Провадження по справі №1-кс/522/7054/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від розгляду кримінальних проваджень №00000143 від 30.06.2021 року та №0000518 від 28.01.2022 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1 КК України, (справа № 522/12284/21),

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від розгляду кримінальних проваджень №00000143 від 30.06.2021 року та №0000518 від 28.01.2022 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1 КК України, (справа № 522/12284/21).

В обґрунтування вимог заявник посилається на те, що у липні 2021 року до суду надійшов обвинувальний акт №00000143 від 30.06.2021 року стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 156 КК України. Головуючим у справі було визначено суддю ОСОБА_5 , а справі був присвоєний єдиний унікальний номер №522/12284/21. В той же час у лютому 2022 року (коли вже розпочався розгляд по суті справи №522/12284/21) до суду надійшов обвинувальний акт №0000518 від 28.01.2022 року стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України. Головуючим у новій справі знов було визначено суддю ОСОБА_5 . Ухвалою суду новий обвинувальний акт було прийнято до розгляду та розгляд цих двох обвинувальних актів було об`єднано. Справі був залишений єдиний унікальний номер №522/12284/21.

Заявник вважає, що з обвинувального акту №0000518, а також з відповідного реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що: 1) нове обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 301-1 КК України ґрунтується на тих самих обставинах, що і його обвинувачення за ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 156 КК України у справі №522/12284/21, яке вже розглядалось по суті цим самим складом суду. Тобто, сторона обвинувачення ставить питання про так звану ідеальну сукупність злочинів, коли однією дією обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які кваліфікуються за різними статтями кримінального закону; 2) нове обвинувачення повністю ґрунтується на копіях кримінального провадження №00000143 у справі №522/12284/21, які на момент надходження нового обвинувального акту вже було надано цьому складу суду і розглядається по суті.

Таким чином, на думку заявника, суд у складі судді ОСОБА_5 при вирішенні питання про призначення судового розгляду на підставі нового обвинувального акту №0000518 вже заздалегідь був знайомий зі всіма обставинами, на яких ґрунтується обвинувачення у новій справі, що не узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 291 КПК України щодо заборони надання суду будь-яких відомостей (крім обвинувального акту) до початку судового розгляду. Процесуальний закон не передбачає винятків з цього правила.

У судове засідання, будучи належними чином повідомленими, учасники вказаного кримінального провадження та прокурор не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 380 КПК України, їх неприбуття не є перешкодою для розгляду поданої заяви.

Суддя ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, давати пояснення не забажав.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши обставини по справі, приходить до таких висновків.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 75 КПК України, відвід може бути заявлений лише тому судді, який розглядає кримінальне провадження.

Статтею 75 КПК України визначено перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій України», усім суб`єктам правовідносин гарантується захист їх прав, свобод і інтересів незалежним і неупередженим судом, утвореним відповідно до закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР), гарантовано право кожної особи на розгляд її справи належним, неупередженим та компетентним судом, що включає в себе право на розгляд справи тим судом, якому довіряють усі особи, які беруть участь у справі. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України» від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

У пункті 66 рішення Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява №4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Так, за суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді.

Відповідно до об`єктивного критерію необхідно визначити, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року «Веттштайн проти Швейцарії»).

З практики ЄСПЛ випливає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи навіть тоді, коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23 передбачають принцип об`єктивності судді як необхідну умову для належного виконання останнім своїх обов`язків. Так, об`єктивність має виявлятися не лише у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Так, серед вказаних випадків зокрема є: (а) у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

У рішенні ЄСПЛ по справі «П`єрсак проти Бельгії», встановивши порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції, суд зробив висновок про те, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду.

У чинному кримінальному процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про відсутність обставин, передбачених ст. 75 КПК України, які виключають можливість участі судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні.

Проте, з метою уникнення сумнівів у упередженості і об`єктивності судді, вважаю за необхідне клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від розгляду кримінальних проваджень №00000143 від 30.06.2021 року та №0000518 від 28.01.2022 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1 КК України, (справа № 522/12284/21) задовольнити.

Керуючись ст. 75, 80, 81, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від розгляду кримінальних проваджень №00000143 від 30.06.2021 року та №0000518 від 28.01.2022 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1 КК України, (справа № 522/12284/21) задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_5 від участі у розгляді кримінальних проваджень №00000143 від 30.06.2021 року та №0000518 від 28.01.2022 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1 КК України, (справа № 522/12284/21).

Передати вказані кримінальні провадження №00000143 від 30.06.2021 року та №0000518 від 28.01.2022 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1 КК України, (справа № 522/12284/21) до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для здійснення повторного автоматичного розподілу згідно з вимогами ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_6 ОСОБА_7