Справа № 368/1182/22
провадження № 1-в/368/132/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий суддя - ОСОБА_1 .

При секретарі - ОСОБА_2 .

З участю інших сторін провадження:

Прокурор - ОСОБА_3

представник ОСОБА_4

Засуджений - ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, має інвалідність ІІ групи, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , зареєсторованого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 17.10.2019 року Богунським районним судом м. Житомира за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

- 27 січня 2020 року на підставі ухвали Житомирського апеляційного судувирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 , - залишено без змін, -

- який з 17.02.2020 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 28.04.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -

В С Т А Н О В И В :

21.11.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, має інвалідність ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 17.10.2019 року Богунським районним судом м. Житомира за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

- 27 січня 2020 року на підставі ухвали Житомирського апеляційного судувирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 , - залишено без змін, -

- який з 17.02.2020 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 28.04.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

У вищевказаному поданні:

- адміністрація Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Обухівській райдержадміністрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

21.11.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та присвоєно справа № 368/1182/22, провадження № 1 в/368/132/22.

22.11.2022 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, згідно якої:

1. Відкрити провадження у справі.

2. Судове засідання по справі № 368/1182/22, провадження № 1 в/368/132/22, за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, має інвалідність ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 17.10.2019 року Богунським районним судом м. Житомира за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

- 27 січня 2020 року на підставі ухвали Житомирського апеляційного судувирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 , - залишено без змін, -

- який з 17.02.2020 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 28.04.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -

- призначити до слухання на 13 год. 00 хв. 28.11.2022 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.

3. Державній установі ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 28.11.2022 року о 13 годині 00 хвилин.

4. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручити спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.

Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.

5. Зобов`язати Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 10 год. 00 хв. 28.11.2022 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.

6. В судове засідання викликати учасників процесу:

- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);

- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);

- прокурора Кагарлицького районного відділу Обухівської коружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);

- представника спостережної комісії при Обухівській РДА, ( в приміщенні Кагарлицького районного суду, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);

28.11.2022 року проведення судового засідання відкладено на 12 год. 00 хв. 15.12.2022 року в зв`язку з технічною неможливістю проведення дистанційного судового провадження (в режимі відеоконференції) з Держдавною установою Кагарлицька ВК № 115.

В судовому засіданні, яке відбулося 15.12.2022 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_8 підтримав клопотання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , та просив його задовольнити.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_8 вважав, що своєю зразковою поведінкою та ставленням до праці засуджений ОСОБА_5 довів ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_8 зазначив, що станом на 15.12.2022 року у засудженого ОСОБА_5 залишився невідбутий термін призначеного судом основного покарання у виді 1 (одного) року 64 днів позбавлення волі.

Суд критично відноситься як до задоволення подання установи виконання покарань так і до позиції її представника ОСОБА_8 щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, та свою критичну правову позицію суд обгрунтовує фактичними обставинами справи та нормами права, які судом наведено нижче по тексту в мотивувальній частині даної ухвали.

В судовому засіданні, яке відбулося 15.12.2022 року, засуджений ОСОБА_5 подання установи виконання покарань про його умовно дострокове звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі підтримав, обгрунтовував свою правову позицію обставинами та нормами права, які викладені в прохальній частині подання установи виконання покарань, окрім того, зазначив, - свою вину у скоєнні злочину визнавав з самого початку (після скоєння злочину, під час слухання кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій), просив вибачення в потерпілої сторони, просить задовольнити подання установи виконання покарань, так як хоче бути корисним для своєї сім`ї, а також по можливому звільненні з місць позбавлення волі бажає влаштуватися на роботу та виплачувати потерпілій стороні кошти, присулджені до стягнення з нього в рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином.

На запитання суду засуджений ОСОБА_5 відповів, що станом на даний час не відшкодував шкоду потерпілій стороні, так як немає рахунку, на який можливо було б сплачувати кошти.

Суд критично відноситься до правової позиції засудженого ОСОБА_5 щодо можливості застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, та свою критичну правову позицію суд обгрунтовує фактичними обставинами справи та нормами права, які судом наведено нижче по тексту в мотивувальній частині даної ухвали.

