Номер провадження:1-кс/521/3948/22
У Х В А Л А

22 грудня 2022 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні,

У С Т А Н О В И Л А :

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в якому зазначив, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 за клопотанням сторони обвинувачення було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_3 кілька мобільних телефонів, флеш-носій, грошові кошти та інше. Вважає, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки вилучене у ОСОБА_3 майно не має доказового значення у кримінальному провадженні і визнано речовими доказами безпідставно, а сам ОСОБА_3 не має статусу підозрюваного, обвинуваченого чи особи, що відповідно до закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України ОСОБА_3 і його представник - адвокат ОСОБА_4 є особами, що мають право на звернення з клопотанням про скасування арешту майна, вилученого 13.08.2022 року під час обшуку житла ОСОБА_3 - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом виконані вимоги ч. 2 ст. 174 КПК України щодо повідомлення сторін про час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна.

В судовому засіданні 15.11.2022 року представник ОСОБА_3 підтримав клопотання, обґрунтовуючи вимоги викладеними у ньому доводами. Крім того пояснив, що до цього часу ОСОБА_3 не тільки не має статусу підозрюваного, обвинуваченого чи свідка у кримінальному провадженні, але і не викликався стороною обвинувачення для допиту чи проведення будь-яких інших слідчих дій. Адвокат зауважив, що просить скасувати арешт хоча б з вилучених у ОСОБА_3 грошових коштів, і поки не наполягає на скасуванні арешту з іншого вилученого майна мобільних телефонів тощо.

У тому ж судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення клопотання.

У наступні судові засідання сторони не з`явилися. При цьому адвокат ОСОБА_4 надав заяву про розгляд клопотання без його участі, а прокурор та слідчий не повідомляли суд про поважність причини неявки. Однак слідчим було направлено кримінальне провадження № 0001319 для огляду слідчим суддею.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду клопотання.

Обставини, встановлені слідчим суддею із матеріалів кримінального провадження.

У провадженні СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області перебувало кримінальне провадження, зареєстроване у ЄРДР 15.06.2022 року за № 0000060 за ознаками ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України (01.07.2022 року до нього приєднано кримінальне провадження № 0000796 від 01.07.2022 року).

02.07.2022 року у цьому кримінальному провадженні було оголошено про підозру за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України трьом особам: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які були затримані та відносно яких в подальшому застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з повідомлень про підозру та з постанови прокурора від 17.11.2022 року, досудовим розслідуванням було встановлено, що вказані особи 01.07.2022 року, діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою та спільно, під приводом повернення неіснуючого боргу їх знайомим, застосовуючи фізичну силу, заштовхнули потерпілого ОСОБА_8 до салону автомобілю «Hyndai Sonata». Переміщуючись по м. Одесі в автомобілі і утримуючи ОСОБА_8 , вказані особи побили його, погрожували вбивством та заподіянням тілесних ушкоджень, пред`явили вимогу сплати їм 2000 доларів США, в результаті чого потерпілий передав їм 8100 грн.

11.08.22 року слідчий СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому зазначив, що в ході досудового розслідування було встановлено громадянина ОСОБА_3 , який за даними слідства є можливим фігурантом кримінального провадження та безпосередньо сприяв вчиненню злочину, здійснював спостереження та надавав актуальну інформацію щодо місць знаходження потерпілого з метою власного протиправного збагачення.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.08.2022 року клопотання слідчого було задоволено і надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Метою проведення обшуку вказано: відшукання банківських карток та інших платіжних документів, за допомогою яких здійснювалися грошові операції, пов`язані з переказами коштів, пов`язаних із злочинною діяльністю; терміналів мобільного зв`язку, сім-карт мобільних операторів, які використовувалися для вчинення кримінального правопорушення, чорнових записів та інших документів, що містять інформацію про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі зазначеної ухвали слідчого судді 13.08.2022 року слідчим було проведено обшук у житлі ОСОБА_3 за вказаною адресою та вилучено: 4 мобільних телефони, тримач від сім-карти, флеш-носій, сім-карту, 2 стартових пакети, грошові кошти 28832 долари США, 1200 євро.

