Справа №690/389/22
Провадження №1-кп/690/46/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року м.Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області

в складі : головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 25 червня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Звенигородка, Черкаської області, українця, громадянина України, освіта вища, працюючого ФОП ОСОБА_4 , неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інваліда 3 групи, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_3 25.06.2022 близько 18 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ІЖ» моделі «2717-90» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині вул. Транспортна в м.Ватутіне, Звенигородського району, Черкаської області в напрямку від вул.Кірова до вул. Ювілейна, в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, на заокруглені дорожнього полотна вправо, не обравши безпечної швидкості руху, не врахувавши зміну дорожньої обстановки, здійснив виїзд на праве узбіччя, де здійснив зіткнення з перешкодою у вигляді металобетонної плити.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ІЖ» моделі «2717-90» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №05-9-01/280 від 25.07.2022 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового перелому лівої ключиці зі зміщенням, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді садна на спині, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля марки «ІЖ моделі «2717-90» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , а саме вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, та пояснив, що дійсно 25.06.2022 приблизно о 18.00 год. в м. Ватутіне, керуючи автомобілем марки «ІЖ» моделі «2717-90» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості на повороті та внаслідок чого трапилася дорожньо-транспортна пригода. Автомобіль яким він керував зіткнувся з бетонним блоком, який перебував на узбіччі дороги, а пасажир ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження. Він визнає, що керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, оскільки перед цим випив незначну кількість алкогольного напою пива, а за збігом обставин стала необхідність проїхати до магазину. Заподіяну шкоду він повністю відшкодував потерпілому майже відразу як сталася дана подія. Потерпілий до нього претензій ніяких не має.

Просить суд врахувати всі обставини даної справи, його як особу та ухвалити справедливе та законне рішення, не позбавляючи його волі.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою вину по пред`явленому та викладеному в обвинувальному акті обвинуваченню, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_8 в судові засідання не з`явився, оскільки перебуває за межами України, подав до суду заяви, в яких просить суд розгляд даного кримінального провадження проводити за його відсутності. Жодних матеріальних чи моральних претензій до обвинуваченого не має. Бажав, щоб кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було закрито.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, які вважають, що вказане кримінальне провадження доцільно розглянути відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченого та ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого, а також підтверджують наявність процесуальних витрат та речових доказів.

При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст таких обставин і не має сумнівів у добровільності їх позиції.

Також суд роз`яснив, що учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15.11.2012 у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретних норм КК України, а саме передбачених ч.1 ст.286-1 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечного діяння, дійшов висновку про їх відповідність.

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, встановив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту: - доведеності вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286-1 КК України та обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_3 у його вчиненні.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_3 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання самостійно та за участі захисників.

При визначені та призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, відсутність тяжких наслідків для потерпілого, повне добровільне відшкодування матеріальних збитків, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, є інвалідом 3 групи, а також врахувавши саме відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся та запевнив суд, що дійсно свідомо зробив для себе певні висновки щодо своєї протиправної поведінки.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).

Відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги думку прокурора, який вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, думку обвинуваченого, який просив суворо його не карати та обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі, думку захисника обвинуваченого, який був допущений до участі у справі на стадії підготовки до судових дебатів та який висловив свою позицію та просив суд повернути обвинувальний акт прокурору, для усунення на його думку недоліків досудового розслідування та проведення судового слідства в повному обсязі. Також суд бере до уваги досліджені під час судового розгляду обставини і суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, його тяжкість, спосіб вчинення та відсутність тяжких наслідків для потерпілого, характеризуючі дані обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується виключно з позитивної сторони. які обумовлюють можливість його виправлення без тимчасової ізоляції від суспільства.

Ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд враховує висновки до яких прийшов Верховний Суд у постанові від 03.02.2021, справа №629/2739/18, а саме, що ч. 1 ст. 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин або перейти до більш м`якого виду основного покарання, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст. 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Отже, підсумовуючи вище зазначене та призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України є нетяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом 3 групи, якому відповідно до висновку лікарів протипоказана важка фізична праця.

При цьому, суд враховує те, що згідно заяв потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений відшкодував завдану потерпілому шкоду та останній не має до нього жодної претензії та просить провадження взагалі закрити.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав наміру ухилятися від відповідальності, відшкодував завдану його діями шкоду, щиро розкаявся у вчиненому, примирився із потерпілою особою.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке просить призначити сторона обвинувачення, явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України за цей злочин, а саме штрафу.

Обираючи вид покарання, суд враховує те, що обвинувачений офіційно працевлаштований, а тому вважає за доцільне застосувати до останнього такий вид покарання як штраф.

Враховуючи те, що обвинувачений є інвалідом 3 групи, а також працюючи отримує заробітну плату в мінімальному розмірі, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого положення ч. 4 ст. 53 КК України та розстрочити виплату штрафу рівними частинами строком на один рік.

Враховуючи те, що злочин вчинений обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком від 25.06.2022 (а.п.59) та актом №580 хіміко-токсилогічних досліджень від 30.06.2022 (а.п.54), до обвинуваченого слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Враховуючи положення ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 4530 грн. 72 коп..

Відповідно до ст.174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.06.2022.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення даного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувалися.

Керуючись ст. 349, 369-371, 374 КПК України, суд-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч.4 ст.53 КК України розстрочити засудженому ОСОБА_3 виплату штрафу рівними частинами строком на один рік, а саме по 2833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) гривні 34 копійки кожного місяця протягом одного року, з дня набрання вироком законної сили.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Звенигородка Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави отримувач: ГУК у Черкаській обл../тг.Черкаси/24060300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37930566, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0023759, код класифікації доходів бюджету: 24060300 витрати пов`язані з проведенням судових експертиз в сумі 4530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 72 копійки.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: транспортний засіб автомобіль марки «ІЖ 2717-90» державний номерний знак НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ПП «Імідж-Л», що розташоване за адресою: м.Київ Святошенський, вул.Дружківська,10, кім.514 та на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився у користуванні ОСОБА_3 , а на даний час знаходиться на зберіганні на території Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, повернути в користування ОСОБА_3 , після вступу вироку в законну силу.

Скасувати арешт з транспортного засобу автомобіля марки «ІЖ 2717-90» державний номерний знак НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ПП «Імідж-Л», що розташоване за адресою: м.Київ Святошенський, вул.Дружківська,10, кім.514, накладений згідно ухвали слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 червня 2022 року після вступу вироку в законну силу.

Заходи забезпечення даного кримінального провадження відносно засудженого ОСОБА_3 не застосовувалися.

Вирок суду може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду, через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору, інші учасники судового провадження також мають право на отримання в суді копії вироку.

Головуючий ОСОБА_10 Здоровило