В судовому засіданні, яке відбулося 15.12.2022 року, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення подання установи виконання покарань щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно достроковогоо звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

Свою правову позицію прокурор ОСОБА_3 обгрунтовувала тим, що, на її думку, - засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, окрім того, - прокурор звернула увагу суду на ту обставину, що засудженим взагалі не відшкодовано шкоду, заподіяну злочином, та розмір якої до сплати був визначений судом.

Суд позитивно сприймає правову позицію прокурора ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні щодо відмови в задоволенні подання установи виконання покарань щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - так як суд вважає, що в даному випадку правова позиція прокурора є обгрунтованою, та, відповідно, - такою, яка грунтується на положеннях КК України, КВК України, ППВСУ, які регулюють порядок застосування до засуджених пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

В судове засідання, яке відбулося 15.12.2022 року, представник спостережної комісії при Обухівській райцдержадміністрації Київської області, - не з`явився, хоча, - повідомлявся суджом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшло письмове клопотання спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації, в якому дана сторона процесу просить суд проводити без участі її представника.

Судом проведено судове засідання без участі представника спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації, так як він був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, представник надіслав письмову заяву клопотання про слухання справи без його участі, окрім того, - проти проведення судового засідання без представника спостережної комісії не зхаперечували інші учасники процесу (представник установи виконання покарань, засуджений, прокурор), окрім того, суд зважує на ту обставину, що неявка представника спостережної комісії (при його належному повідомленні) не є перешкодою для проведення судового засідання, та, відповідно, - не є перешкодою для слухання кримінального провадження даної категорії.

Суд, розглянувши подання установи виконання покарань, вислухавши представника установи виконання покарань та засудженого, які підтримали подання установи виконання покарань, вислухавши прокурора, яка заперечувала проти задоволення подання установи виконання покарань, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання засудженого, обгрунтовуючи своє рішення наступним:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Житомир, громадянин України, має інвалідність ІІ групи, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , зареєсторованого за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:

- 17.10.2019 року Богунським районним судом м. Житомира за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

- 27 січня 2020 року на підставі ухвали Житомирського апеляційного судувирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 , - залишено без змін, -

- який з 17.02.2020 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 28.04.2020 року і по даний час відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «17» лютого 2020 року.

Кінець строку покарання: «17» лютого 2024 року.

1/2 строку покарання: «17» лютого 2022 року.

Станом на 15.12.2022 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі засудженим ОСОБА_5 становить 1 (один) рік 64 дні.

Суд вважає, що в даному випадку, з огляду на обставини, які судом будуть наведені нижче в мотивувальній частині даної ухвали, суд вважає, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав поведінку, яка виключає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового покарання від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наступне.

Так, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 переважно мав негативну поведінку, свідомо, цілеспрямовано порушував вимоги, які ставляться до засуджених, які відбувають покарання у виді позбавлення волі.

Так, згідно характеристики на засудженого ОСОБА_5 , яка міститься в матеріалах справи, та яка надана адміністрацією установи виконання покарань:

- засуджений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період відбування покарання в державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)» характеризується з позитивної сторони, довів своє виправлення, тому заслуговує на застосування умовно дострокового звільнення згідно норм, встановлених ст. 81 Кримінального кодексу України.

Суд критично відноситься до вищевказаної характеристики, виданої на засудженого ОСОБА_5 , так як вона, на думку суду, - є поверхневою, та такою, - яка не відповідає дійсності, та не може бути видана засудженому ОСОБА_5 , та не може судом враховуватися під час вирішення питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК Україхни, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Свою критичність суд обгрунтовує наступним:

- 28.03.2022 року Кагарлицьким районним судом Київської області в справі № 368/195/22, провадження № 1 в/368/44/22 винесено ухвалу, згідно якої:

- В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, має інвалідність ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 17.10.2019 року Богунським районним судом м. Житомира за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

- 27 січня 2020 року на підставі ухвали Житомирського апеляційного судувирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 , - залишено без змін, -

- який з 17.02.2020 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 28.04.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», про застосування до нього положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, - відмовити.

