ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року

м. Київ

справа № 0824/2465/2012

провадження № 51-3355км22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника

ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 08 серпня 2022 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 07 березня 2013 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць; за ч. 2

ст. 15, ст. 198 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2

ст. 15, п.п. 1, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

15 років; за п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ст. 198 КК скасовано, а кримінальну справу в цій частині закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року; в частині його засудження за ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК за епізодом стосовно потерпілого ОСОБА_8 вирок скасовано, дії ОСОБА_6 за цим епізодом перекваліфіковано на ч. 2 ст. 125 КК із призначенням йому покарання за цим законом у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125 КК,

ОСОБА_6 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі, а за сукупністю вироків на підставі ч. 2 ст. 71 КК шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного із застосуваннями ч. 4 ст. 70 КК, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 28 серпня 2014 року вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 11 січня 2022 року залишено без задоволення заяву захисника ОСОБА_7 про перегляд постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень за виключною обставиною

(п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 серпня 2022 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали Запорізького апеляційного суду від 08 серпня 2022 року та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд безпідставно погодився з висновками місцевого суду стосовно відсутності підстави для перегляду судових рішень щодо ОСОБА_6 за виключною обставиною. Стверджує, що такою підставою є рішення Конституційного Суду України

від 16 вересня 2021 року № 6-р(II)/2021, висновки якого, на його думку, свідчать про незаконність призначення ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі. Вважає, що з огляду на зазначене рішення засудженому має бути призначено строкове покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, проте апеляційний суд його доводи з цього приводу залишив поза увагою та не скасував незаконну й необґрунтовану ухвалу місцевого суду, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та захисник підтримали доводи касаційної скарги.

Прокурор вважала, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а ухвала апеляційного суду має бути залишена без зміни.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За правиламич. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Переглядаючи ухвалу апеляційного суду в межах касаційних вимог захисника, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як убачається з матеріалів провадження, захисник ОСОБА_7 звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області із заявою про перегляд за виключною обставиною вироку місцевого суду від 07 березня 2013 року, просив його скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане із довічним позбавлення волі - у виді позбавлення волі на певний строк до 15 років. Як на підставу для перегляду судового рішення, захисник послався на рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року

№ 6-р(II)/2021.

Місцевий суд, залишаючи заяву захисника ОСОБА_7 без задоволення, дійшов висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про відсутність підстав для здійснення процедури перегляду судових рішень щодо ОСОБА_6 за виключною обставиною.

Обґрунтовуючи своє рішення, як місцевий суд, так і апеляційний, послалися на те, що рішенням Конституційного Суду України, на яке послався захисник, не ставиться під сумнів конституційність призначення довічного позбавлення волі як виду покарання, а визнано такими, що не відповідають Основному Закону положення ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК у тому, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням судових інстанцій.

Главою 34 КПК України визначено порядок здійснення провадження за виключними обставинами. Зокрема, відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК виключною обставиною є встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року

№ 6-р(II)/2021 визнано такими, що не відповідають Конституції України

(є неконституційними), ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Таким чином, згаданим рішенням визнано неконституційними положення частин 1 статей 81, 82 КК в частині неможливості їх застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а не такий вид покарання, як довічне позбавлення волі, яке призначене ОСОБА_6 судом.

Отже, посилання захисника на рішення Конституційного Суду України

від 16 вересня 2021 року № 6-р(II)/2021, як на підставу для перегляду постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень за виключними обставинами, є неприйнятним. Призначення засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі не протирічить цьому рішенню.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду від 08 серпня 2022 року з мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника.

Оскільки ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, касаційна скарга адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від 18 жовтня 2022 року № 2690-IX, який набрав чинності

06 листопада 2022 року, внесені зміни до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК стосовно умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засуджених, яким покарання у виді довічного позбавлення волі замінене на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та до ст. 82 КК стосовно заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням (частини 1, 5 ст. 82 КК).

Зазначені питання вирішуються під час виконання вироку в порядку ст. 539 КПК, тобто місцевим судом у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 08 серпня 2022 року, постановлену в провадженні за заявою захисника ОСОБА_7 про перегляд за виключною обставиною судових рішень щодо ОСОБА_6 , залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3