без задоволення.

Вважати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 такими, що відбули покарання та звільнити їх в залі судового засідання негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4