У матеріалах викщевказаного кримінального провадження міститься зовсім інша характеристика, в якій, зокрема, зазначено наступне:

- Засуджений ОСОБА_5 за час перебування в ДУ «Житомирська УВП (№ 8)» зарекомендував себе посередньо, порушень вимог режиму утримання не допускав. До праці в СІЗО не залучався, стягнень та заохочень не мав.

У державній установі «Кагарлицька виправна колонія ( № 115 )» відбуває покарання з 28.04.2020 року. За період перебування в колонії, зарекомендував себе з негативної сторони, - три рази допустив порушення режиму утримання за що, був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

На даний період часу намагається дотримувалися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня в установі, У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, ('пальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Па даний час не працевлаштований. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовуй тільки за призначенням. Намагається виконувати законні вимоги персонал) установи виконання покарань. Виконує роботу з самообслуговування, має достатнії' рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установі відноситься з розумною ініціативою. Засуджений ОСОБА_5 не допускає порушень вимог безпеки праці, має три заохочення від керівництва установи, але поряд з цим має два не знятих та погашених дисциплінарних стягнення.

Із рідними та близькими підтримує зв`язки шляхом телефонних розмов побачень.

Засудженому ОСОБА_5 24.02.2022 року було відмовлено на комісії установи щодо застосування умовно-дострокового звільнення згідно ст. 81 КК України.

Паспорт громадянина України знаходиться в особові справі засудженого.

Засуджений ОСОБА_5 у розшуку не перебував.

На профілактичному обліку в установі не перебуває.

Вину у скоєному злочині згідно вироку суду засуджений визнав повністю.

Згідно відомостей із підсистеми «КАСАНДРА» електронної системи Єдиний реєстр засуджених та осіб, взятих під варту, засуджений ОСОБА_10 має низький рівень можливості вчинення повторного кримінального правопорушення.

Отже, як вбачається з вищевказаної характеристики, - засуджений ОСОБА_5 під час його перебування в Державній установі «Каагарлицька виправна колонія (№115)» отримував три дисциплінарні стягнення, і хоча дані стягнення станом на даний час зняті та погашені в с=установленому Законом порядку, проте, - отримання такої кількості дисциплінарних стягнень не може свідчити про належну поведінку засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі, та, відповідно, - така кількість стягнень не може свідчити про лише позитивну характеристику засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно, - навесні 2022 року сама ж установа виконання покарань зазначала, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання характеризується з негативної сторони, в зв`язку з чим установою виконання покарань було відмовлено на комісії установи щодо направлення у відношенні засудженого ОСОБА_5 подання до суду щодо застосування до даного засудженого пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України.

19.10.2022 року Київським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої:

- Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 березня 2022 року, згідно якої відмовлено у задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування положення ст. 81 КК України залишити без змін.

Згідно мотивувальної частини ухвали суду апеляційної інстанції (копія якої міститься в матеріалах справи) на переконання колегії суддів, беззаперечні докази того, що засуджений сумліннгою поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду (суд першої інстанції звертає увагу, що апеляційний розгляд відбувався 19 жовтня 2022 року за меньш, ніж два місяці до даного розгляду) , які і відсутні докази, сукупність яких свідчила б про виправлення та перевиховання засудженого станом на час розгляду клопотання.

Також суд зазначає, що з моменту винесення попередньої ухвали суду щодо відмови в задоволенні клопотання засудженого про його умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, - фактично нічого не змінилося, - засудженим ОСОБА_5 не отримано жодного заохочення, а той факт, що у засудженого за цей час знято та погашено два стягнення не є свідченням зразкової поведінки засудженого та добросовісного його відношення до праці даний факт відбувався лише завдяки закінченням процесуальних строків дії раніше накладеного дисциплінарного стягнення, але, - аж ніяк не в зв`язку з позитивною поведінкою засудженого.

