Єдиний унікальний № 946/7688/22
Провадження № 1-кп/946/293/23
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

08 лютого 2023 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у місті Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000274, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Кілія Одеської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, такого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця за мобілізацією, проходить службу на посаді начальника електросилових пристроїв в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за місцем служби: в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК),

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисниця ОСОБА_5 ,

інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_6 , представниця потерпілої ОСОБА_7 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1. ОСОБА_3 23.03.2022, керуючи автомобілем «Opel Astra» р/н НОМЕР_2 , здійснював рух у світлий час доби, по сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Папаніна з боку вул. Семінарська в напрямку вул. Чернишевського у м.Ізмаїл Одеської області (далі - м. Ізмаїл) зі швидкістю 76,7 - 80,1 км/год, яка перевищує допустиму швидкість руху у населеному пункті 50 км/год, порушив вимоги п. 12.4., підп. «б» п. 12.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР). Приблизно о 14:30 годині, ОСОБА_3 , під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя по вул. Папаніна - вул. Бесарабська в м. Ізмаїл, освітленого денним природним світлом, в умовах необережної видимості, діючи в порушення вимог п.п. 1.5., 1.7., підп. «б» п. 2.3., п. 12.3. ПДР, був не уважним, проявив кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховував на їх відвернення, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, тим самим відповідно не зреагував на її зміну у вигляді велосипедиста ОСОБА_8 , керуючого дорожнім велосипедом «PUCH», який на перехресті став виконувати маневр повороту ліворуч на проїзну частину вул. Бесарабської, тим самим створив небезпеку для руху транспортних засобів, яку ОСОБА_3 об`єктивно був спроможний виявити, не своєчасно вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого правою передньою частиною керованого транспортного засобу допустив наїзд на вказаний велосипед під керуванням ОСОБА_8 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а саме відкрита черепно-мозкова травма у формі забійно-рваної рани на голові, множинні садна голови, крововиливи у м`які тканини голови, багатоуламкові переломи кісток мозкового, дифузний крововилив під м`які мозкові оболонки великих півкуль та мозочка, від яких останній загинув на місці пригоди.

Допущені водієм автомобіля «Opel Astra» р/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 порушення вимог п.п. 1.5., 1.7., підп. «б» п. 2.3., п.п. 12.3., 12.4., п/п. «б» п. 12.9. ПДР знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі потерпілого ОСОБА_8 .

2.Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Стаття (частина статті) КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

3.Кримінальний кодекс України

«Стаття 286. Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами

1. Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, -

…

2. Ті самі діяння, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, -

караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

4.Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження доказів, обсяг яких був визначений відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК. Враховуючи, що учасники судового провадження не піддали сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, а також того, що у суду не виникли сумніви у добровільності їх позиції, суд за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

5.Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. У ході судового розгляду він детально розповів про обставин кримінального правопорушення та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, спосіб, яким він здійснив дорожньо-транспортну пригоду. Так, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що 23.03.2022 у денний час доби він керував автомобілем «Opel Astra» р/н НОМЕР_2 , рухався по вул. Пананіна з боку вул. Семінарської у м. Ізмаїл. Перед ним рухався інший автомобіль та він вирішив здійснити його обгін та допустив порушення ПДР, оскільки, не врахувавши дорожню обстановку, не встиг завершити маневр обгону до перехрестя. При цьому він не бачив, що перед автомобілем, який він обганяв, рухався велосипедист, що мав намір повернути ліворуч на вул. Бесарабську. Коли велосипедист потрапив у поле його зору, він вже не міг уникнути зіткнення, оскільки по зустрічній смузі рухався інший автомобіль, при цьому він почав екстрено гальмувати. Він відразу ж на місці події викликав швидку допомогу, але велосипедист помер на місці події у нього на руках. Він дуже шкодує про те, що сталося, щиро бажає виправити ситуацію, але не має такої змоги, розуміє, що завдав не тільки матеріальну та моральну шкоду, а й завдав тяжку втрату у виді смерті загиблого та його сім`ї. Матеріальну шкоду він відшкодував у повному обсязі, сплатив усі витрати на поховання і супутні витрати, вартість велосипеду, усе те про, що зазначила потерпіла. Цивільний позов потерпілої про стягнення на її користь 500 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди він визнає у повному обсязі, готовий сплатити їй ці кошти, але на теперішній час у нього немає матеріальної можливості сплатити усю суму відразу, він зібрав та має можливість сплатити на теперішній час відразу 250 000 грн, а решту суму об`єктивно зможе зібрати та відшкодувати протягом року. У нього на утриманні також є двоє неповнолітніх дітей, 2005 та 2014 років народження, які він також має забезпечувати усім необхідним для життя. Також він щиро попросив пробачення у потерпілої, хоча розуміє, що повернути загиблого неможливо, зобов`язався у майбутньому за першою вимогою потерпілої допомагати їй у житті. Він досі продовжує тяжко переживати ті події, ночами не спить, шкодує про те, що сталося. Саме тому просив суд не позбавляти його волі, і надати йому можливість відшкодувати потерпілій моральну шкоду, допомагати їй, а також здійснювати догляд за неповнолітніми дітьми.

