УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 127/29600/13-к

провадження № 51-3534ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2.,

суддів ОСОБА_3., ОСОБА_4,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_1 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2021 року

та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2022 року,

встановив:

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

На адресу Верховного Суду 14 листопада 2022 року від захисника ОСОБА_5 надійшла касаційна скарга, підписана ним та засудженим ОСОБА_1 .

Як убачається з її змісту, захисник та засуджений не погоджуються із зазначеними судовими рішеннями, вказують на необхідність їх перегляду у касаційному порядку

та порушують питання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Згідно з ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, вступну

та резолютивну частину оскаржуваної ухвали апеляційного суду було проголошено

14 березня 2022 року, тоді як з касаційною скаргою захисник та засуджений звернулися до суду 10 листопада 2022 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, що ними не заперечується з огляду на їх прохання про поновлення вказаного строку.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо причини його пропуску є поважними.

Клопотання мотивовано тим, що розгляд провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції всупереч вимог кримінального процесуального закону відбувався взагалі без виклику сторони захисту, копії оскаржуваної ухвали станом на момент подання касаційної скарги

ні захиснику, ні засудженому не направлялися. Крім цього, скаржники у своєму клопотанні вказують на те, що про факт постановлення ухвали Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2022 року їм стало відомо лише 04 листопада

2022 року під час затримання засудженого ОСОБА_1 в порядку виконання вироку, що набрав законної сили, на підставі розпорядження Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2022 року. До того ж зазначають, що оскільки Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого в подальшому було продовжено, засуджений та захисник вступили до лав ЗСУ для несення військової служби, що може і повинно бути визнано поважною причиною для поновлення

їм процесуального строку.

Оскільки скаржники, як убачається зі змісту клопотання, не мали можливості подати касаційну скаргу в передбачений законом строк з незалежних від них причин, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду та необхідність його поновлення.

Разом із тим, перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.

Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Однак, всупереч вищевказаному захисник і засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, як на підстави для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції

з урахуванням положень статей 413, 414 КПК України не наводять.

Крім цього, скаржники, надаючи свою оцінку доказам, заперечують правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилаються

на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України

не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Окрім вказаного, поза увагою захисника та засудженого залишилось те, що положення статей 403, 405, 407, 409, 415 КПК України, на які вони посилаються

в обґрунтування своєї позиції щодо необхідності скасування оскаржених вироку

і ухвали касаційним судом, стосуються провадження в суді апеляційної інстанції.

Крім того, позиція заявників є суперечливою, оскільки вони вказують на незаконність оскаржуваних судових рішень, в тому числі, з підстави істотного порушення кримінального процесуального закону, з огляду на що убачають можливим закрити кримінальне провадження після їх скасування.

Також, касаційна скарга не містить обґрунтування вимоги про закриття кримінального провадження з огляду на положення статей 284, 440 КПК України.

До того ж вимоги, сформульовані в касаційній скарзі, про призначення нового розгляду в суді першої інстанції або закриття кримінального провадження

щодо ОСОБА_1 після скасування оскаржених судових є альтернативними

та не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_6. та засудженому ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2022 року щодо ОСОБА_1 .

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_1 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без руху і надати їм для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їм буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4