Загалом, суд в даному випадку вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання в будь якому випадку не є прикладом для поведінки для інших засуджених.

Що стосується отримання засудженим ОСОБА_5 трьох заохочень, то суд не вважає сам факт отримання таких заохочень як підставу для застосування до засудженого пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як суд вважає, що дану пільгу (умовно дострокове звільнення від призначеного судом покарання) засуджений повинен отримати лише після того, як своїми діями та поведінкою доведе остаточно, що визнав свою вину, щиро кається, став на шлях виправлення та перевиховання, чого в даному випадку немає, більше того, - одним таким заохоченням лише процесуально раніше накладене дисциплінарне стягнення.

Також суд ще раз звертає увагу на ту обставину, що між отриманими заохоченнями в кількості трьох, та між отриманими стягненнями в кількості трьох, - є звичайний паритет, що не дає змогу достеменно стверджувати, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, - що і є однією із підстав для відмови в задоволенні клопотання засудженого.

Суд вважає, що навіть при наявності стягнень, - кількість отриманих заохочень має значно переважати над кількістю стягнень, - щщо дало б з могу суду визначитися з тим фактом, що такий засуджений (який отримував стягнення) остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, - чого в діях засудженого ОСОБА_5 немає.

Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що в діях засудженого ОСОБА_5 відсутня така позитивна ознака, - як стабільність в отриманні заохочень, - так, - засуджений періодично отримує як стягнення, так і заохочення, причому, як зазначалося судом вище, - кількість отриманих засудженим стягнень рівне отриманим заохоченням.

Відповідно, в даному випадку суд між отриманими заохоченнями та направленням подання до суду вбачає лише один зв`язок, логічний висновок, - намагання засудженого, який під час відбування покарання не довів своє виправлення та перевиховання, - звільнитися в будь якому випадку з установи виконання покарань до відбуття терміну позбавлення волі, який було призначено за вироком суду, - чого суд в даному випадку допустити не може, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, якою відмовити в задоволенні подання установи.

Окрім того, суд зазначає, що в діях ОСОБА_5 вбачається не помилкове, одноразове отримання стягнення, а вбачається системність (три і більше) отримання стягнень в умовах установи виконання покарань, що вказує на його різко негативну характеристику під час майже всього строку відбування покарання, крім цього станом на час слухання даного кримінального провадження засуджений ОСОБА_5 , хоча і не має діючих стягнень, проте, - за час попередньої відмови суду у застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України (за клопотанням самого засудженого) засуджений не отримав жодного заохочення та не має поведінки, яка б характеризувала його з позитивної сторони, - що, на думку суду, - не може характеризувати поведінку засудженого ОСОБА_5 , як позитивну, та що, на думку суду, - однозначно виключає застосування до засудженого ОСОБА_11 пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно, більшусть періоду відбування засудженим основного покарання у виді позбавлення волі в умовах Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» суд оцінює поведінку засудженого ОСОБА_5 різко негативно, тобто, - засуджений за більшість періоду відбування покарання мав поведінку, яка апріорі категорично виключає застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, і лише при настанні можливості звільнитися з місць позбавлення волі з огляду на формальне відбуття половини призначеного строку покарання засуджений почав змінювати свою поведінку на краще, проте, покращення поведінки засудженого ОСОБА_5 має прояв не в тому, що він має зразкову поведінку та добросовісне ставлення до праці, а в тому, - що засуджений ОСОБА_5 перестав отримувати дисциплінарні стягнення.

Отже, засуджений ОСОБА_5 на протязі часу з моменту відбування покарання мав різко негативну поведінку, що не дає змоги застосувати до такого засудженого умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, з огляду на матеріали кримінального провадження, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не мав поведінки, яка б достеменно свідчила б про можливість застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання, так як суд вважає, що дану пільгу засуджений повинен довести, не допускаючи порушень умов відбування покарання у виді позбавлення волі, та, відповідно, - маючи кількість заохочень, які б свідчили про системність їх отримання, та, відповідно, - значно переважали над кількістю отриманих стягнень, - чого немає в даному випадку.