14.08.2022 року слідчим СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 було винесено постанову, відповідно до якої визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження вилучені під час обшуку 13.08.2022 року в житлі у ОСОБА_3 4 мобільних телефони, тримач від сім-карти, флеш-носій, сім-карту, 2 стартових пакети, грошові кошти 28832 долари США, 1200 євро. При цьому постанова слідчого не містить жодних відомостей з приводу того, яке ж саме доказове значення має зазначене майно у цьому кримінальному провадженні. Однак, у мотивувальній частині постанови про визнання речовими доказами викладена інша фабула кримінального правопорушення, ніж при внесенні відомостей до ЄРДР та у будь-яких документах у цьому кримінальному провадженні, а саме: 18.02.2022 до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси надійшла заява від ОСОБА_10 , в якій він просить прийняти заходи до ОСОБА_11 , який 16.02.2022, перебуваючи в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» вимагали грошові кошти 1500 доларів США, погрожуючи спричиненням тяжких тілесних ушкоджень йому та його родичам.

15.08.2022 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт вилученого у ОСОБА_3 майна. Клопотання було задоволено ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.08.2022 року (справа № 521/11621/22, 1-кс/521/2749/22).

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді представник власника майна адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно від 16.08.2022 року.

28.09.2022 року Одеський апеляційний суд постановив ухвалу (провадження № 11-сс/813/1196/22), якою частково задовольнив апеляційну скаргу адвоката, скасував ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.08.2022 року і повернув клопотання слідчого про арешт майна прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

При цьому в мотивувальній частині ухвали апеляційний суд зазначив недоліки клопотання: не зазначені наведені у ст. 171 КПК України підстави та мета накладення арешту; не вказано, яке саме відношення має вилучене майно у ОСОБА_3 до вчиненого правопорушення та взагалі слідчий обмежився лише перерахуванням майна, на яке просив накласти арешт, однак не розмежував і не конкретизував таке майно, не зазначивши, яке відношення має саме це майно до кримінального провадження, не надав до клопотання документів на обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно.

Після цього 24.10.2022 року прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 повторно звернулася з клопотанням про арешт вилученого у ОСОБА_3 майна і ухвалою слідчого судді від 27.10.2022 року (справа № 521/15853/22, 1-кс/521/3791/22) клопотання було розглянуто і задоволено.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , який не був присутній при розгляді клопотання про арешт майна, звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2022 року (справа № 521/6477/22, 1-кс/521/3902/22) відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна ОСОБА_3 . При цьому зазначено, що метою арешту майна продовжує існувати збереження такого майна як речових доказів. Завданням арешту майна залишається запобігання можливості його приховування, знищення, відчуження. Підставою є те, що допоки не спростований факт причетності предметів (мобільних телефонів) до обставин правопорушення та грошових коштів як засобів, які здобуті злочинним шляхом, вказане майно залишається речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України.

17.11.2022 року прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 винесено постанову про виділення з матеріалів кримінального провадження № 0000060 від 15.06.2022 року основних матеріалів досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Серед іншого, були виділені матеріали щодо накладення арешту на майно ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з ЄРДР, нове кримінальне провадження (виділені матеріали) зареєстровано 17.11.2022 за № 0001319 за ознаками ч. 4 ст. 189 КК України з наступним формулюванням обставин: 15.06.2022 до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси надійшла заява від гр. ОСОБА_14 , в якій вона просить прийняти заходів правового характеру до невстановлених осіб, які 10.06.2022 вимагали з її сина ОСОБА_8 грошові кошти 8400 грн., при цьому погрожуючи йому, що у випадку несплати зазначеної суми заподіють йому тілесні ушкодження.

02.12.2022 року кримінальне провадження № 0000060 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України направлено Малиновською окружною прокуратурою м. Одеси до Малиновського районного суду м. Одеси для розгляду.

З наданих суду документів вбачається, що як у кримінальному провадженні № 0000060 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , так і у виділеному кримінальному провадженні № 0001319 відсутні відомості та документальні підтвердження, що ОСОБА_3 викликався стороною обвинувачення для допиту. Жодних слідчих (розшукових) дій, у тому числі негласних слідчих (розшукових) дій, з ним не проводилося. Більше того, як вбачається з тексту повідомлень про підозру ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , орган досудового розслідування вважає, що вони діяли спільно і попередня змова відбулася лише між цими особами, але не з жодними іншими особами, у тому числі і з ОСОБА_3 .

