Справа № 761/8321/23
Провадження № 1-кс/761/5591/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000360, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

в с т а н о в и в:

09 березня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000360, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме на: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 ( НОМЕР_1 ), шляхом заборони відчуження вказаного майна.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000360, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2022 року, за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, що згідно розділу XIV Кримінального кодексу України є злочином у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, санкція якої передбачає позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

З метою забезпечення спеціальної конфіскації, на даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 .

Органом досудового розслідування встановлено, що об`єкт житлової нерухомості (квартира), розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання з підстав наведених у ньому.

Захисники та підозрюваний заперечували щодо клопотання слідчого, оскільки ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а санкція вказаної статті не передбачає такого виду покарання як спеціальна конфіскація, відповідно до ч. 1 ст. 96-2, ч. 2 ст. 96-2 КК України.

Заслухавши клопотання слідчого, доводи захисників та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 4 ст. 170 КПК України передбачено, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Крім того, у відповідності до ст. 96-2 КПК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача. Спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Разом із цим, матеріали клопотання не містять доказів, які б свідчили, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, підозрюваним ОСОБА_6 було набуте внаслідок вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення та/або було предметом кримінального правопорушення.

Крім того, ч. 3 ст. 332 КК України, вчинення якої інкримінується ОСОБА_6 , не передбачає такого виду покарання як спеціальна конфіскація, а тому арешт на вказане майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації не може бути застосований.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000360, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 131-132, 169-173, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000360, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1