Відповідно, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 на протязі нетривалого часу перед настанням пільги змінилася в кращу сторону лише в зв`язку з настанням умов для пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, що, відповідно, судом не може розцінюватися як обставина, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що засуджений розкаявся у вчиненні суспільно тяжкого злочину, - позбавлення життя людини, що, на думку суду, виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України на даному етапі відбування покарання.

Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:

стягнення:

1. 05.01.2021 р. Відмовився від робіт з благоустрою установи Попередження Нач. ВК

згідно затвердженого графіка. (знято 01.04.2021 р.)

2. 11.11.2022 р. Без дозволу адміністрації самовільно змінив Догана Нач. ВК

своє спальне місце. (погашено 14.07.2022)

3. 13.01.2022 р. Без поважної причини був відсутній на конт - Догана Нач. ВК

рольній перевірці засуджених. (погашено 14.07.2022)

Суд звертає увагу на ту обставину, що станом на час розгляду даного клопотання засуджений хоч і не має дисциплінарних стягнень, проте, - з моменту погашення двох крайніх дисциплінарних стягнень до моменту надходження даного кримінального провадження до суду минуло лише орієнтовно 4 місяці, причому дані стягнення погашено в зв`язку з закінченням строків дії дисциплінарного стягнення, а не зняті в зв`язку з отриманням заохочення, тобто, - дані стягнення погашені незалежно від волі та поведінки засудженого).

заохочення:

1. 01.04.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на конт - Знято стягнення Нач. ВК

рагентському об`єкті. від 05.01.2021 р.

2. 01.07.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Подяка Нач. ВК

агентському об`єкті.

3. 07.10.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Подяка Нач. ВК

агентському об`єкті.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 за період відбування покарання свідчить про ту обставину, що засуджений не став на шлях виправлення, окрім того, з огляду на обставини, які входять до блоку оціночних підстав, які судом наведено нижче, то суд вважає, що у відношенні засудженого ОСОБА_5 немає достатього обсягу правових підстав (зокрема, - оціночних) для застосування положень ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.

Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.

Так, згідно ст. 81 КК України (станом на 15.12.2022 року, - на час розгляду даного клопотання):

1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

4. У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72цього Кодексу.

Проте, до засудженого ОСОБА_5 при вирішенні питання про його умовно дострокового звільнення слід використовувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:

1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як встановлено судом з показань представника установи виконання покарань, з матеріалів кримінального провадження, з матеріалів особової справи засудженого, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання своєю поведінкою не довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.

Отже, що стосується добросовісного відношення до праці, то, на думку суду, такі критерії позитивної поведінки засудженого, та які є однією із підстав для застосування положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, - частково мають місце в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений має 3 (три) заохочення за добросовісне відношення до праці, проте, - має негативну поведінку, яка має вираз в тому, що засудженим за час відбування покарання отримано 3 (три) стягнення за порушень умов відбування покарання (за негативну поведінку під час відбування покарання), причому, - два таких стягнення не зняті та не погашені в установленому Законом порядку.

3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.

Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.

Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.

Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:

а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;

Так, ОСОБА_5 засуджений за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно, згідно з положеннями ч. 2 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин.

Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин з необережності.

Отже, зглядаючись на положення ч. 5 ст. 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин з необережності, станом на час слухання кримінального провадження відбув більше половини строку основного покарання у виді позбавлення волі, що дає підстави для суду на час слухання даного кримінального провадження, а саме, - станом на 15.12.2022 року розглянути питання про застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - за клопотанням самого засудженого.

З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою обставин, відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний, (п.1 ч. 3 ст. 81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.

Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.

Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.

Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за переважний період відбування основного покарання у виді позбавлення волі в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.

Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:

Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних:

- які характеризують засудженого;

- його поведінку;

- відношення до праці;

- відношення до вчиненого злочину та його наслідків;

- наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Так, що стосується даних, які характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , його поведінку, то суд констатує той факт, що під час відбування покарання засуджений має негативну поведінку, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, суд наголошує на тій обставині, що питання щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 розглядалося 24.02.2022 року на комісії установи виконання покарань, проте, - на засіданні комісії було відмовлено в направленні такого подання до суду, - з огляду на ту обставину, що на думку суду комісії установи виконання покарань, засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на застосованні до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - з огляду на різко негативну поведінку засудженого, внаслідок чого засуджений на час проведення засудання комісії мав не зняті та не погашені в установленому законом порядку догани від керівництва установи виконання покарань.

Крім того, судом вже розглядалося питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України (за клопотанням засудженого), по результатам розгляду чого було винесено ухвалу 28.03.2022 року, - на підставі якоїх було відмовлено в застосуванні пільги до засудженого, окрім того, дана ухвала була залишена в силу на підставі ухвали суду апеляційної інстанції від 19.10.2022 року.

Що стосується відношення до праці, наявності заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявності чи відсутності стягнень, то суд зазначає, що, дійсно, засуджений ОСОБА_5 в останній час відбування покарання робить спроби добросовісно відноситься до праці, в зв`язку з чим має 3 (три) заохочення за добросовісне відношення до праці, проте, поруч з цим, - станом на час розгляду подання установи виконання покарань засуджений ОСОБА_5 мав три стягнення за порушення умов відбування покарання, причому, - два таких стягнення погашені в установленому Законом порядку не у зв`язку з позитивною поведінкою засудженого, а в зв`язку з закінченням процесуальних строків дії дії дисциплінарного стягнення.

Також суд ще раз наголошує, що з моменту відмови в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього положення ст. 81 КК України по даний час засудженим ОСОБА_5 не отримано жодного заохочення, тобто, - його поведінка не змінилася на краще.

Так, суд в даному випадку застосовує також положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання, - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

На противагу отримання заохочень на контрагенському об`єкті за добросовісне відношення до праці, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відповідно, суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим щодо поведінки саме в установі виконання покарань, в даному ж випадку взагалі відсутні позитивні критерії та відомості, з яких можна було б встановити поведінку засудженого в установі виконання покарань з позитивної сторони, напроти, - в матеріалах справи міститься достатньо доказів, які вказують на ту обставину, що засуджений за час відбування покарання має різко негативну поведінку.

Також суд наголошує на тій обставині, що заохочення засудженим отримані не по результатах роботи в установі виконання покарань, а на контрагенському об`єкті, - за поданням керівництва конрагентського об`єкту, тобто, засуджений не працював в установі, тобто, - не приймав активну участь в житті установи, як того вимагає положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р.

Що стосується відношення засудженого ОСОБА_5 до вчиненого злочину та його наслідків, то суд зазначає наступне:

- так, засуджений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю, але подальшого процесу розкаювання та щирого каяття в даному випадку не має місце, адже засуджений ОСОБА_5 не відшкодував в добровільному порядку шкоду потерпілій стороні, навіть, - хоча б частково.

Відповідно, суд вважає, що для наявності поняття щирого каяття необхідно, щоб засуджений просив вибачення в потерпілої сторони, відшкодував шкоду, заподіяну злочином, (як матеріальну, так і моральну), - чого в даному випадку в діях засудженого ОСОБА_5 немає.

Так, дійсно, згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених Законом.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318 380 КПК України, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Отже, здійснивши системний аналіз положень ч.ч. 1, 3, 5 ст. 539 КПК України, суд зазначає, що учасниками процесу в категоріях справ, які стосуються умовно дострокового звільнення засудженого є представник установи виконання покарань, представник спостережної комісії, прокурор, засуджений, його законний представник чи захисник.

Відповідно, як вбачається з вищевказаних норм процесуального права, потерпілий у кримінальному провадженні, в рамках якого засуджена особа, - практично не наділений правосуб`єктністю, тобто, - його виклик не є обов`язковим, та, відповідно, - думка потерпілого при вирішення справ даної категорії не враховується.