Що стосується ОСОБА_3 , то від початку досудового розслідування у цих кримінальних провадженнях відносно нього були виконані лише такі слідчі (процесуальні) дії, про які зазначено в ухвалі вище: проведено обшук житла, накладено арешт на майно.

Крім того, у кримінальному провадженні № 0001319 25.11.2022 року слідчим було допитано свідка, який надав йому певну характеристику та показав, що проживає по сусідству з ОСОБА_3 , кілька разів виконував його доручення про передачу пакунків з невідомим йому вмістом, чув його спілкування з іншою особою.

Інші слідчі дії не проводилися, слідчим він не викликався, інформація, докази про будь-яку його причетність до кримінального правопорушення, з приводу якого проводиться розслідування, у матеріалах кримінального провадження відсутні, як відсутня інформація про можливість використання вилученого у нього майна (телефонів, грошей тощо) як доказів у кримінальному провадженні.

У наданих слідчому судді матеріалах кримінального провадження № 0001319 відсутні документи про те, що вилучене у ОСОБА_3 майно було оглянуто, що відносно нього призначалися експертизи чи проводилися будь-які інші слідчі дії.

Обґрунтування позиції слідчого судді.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканість права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворювання, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справі «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за той час досудового розслідування, що минув з момент вилучення майна у ОСОБА_3 при проведенні обшуку 13.08.2022 року, тобто більше 4 місяців, органом досудового розслідування так і не було вирішене питання, які сформулював Одеський апеляційний суд в ухвалі від 28.09.2022 року, а саме: яке відношення має ОСОБА_3 та вилучене у нього майно до вчиненого правопорушення, з приводу якого проводиться досудове розслідування.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчим суддею з`ясовано, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази і навіть інформація про те, що вилучені у ОСОБА_3 грошові кошти, про скасування арешту з яких просить заявник, підлягають спеціальній конфіскації, можуть підлягати конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, можуть бути звернуті на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Що ж стосується визнання цього майна речовими доказами, то слідчий суддя вважає, що постанова слідчого з цього приводу від 14.08.2022 року є формальною, без обґрунтування доказового значення вилученого майна у кримінальному провадженні, винесеною з фактичними помилками в мотивувальній частині, що стосується фабули вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином стороною обвинувачення не було доведено, що подальший арешт майна ОСОБА_3 може продовжуватися і обумовлений метою, визначеною положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України.

Також, стороною обвинувачення жодним чином не спростовані доводи представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба.

Слідчий суддя погоджується з доводами представника особи, що продовження арешту майна є безпідставним і позбавляє власника мирно володіти своїм майном.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 у відповідності з ч. 1 ст. 174 КПК України довів, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. У матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, що вилучені у ОСОБА_3 грошові кошти відповідають критеріям, визначеним ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України.

Стороною обвинувачення не було доведено, що подальша заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном застосовуються для того, щоб уникнути зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню (ч. 4 ст. 170 КПК України).

Слідчий суддя зважає на та, що Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав: втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Зокрема, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі «Прессос компанія ОСОБА_15 » та інші проти Бельгії»).

Також слідчий суддя враховує, що сторона обвинувачення не повідомила суд про необхідність проведення певних слідчих дій чи про інші підстави, які б обумовлювали необхідність продовження арешту майна. Разом з цим, продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна порушує права його власника, який не має жодного статусу у кримінальному провадженні (крім статусу особи, на майно якої накладено арешт).

Даючи оцінку відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 169, 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт у кримінальному провадженні № 0000060 від 15.06.2022 року, в подальшому виділеному у кримінальне провадження № 0001319 від 17.11.2022, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.10.2022 на вилучені 13.08.2022 в ході обшуку в житлі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти: 28832 долари США та 1200 євро.

Повернути майно (грошові кошти: 28832 долари США та 1200 євро) власнику ОСОБА_3 або уповноваженій ним особі.

Матеріали кримінального провадженні № 0001319 у 2-х томах повернути слідчому СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1