ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/46/23 Справа № 712/465/23 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2023, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, одруженого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій, ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не являється, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 15.03.2023 включно з визначенням застави,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2023 клопотання старшого слідчого Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 задоволено та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 15.03.2023 включно з визначенням розміру застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 214 720 грн. та у разі внесення якої, покладено наступні зобов`язання на нього:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора і суду;

2) не відлучатися за межі м. Черкаси;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про своє місце перебування, зміну місця свого проживання на іншу адресу та засобів зв`язку;

4) докладати зусиль до пошуку роботи;

5) утримуватися від спілкування по даному кримінальному провадженню з потерпілим, свідками, експертами без присутності слідчого, прокурора чи адвоката.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років та наявності обгрутованих доказів щодо існування усіх ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного подала апеляційну скаргу, в якій вважаючи судове рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам Закону через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просила скасувати ухвалу та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує, що слідчим суддею проігноровано, що ОСОБА_7 гіроскутер не викрадав, а вважаючи, що його забула дитина, вирішив віднести його до поліції, де був безпідставно затриманий працівниками поліції. Звертає увагу, що підозрюваний має сталі соціальні зв`язки за місцем проживання, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей та зауважує, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним тягарем для ОСОБА_7 , так як він на даний час постійного доходу не має, а заощаджені кошти витрачає на утримання дітей. Захисник вважає, що заявлені органом досудового розслідування ризики не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а слідчий суддя прийшов до хибного висновку про їх існування.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що у провадженні слідчим відділом Черкаського районного управління поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000157 від 15.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 14.01.2023 року близько 20 години 05 хвилин, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя, 460, у приміщенні магазину «Делікат», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений Указом Президента України за № 757/2022 від 21.11.2022 до 19.02.2023 включно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, заволодів гіроскутером марки «DENVERN» моделі № DBO-6501 МК2», чим завдав потерпілій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальної шкоди, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

15.01.2023 ОСОБА_7 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, ОСОБА_7 15.01.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, а саме: даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення; даними протоколу огляду місця події; даними протоколу допиту свідків; даними протоколу допиту потерпілого; даними протоколу огляду предмету; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Слідчий в клопотанні посилається на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний вчинив умисний злочин у умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, офіційно не працює має можливість легко змінити своє місце проживання; незаконний вплив на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які проживають з ним в одному місті, шляхом вмовлянь, погроз чи шантажу з метою зміни останніми раніше наданих показань на його користь чи відмови від показів з метою уникнення ним кримінальної відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, якому підозрюється, враховуючи, що підозрюваний є раніше судимою особою, на шлях виправлення не став, вчинив інше кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що свідчить про його негативну репутацію та схильність до вчинення злочинів, а тому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який є тяжким злочином та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника підозрюваного, апеляційний суд констатує, що слідчим суддею вірно встановлено, що при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід виходити з обґрунтованості оголошеної йому підозри за ч. 4 ст. 185 КК України КК України.

Слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний має сталі соціальні зв`язки місце постійного проживання, одружений, неповнолітніх дітей, що цілком нівелює усі заявлені прокурором ризики, мають бути відхилені, адже тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В противагу своїм сталим соціальним зв`язкам з матеріалів справи вбачається, що підозрюваний ніде не працює, зусиль з пошуку роботи не докладає, постійного джерела прибутку не має, є раніше судимою особою, підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення в період іспитового строку.

Вказане свідчить про те, що підозрюваний на шлях виправлення так і не став й наразі існує велика вірогідність вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до статті 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається, зокрема, у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 як альтернативного запобіжного заходу заставу та з урахуванням обставин кримінального правопорушення підозрюваного обґрунтовано застосував до нього заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з метою дисциплінування поведінки підозрюваного та мінімізації ризику можливого ухилення від органу досудового розслідування, прокурора чи суду, вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів слідчим суддею вірно враховано положення частини 5 статті 182 КПК України та правильно визначено розмір застави на рівні 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, при розгляді питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вищезазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано належним чином. Так, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків слідчого судді не спростовують.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою.

Підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2023 про обрання підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 діб до 15.02.2023 включно з визначенням застави залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді