Справа № 216/884/22
Провадження № 1-кп/216/333/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості за обвинувальним актом, складеним за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000165 від 02.02.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українки, громадянки України, освіта професійно-технічна, офіційно не працюючої, раніше не судимої, перебуває у шлюбі, на утриманні має двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , 2022 року народження, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , відповідно до рішення першої сесії сьомого скликання № 3-1/VІІ від 13.11.2015 Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, на підставі результатів таємного голосування, обрано секретарем Новоюлівської сільської ради.

11.01.2020 згідно рішення п`ятдесят шостої сесії сьомого скликання № 2869-56/VІІ від 11.01.2020 Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області завершено повноваження секретаря Новоюлівської сільської ради ОСОБА_3 .

При цьому ОСОБА_3 ознайомлена з положенням ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», відповідно до якого особи, зазначені у п. 1, пп. «а» і «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством; положенням абз. 1 ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», відповідно до якого особи, зазначені у п. 1, пп. «а» і «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями; положенням абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», згідно якого особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у «а» і «в» п. 2 ч. 1 ст. 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Проте, ОСОБА_3 , будучи обізнаною про вищевказаний обов`язок, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язковість подання такої декларації відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», не маючи жодних поважних причин, умисно не подала декларацію особи, яка припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування, хоча була зобов`язана наступного року після припинення діяльності подавати в установленому ч. 1 ст. 45 порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, за минулий рік, тобто за 2020 рік за формою, що визначена Національним агентством з питань запобігання корупції.

Таким чином, ОСОБА_3 , маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язковість подання шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у зв`язку з припиненням діяльності, за період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями, всупереч вимогам абз. 2 ч.2 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», умисно в строк до 00 годин 00 хвилин 01.04.2021 не подала зазначеної декларації за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, а в подальшому жодних дій для такої подачі не вжила.

Дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України: «умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування».

21 лютого 2022 року до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 17.02.2022 року між прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_3 за участю захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 .

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнає свою вину в обсязі підозри у судовому провадженні.

Крім того, під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачена ОСОБА_3 узгодили міру покарання останній за вчинене нею кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, а саме враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ст. 366-3 КК України, покарання у вигляді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин, з позбавленням права обіймати певні посади особи, уповноваженої на виконання функцій держави, на строк три роки.

На момент підписання угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 були зрозумілі наслідки укладення такої угоди, викладені у ст. 473 КПК України і підстави оскарження обвинувального вироку в апеляційному порядку (п.1 ч. 4 ст. 394 КПК України) та касаційному порядку (п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України). Крім того, ОСОБА_3 усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є її відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1,4 пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотриманні вимоги КПК України та КК України, просив її затвердити та призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні також просили затвердити угоду та призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачена беззаперечно визнала себе винною у вчиненні інкримінованого злочину за викладених обставин.

Перед затвердженням угоди учасникам кримінального провадження роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, відповідно до якої наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості є:

1) для підозрюваного чи обвинуваченого - обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу;

2) для потерпілого - обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Згідно із ч. 4 ст. 474 КПК України перед прийняттям рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання з`ясував в обвинуваченого, що він цілком розуміє:

1) що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:

мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно із ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевірив угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Підстав для відмови в затвердженні угоди не вбачається, оскільки:

1) умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону;

2) умови угоди відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) не існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Ураховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим в підготовчому судовому засіданні згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України та призначення обвинуваченій узгодженої між сторонами угоди міри покарання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим чи підозрюваним може бути укладено у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Відповідно п.п. 2 п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК України, внаслідок яких шкоду завдано лише державним чи суспільним інтересам. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Вивчаючи особу винної ОСОБА_3 слід зазначити, що така повністю визнала свою вину, щиро покаялася, раніше не судима, має на утриманні двох малолітніх дітей 2007 р.н. та 2022 року народження, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря - психіатра не перебувала та не перебуває (м.к.а.с. 60-61).

Отже, ОСОБА_3 визнала себе винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-3 КК України. Вказаний злочин в силу ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, а отже за такого, угоду про визнання винуватості може бути укладено. Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 2 ст. 473, ч.4 ст. 474 КПК України, усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, який буде застосовано, також суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, підстави вважати, що укладення угоди було недобровільним відсутні, фактичні підстави для визнання винуватості мають місце. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і обвинуваченим та призначення йому узгодженого сторонами покарання.

Таким чином, своїми умисними неправомірними діями ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ст. 366-3 КК України, а саме: умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування і їй має бути призначене узгоджене сторонами покарання у вигляді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій місцевого самоврядування строком на три роки.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.

Процесуальні витрати за залучення експерта відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374-376, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 17 лютого 2022 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участю захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 , у кримінальному проваджені № 0000165 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України.

Визнати винною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України.

Призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 17 лютого 2022 року покарання за ст. 366-3 КК України у вигляді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням функцій місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки.

Роз`яснити ОСОБА_3 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч. ч. 1 і 5 ст. 476 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1