6.З п. 1.5. ПДР вбачається, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

7.Відповідно до п. 1.7 ПДР водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

8.Згідно п/п. «б» п. 2.3. ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

9.Відповідно ж до п. 12.3. ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

10.Згідно з вимогами п. 12.4. ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. А також відповідно до вимог підп. «б» п. 12.9. ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.п. 12.4., 12.5., 12.6. та 12.7. ПДР, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підп. «и» п. 30.3. цих Правил.

11.Таким чином, досліджені обставини провадження дозволяють суду дійти висновку про те, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, діючи з необережності у формі кримінальної протиправної самовпевненості, порушив п.п. 1.5., 1.7., підп. «б» п. 2.3., п. 12.3., 12.4., п/п. «б» п. 12.9. ПДР, що спричинило смерть потерпілого, та ці суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого перебувають у прямому причинно-наслідкову зв`язку з порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 ПДР. Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчинені ним кримінального правопорушення, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

12.До обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування матеріального збитку, готовність відшкодувати завдану моральну шкоду у повному обсязі і повне визнання цивільного позову у зв`язку з цим.

13.Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_3 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Мотиви призначення покарання

14.При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

15.Як зазначено в ч. 2 ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

16.Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

17.Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

18.Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

19.При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

20.За формальною класифікацією, передбаченою ст. 12 КК, в залежності від санкції статі обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин.

21.Водночас, як обставина, що має враховуватися судом при призначенні покарання, ступінь тяжкості злочину є оціночною ознакою, яка визначає межі судової дискреції.

22.Суд враховує те, що склад вчиненого ОСОБА_9 злочину відносяться до кваліфікованого, тобто до складу злочину з обтяжуючими обставинами. І хоча обвинувачений ОСОБА_9 вчинив необережний тяжкий злочин, але внаслідок нього настала смерть людини.

23.Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

24.Щодо особи винного, то ОСОБА_3 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, хоча не одружений, але має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проходить військову службу за мобілізацією, за місцем служби та проживання характеризується позитивно.

25.Згідно абз. 17 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якій ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як низькі. Органом пробації зроблений висновок про те, що виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

26.З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , того, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв його розкриттю, добровільно відшкодував матеріальні збитки, готовий відшкодувати завдану моральну шкоду у повному обсязі, у зв`язку з чим повністю визнав цивільний позов потерпілої, з урахуванням глибокого переживання обвинуваченим наслідків, що настали від вчиненого ним кримінального правопорушення, бажання виправити їх, його поведінки відразу після події, спрямованої на усунення негативних наслідків, наявності на його утриманні двох неповнолітніх дітей, низьких ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, утому числі для окремих осіб, а також того, що у обвинуваченого відсутні обставини, які обтяжують покарання, та суд у відповідності до вимог КК та передбачених ним санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе з призначенням йому остаточного основного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК з призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк, та зі звільненням його на підставі ст. 75 КК від відбування основного покарання з випробуванням з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК, оскільки суд дійшов висновку, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Вказані обставини, що враховані судом при застосуванні положень ст. 75 КК, не можуть бути враховані ще раз при вирішенні питання про застосування положень ст. 69 КК, а тому суд не вбачає підстав для застосовування положень цієї норми.

27.При цьому судом враховані висновки Верховного Суду щодо дискреційних повноважень суду щодо визначення виду та міри покарання (постанови Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №337/3654/16-к, від 28.05.2020 у справі №753/13972/17 та від 06.08.2020 у справі №759/13520/18).

