ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5796/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/66/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.126-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

представника потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працює у КП «Тернопільводоканал» контролером, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку.

Зобов`язано ОСОБА_7 , відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 25000 (двадцять п`ять) гривень.

Згідно вироку суду, відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п.п. 3, 14 ч.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

ОСОБА_7 проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_8 , з якою він пов`язаний спільним побутом, має взаємні права та обов`язки, перебуває у сімейних відносинах.

Обвинувачений ОСОБА_7 протягом 2019-2020 років, в останнє 07 лютого 2020 року, умисно, систематично вчиняв психологічне та економічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_8 , що призводило до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої за наступних обставин:

Так, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/10345/19 від 02 травня 2019 року ОСОБА_7 було визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 02 квітня 2019 року близько 21:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї відносно своєї дружини ОСОБА_8 , з якою спільно проживає, в ході якого виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив на неї моральний та психологічний тиск.

04 вересня 2019 року згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/20965/19 ОСОБА_7 було визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме ОСОБА_7 27 серпня 2019 року близько 23:00 год., перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_8 , а саме: висловлювався нецензурною лексикою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_8

10 вересня 2019 року згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/21532/19 ОСОБА_7 було визнано у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме ОСОБА_7 28 серпня 2019 року близько 08:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_8 , умисно перешкоджаючи їй у доступі до житла.

Отже, скоєними ОСОБА_7 за вищевказаних обставин систематичними діями, що полягають у вчиненні ним психологічного та економічного насильства щодо ОСОБА_8 , яка є його дружиною та з якою він перебуває у сімейних відносинах, останній було спричинено психологічних страждань, що завдали шкоди її психічному здоров`ю, призвели до її емоційної залежності та погіршення якості життя.

Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення своїх умисних протиправних дій спрямованих на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_7 належних для себе висновків не зробив та продовжив чинити домашнє насильство відносно своєї дружини.

Крім цього, 07 лютого 2020 року, близько 20:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де спільно проживає разом із потерпілою ОСОБА_8 , на ґрунті стійких особистих неприязних відносин із останньою, в ході словесного конфлікту, маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, усвідомлюючи злочинний характер своїх протиправних дій, повторно вчинив психологічне насильство над своєю дружиною ОСОБА_8 , висловлюючись в бік грубою нецензурною лексикою, залякував та принижував гідність ОСОБА_8 , спричиняючи їй психологічні страждання.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

Таким чином, ОСОБА_7 протягом 2019-2020 років, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння психологічних страждань потерпілій і бажаючи їх настання, умисно систематично вчиняв економічне та психологічне насильство (образи) стосовно своєї дружини ОСОБА_8 , з якою спільно проживає, що призвело до її психологічних страждань - зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги, почуття образи та погіршення якості життя.

В зміненій апеляційній скарзі ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати та звільнити його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, залишивши без розгляду цивільний позов потерпілої.

Вказані вимоги мотивує тим, що ним вчинено нетяжкий злочин, остання подія якого мала місце 07.02.2020 року, тому минули строки притягнення його до відповідальності.

Вказує, що кримінальне провадження за вказаних умов підлягає закриттю незалежно від визнання чи не визнання особою своєї вини, якщо вона не заперечує щодо такого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, що підтримав подану змінену апеляційну скаргу, потерпілу та її представника, які вважають вирок суду законним і обґрунтованим та заперечили проти задоволення зміненої апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора, який вважає, що обвинуваченого слід звільнити від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження належить закрити, у зв`язку із закінченням строків давності, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Так, санкцією ст.126-1 КК України, за злочин у вчиненні якого ОСОБА_7 оскаржуваним вироком визнаний винуватим та засуджений до позбавлення волі на строк 1 рік із застосуванням ст.75 КК України з встановленням іспитового строку, передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років.

Вказане кримінальне правопорушення, в силу вимог ч.4 ст.12 КК України належить до нетяжкого злочину.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В даному випадку з часу вчинення злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, останній епізод якого мав місце 07 лютого 2020 року до часу набрання вироком законної сили (08 березня 2023 року) минуло понад три роки, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України, на підставі вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Так із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 вперше притягується до відповідальності, не ухилявся від слідства та суду, не вчинив новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин і не заперечує проти закриття провадження щодо нього відповідно до вимог ч.8 ст.284 КПК України.

З урахуванням викладеного, за наслідками апеляційного розгляду даного кримінального провадженння колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 підлягає до скасування із закриттям кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Разом з тим, у випадку постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Враховуючи вказані вимоги закону, цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди слід залишити без розгляду, що не є перешкодою для вирішення даного питання у порядку цивільного судочинства, згідно норм ч.7 ст.127 КПК України

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_7 за ст.126-1 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді