Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1276/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000086 від 11.07.2022 року стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жубровичі, Олевського району, Житомирської області, освіта середня спеціальна, одруженого, громадянина України, українця, не депутата, працюючого на посаді водія Жубровицького лісництва ДП «Білокоровицьке ЛГ», на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і вихолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 662 від 21.08.1998 року, за власним місцем проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправний характер та суспільну небезпеку своїх дій, у невстановлений день та час незаконно придбав у невстановленого громадянина 26 (двадцять шість) боєприпасів та переніс до власного житлового будинку за місцем проживання, де незаконно зберігав їх у спальній кімнаті будинку до часу виявлення та вилучення працівниками поліції.
11.07.2022 року, в ході проведення невідкладного обшуку, на території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_4 , у спальній кімнаті будинку виявлено та вилучено боєприпаси стрілецької вогнепальної зброї, а саме 22 (двадцять два) шт. бойових 7, 62 мм. гвинтівкових патрона з кулею «ЛПС» зі сталевим осердям, виготовлених промисловим способом, придатних для ураження цілі та 4 (чотири) шт. бойових 7, 62 мм. гвинтівкових патрона з модернізованою трасуючою кулею «Т-46М» зразка 1974 року, виготовлених промисловим способом, придатних для ураження цілі.
Прокурор у судовому засіданні просить суд врахувати наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік. Крім того, прокурор просить стягнути з обвинуваченого витрати на проведення експертизи під час досудового розслідування.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 263 КК України, повністю визнав себе винним, щиро розкаявся та надав пояснення, які в повній мірі відповідають обставинам, викладеним в описовій частині вироку, ознайомлений із обмеженням права на апеляційне оскарження відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України і згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, розглянув справу щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, дослідженням письмових матеріалів в частині висновків судових експертиз та стосовно вартості понесених судових витрат.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
При кваліфікації дій обвинуваченого суд враховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.
Предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, є вогнепальна зброя (крім гладкоствольної мисливської), бойові припаси, вибухові речовини і вибухові пристрої. Основною характерною ознакою цих предметів є їх призначення ураження живої цілі, знищення чи пошкодження оточуючого середовища. Тому ці предмети мають бути придатними для використання за своїм цільовим призначенням.
Вказаний висновок був зроблений Верховним Судом у постанові від 08.09.2022 року по справі № 747/612/17.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, є громадська безпека в частині убезпечення від порушення правил обороту (користування населенням) вогнепальної і холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв. Загальнонебезпечні предмети при їх неконтрольованому поширенні становлять підвищену загрозу для суспільства. Тому встановлені спеціальні правила поводження зі зброєю, боєприпасами, вибухівкою, визначено, з якими з цих предметів громадяни взагалі не вправі вчиняти будь-яких дій, а які дії можна виконувати на підставі спеціального дозволу.
З об`єктивної сторони злочин може бути виконаний шляхом вчинення альтернативних суспільно небезпечних діянь: 1) носіння; 2) зберігання; 3) придбання; 4) виготовлення; 5) ремонт; 6) передача; 7) збут. Усі вони характеризуються незаконністю, тобто здійснюються без відповідного дозволу.
Відповідно до пунктів 11- 12 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.
Незаконне носіння холодної, вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).
Незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

Беручи до уваги що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме: незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 263 КК України.
Суд зауважує, що судовий розгляд проведено згідно з ст. 337 КПК України та в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а саме ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, тому суд, з урахуванням думки прокурора, вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням згідно із ст.ст. 75, 76 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину з точки зору справедливості, розумності та достатності. При цьому суд зазначає, що враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, така міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), а також достатньою для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою органом пробації довів своє виправлення.
Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому ОСОБА_4 оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Шкода завдана кримінальним правопорушенням відсутня.
Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. В той же час, приймаючи до уваги що Указом Президента України від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє на момент розгляду даної справи, суд вважає, що вилучені у ОСОБА_4 11.07.2022 року 41 (сорок один) предмет, які за зовнішніми ознаками схожі на патрони калібру 7,62 мм., які упаковано до спец.пакету ЕХР 0174686, пристрій нічного бачення з оптикою, маркування 804210 з чохлом та оптичний пристрій для зброї № У-209 з чохлом, упаковані до спец. пакету ЕХР0457228, які визнані речовими доказами по справі, після набрання вироком законної сили слід обернути на користь держави та передати у розпорядження Збройних Сил України. Іншу частину речових доказів, а саме мисливську гладкоствольну зброю ИЖ-58 А08337 з чохлом, упаковану до спец.пакету, опломбованого биркою А815879 з чохлом повернути ОСОБА_4 .

Також у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, слід вирішити питання про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65, 66, 67, 75, 76 ч. 1 ст. 263 КК України, ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 20.07.2022 року у виді арешту, накладеного на 41 (сорок один) предмет, які за зовнішніми ознаками схожі на патрони калібру 7,62 мм., які упаковано до спец.пакету ЕХР 0174686, пристрій нічного бачення з оптикою, маркування 804210 з чохлом та оптичний пристрій для зброї № У-209 з чохлом, упаковані до спец. пакету ЕХР0457228, мисливську гладкоствольну зброю ИЖ-58 А08337 з чохлом, упаковану до спец.пакету, опломбованого биркою А815879.
Речові докази:
- 41 (сорок один) предмет, які за зовнішніми ознаками схожі на патрони калібру 7,62 мм., які упаковано до спец.пакету ЕХР 0174686, пристрій нічного бачення з оптикою, маркування НОМЕР_1 з чохлом та оптичний пристрій для зброї № У-209 з чохлом, упаковані до спец. пакету ЕХР0457228 обернути в дохід держави та передати їх у розпорядження Збройних Сил України.
- мисливську гладкоствольну зброю ИЖ-58 А08337 з чохлом, упаковану до спец.пакету, опломбованого биркою А815879 повернути ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення під час досудового розслідування експертиз в сумі 3775 грн. 60 коп.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1