28.Враховуючи суспільно-небезпечні наслідки, що настали внаслідок кримінально протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 у виді смерті особи, що безпосередньо впливає на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, на думку суду, обвинуваченому має бути призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке сприятиме його виправленню та запобігання нових кримінальних правопорушень не тільки обвинуваченим, а й іншими особами.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

29.При вирішенні цивільного позову, пред`явленого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 500 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди (а.п. 21 - 23), суд керується положеннями ч. 2 ст.1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до яких шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а також положеннями ч. 1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК, у відповідності до яких моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини; моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

30.Таким чином, із вказаних норм права випливає, що шкоду, завдану цивільній позивачці ОСОБА_6 повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_3 , який вчинив злочин джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом), в результаті якого і виникла у цивільної позивачки моральна шкода, вина обвинуваченого повністю доведена вищенаведеними доказами, які були досліджені судом.

31.При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди позивачці ОСОБА_6 , суд враховує характер злочину, який характеризується необережною формою вини, глибину душевних страждань потерпілої, а також керується принципами розумності та справедливості, та вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 підлягає стягненню 500 000 грн в якості відшкодування завданої моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо члена її сім`ї. Так, у зв`язку із вчиненням злочину був порушений звичайний ритм життя позивачки, ОСОБА_6 після раптової смерті чоловіка отримала нервовий стрес, в якому вона перебуває до теперішнього часу, до цієї події вона проживала вдвох зі своїм чоловіком у своєму житловому будинку, вони вели спільне господарство, допомагали та підтримували один одного, особливо у воєнний стан. Після смерті чоловіка у неї погіршився сан здоров`я, піднявся тиск, вона хворіє, для відновлення її життєдіяльності вимагається значні зусилля, та при усіх зусиллях неможливо відновити її попереднє життя та здоров`я, оскільки вона втратила коханого чоловіка, втратила підтримку у похилому віці.

32.При цьому обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов потерпілої визнав у повному обсязі.

33.Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися.

34.В силу ч. 2 ст. 124 КПК з обвинуваченого ОСОБА_3 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судових автотехнічних експертиз № 22-2696 від 04.08.2022 у сумі 1 698,93 грн, № 22-2695 від 04.08.2022 в сумі 1 510,16 грн, судової транспортно-трасологічної та автомтехнічної експертизи № 22-2694/2701 від 08.09.2022 у сумі 1 132,62 грн, комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи № КСЕ-19/116-22/15339 від 27.10.2022 у сумі 3 020,48 грн, а також судової комп`ютерно-технічної експертизи № 22-2697/2722 від 09.09.2022 в сумі 7 362,03 грн, а всього у загальній сумі 14 724,22 грн.

35.Питання про арешт майна та про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ч. 4 ст. 174, ч. 9 ст. 100 КПК.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375, ч. 15 ст. 615 КПК, суд -

ухвалив:

1. ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

2.У відповідності до ст. 75 КК ОСОБА_10 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в два роки не вчинить систематично (три та більше) правопорушень, що потягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

3.В силу ст. 76 КК покласти на ОСОБА_3 обов`язки, що передбачені ч. 1 ст. 76 КК, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

4.Згідно ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України, іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 08 лютого 2023 року.

5.Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

6.Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у загальній сумі 14 724,22 грн (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять чотири гривні двадцять дві копійки).

7.З набранням вироком законної сили скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2022 арешт на вилучені 23.03.2022 в ході огляду місця ДТП предмети, та:

- автомобіль «Opel» номерний знак НОМЕР_2 , поміщений на спеціальний майданчик №11 тимчасового тримання великогабаритних речових доказів та транспортних засобів ГУНП в Одеській області, відеореєстратор-дзеркало з флеш-картою micro SD об`ємом 8 Gb «Apacer», - повернути законному володільцю ОСОБА_3 ;

- велосипед «Push», поміщений на спеціальний майданчик №11 тимчасового тримання великогабаритних речових доказів та транспортних засобів ГУНП в Одеській області, - повернути потерпілій ОСОБА_6 ;

8.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

9.Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК.

10.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

11.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

12.Під час судового провадження судом застосовувалися Правила організації ефективного кримінального судочинства, які введені в дію рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020, з якими можна ознайомитись на сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за посиланням: https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, у розділі «Громадянам», вкладка «Проект «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін», а також у секретаря судового засідання.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1