Суд вважає, що дана позиція щодо правового статусу потерпілого в справах даної категорії (вирішення питання щодо умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання), згідно з якою потерпілий фактично позбавлений права приймати участь в судових засіданнях та висловлювати свою думку щодо умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, - є прогалиною в кримінальному процесуальному законодавстві, адже суд вважає, що в справах даної категорії, особливо якщо внаслідок скоєного злочину настала смерть людини, - позиція потерпілої сторони повинна бути врахована при вирішенні питання по суті, адже безпідставне умовно дострокове звільнення засуджених від відбування покарання у виді позбавлення волі безумовно підриває авторитет правоохоронної системи в цілому, в тому числі судової гілки влади перед громадянами України.

Відповідно, суд вважає, що при вирішенні справ даної категорії суду необхідно звертати увагу на позицію потерпілої сторони.

Враховуючи вищевказані обставини, що стосуються розкаювання засудженого ОСОБА_5 , його поведінки, суд непереборно переконаний, що поведінка даного засудженого не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених, адже, зглядаючись на поведінку засудженого ОСОБА_5 , - для настання підстав для умовно дострокового звільнення не обов`язково відшкодовувати шкоду, заподіяну злочином, - що, на думку суду, - є неприпустимим, так як таке відшкодування повинно бути хоча б частковим, виходячи з об`єктивних можливостей засудженого, тобто, - судом повинно враховуватися, чи були наявні факти намагання відшкодування обвинуваченим в добровільному порядку такої шкоди, причому, - відшкодування шкоди не перед настанням пільги, а, по можливості, - на протязі найкоротшого строку після вчинення злочину.

Окрім того, суд критично відноситься до позиції засудженого, що ним не відшкодовується шкода потерпілій стороні, так як у нього немає реквізитів для погашення шкоди.

Свою критичність суд обгрунтовує тим, що засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин в кінці 2017 року, відповідно, - станом на час розгляду даного кримінального провадження минуло вже майже п`ять років.

Суд вважає, що при наявності простого бажання засудженого ОСОБА_5 відшкодовувати шкоду,. він не має об`єктивних, непереборних перепон до відшкодування шкоди, заподіяної злочином, - шляхом перерахування коштів поштовим відправленням на адресу потерпілої сторони, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, зокрема, - у вступній частині позовної заяви, а тому висування обвинуваченим причин невідшкодування шкоди з огляду відсутності в нього реквізитів на погашення шкоди, - суд розцінює лише як нікчемну лінію поведінки засудженого, яка направлена на невідшкодування шкоди, які він заподіяв скоєнням злочину, та розмір якої визначено судовим рішенням (вироком), яке набрало законної сили.

Додатково суд зазначає, - щодо стягнень.

Так, засуджений ОСОБА_5 отримав 3 (три) стягнення за порушення порядку відбування покарання, причому, два з них погашені в установленому Законом порядку, проте, - не в зв`язку з позитивною поведінкою засудженого, а в зв`язку з банальним закінченням процесуальних строків дії накладеного дисциплінарного стягнення.

Окрім того, - суд наголошує на тій обставині, що вищевказані дисциплінарні стягнення на засудженого ОСОБА_5 накладено за вчинення дисциплінарних проступків, які виявилися у відмові виконувати законні розпорядження працівників установи виконання покарань, умисному невиконанні обов`язків, які апріорі покладені на засуджених на час відбування покарання у виді позбавлення волі.

Що ж до наявності трьох заохочень у засудженого ОСОБА_5 то суд вважає, що то така обставина сама по собі не може свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених, проте, на думку суду, - поведінка засудженого ОСОБА_5 не може слугувати, як позитивний приклад для інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

В даному ж випадку з вищевказаного переліку обставин, які є підставою для застосування положень ст. 81 КК України до засуджених, в діях засудженого ОСОБА_5 є в наявності лише отримання трьох заохочень за відношення до праці, проте, - на противагу засуджений ОСОБА_5 отримав три стягнення за порушення правил відбування покарання, - тобто, - в діях засудженого вбачються обставини, які характеризхують особу засудженого ОСОБА_5 більше з негативної, ніж з позитивної сторони.

Що ж стосується участі у самодіяльних організаціях, безперечного виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисної ініціативи, соціальної активності, участі у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - то таких даних у відношенні засудженого ОСОБА_5 в матеріалах справи немає.

Суд також зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Відповідно, суд вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.

Обставини справи свідчать лише про наявність позитивних чинників у виді лише добросовісного відношення до праці на протязі нетривалого періоду часу, інших же позитивних чинників, на які вказано судом вище, - в діях засудженого ОСОБА_5 немає, більше того, суд вважає, що позиція засудженого ОСОБА_5 в частині ніби то його щирого каяття є не щира, що не може свідчити про визнання вини, так як визнання вини повинно бути щирим, яке підтверджується поведінкою засудженого, яка, зокрема, повинна мати прояв у добровільному відшкодування шкоди потерпілій стороні, чи хоча б її частини.

Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.

Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив, відношення до скоєного злочину, та його наслідків.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про щире розкаювання засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі свідчить лише про його правослухняну поведінку в частині дещо добросовісного відношення до праці на протязі нетривалого проміжку часу відбування покарання, проте, суд ще раз наголошує на тій обставині, що суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 ще не готовий до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, обставин його вчинення, його наслідків, наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_5 до скоєного злочину, його наслідків:

- так, згідно резолютивної частини вироку суду ОСОБА_5 засуджено до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

З вищевказаного розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки у засудженого ОСОБА_5 станом на час слухання даного подання залишилося невідбутим покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 64 дні а тому, на думку суду, - умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , який скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння, не відшкодував в добровільному порядку в повному обсязі шкоду, заподіяну злочином, мав негативну поведінку під час відбування покарання, - не буде неспіврозмірним тяжкості вчиненого злочину (одна особа отримала тяжкі тілесні ушкодження, інша загинула, тобто потерпілих двоє осіб), буде неспіврозмірним невідбутій частині покарання та не відповідатиме особі засудженого, його поведінці під час відбування покарання.

Відповідно, суд вважає, що:

- застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення на даному етапі відбування покарання, (при залишку невідбутого покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 64 дні), - є неспіврозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину (спричинено смерть одній особі та тяжкі тілесні ушкодження іншій особі), та обставинам його вчинення, (злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння), поведінці засудженого під час відбування покарання в частині щирого каяття;

- засуджений за час відбування покарання мав 3 (три) стягнення, причому, - два стягнення зняті лише в зв`язку з формальним закінченням строку дії накладеного дисицплінарного стягнення, що, на думку суду, - свідчить про той факт, що засуджений ще остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання;

- поведінка засудженого ОСОБА_5 в частині щирого каяття та поведінки під час відбування покарання не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_5 отримував заохочення лише за добросовісне відношення до праці, проте,- зовсім не має заохочень за належну поведінку в установі виконання покарань, відповідно, - не приймав активної участі в суспільному житті колонії;

- суд, з огляду на вищевказані обставини справи, - суд позитивно відноситься до позиції прокурора щодо того, що засуджений ОСОБА_5 на даному етапі відбування покарання не заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання установи виконання покарань щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі.

При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»

Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.

Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки ресоціалізації, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні, - щиро не розкаявся у скоєному злочині, умовно дострокове звільнення на даному етапі не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, наслідкам вчиненого злочину, засуджений своєю поведінкою не довів, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, - що, на думку суду, - є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання установи виконання покарань щодо застосування до засудженого умовно дострокового звільнення.

Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81, ч. 2 ст. 286 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , яке погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації Київської області ОСОБА_7 , про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, має інвалідність ІІ групи, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , зареєсторованого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 17.10.2019 року Богунським районним судом м. Житомира за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

- 27 січня 2020 року на підставі ухвали Житомирського апеляційного судувирок Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 , - залишено без змін, -

- який з 17.02.2020 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 28.04.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб, а засудженим, - протягом 7 діб з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя: ОСОБА_12 ОСОБА_13