ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11/803/21/22 Справа № 629/2156/13-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції -
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув в закритому судовому засіданні апеляцію в.о. керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року про направлення прокурору Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 кримінальної справи відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 153 КК України (в редакції 1960 року), для провадження додаткового розслідування, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

За постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року кримінальну справу відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 153 КК України (в редакції 1960 року), направлено прокурору Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 для провадження додаткового розслідування.

Судом встановлено, що оскільки органами досудового розслідування фактично не було встановлено місце проживання підсудного ОСОБА_7 , тим самим не встановлено його особу, дана кримінальна справа підлягає направленню на додаткове розслідування, в процесі якого органу досудового розслідування необхідно достовірно встановити місце проживання підсудного.

В апеляції:

- прокурор просить скасувати постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року, а кримінальну справу щодо ОСОБА_7 повернути до суду першої інстанції для подальшого судового розгляду.

В обґрунтування вказує, що органом досудового розслідування в повному обсязі були виконані необхідні слідчі та процесуальні дії, встановлена особа обвинуваченого, а в подальшому підсудного, в тому числі і місце проживання.

Вказує, що згідно листа Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, станом на 28 грудня 2020 року, відповідно повідомлення НЦБ Інтерполу в Російській Федерації, ОСОБА_7 документований паспортом громадянина станом на 28 грудня 2020 року, відповідно повідомлення НЦБ Інтерполу в Російській Федерації та зареєстрований в м. Калуга.

Таким чином, прокурор вважає, що на даний час суду відомо місце перебування підсудного ОСОБА_7 і безпідставно вказано про те, що органом досудового розслідування не була вивчена особа підозрюваного, а саме його місце проживання.

Зазначає, що суду необхідно було лише належним чином виконати вимоги глави 37 КПК України (в редакції 1960 року), щодо видачі особи (екстрадиції), а отже, підстав для повернення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування не вбачається.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляцію, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляції прокурора, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 281 КПК України, повернення справи для додаткового розслідування за мотивами неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 368 КПК України (в редакції закону 1960 року), однобічним або неповним визнається досудове і судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи. Досудове і судове слідство у всякому разі визнається однобічним і неповним коли не були досліджені документи та інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст. 22, 64 КПК України (в редакції закону 1960 року), не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне для правильного вирішення справи. Неправильним слідство визнається тоді, коли органами попереднього розслідування при вчиненні процесуальних дій або прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону, і без усунення цих порушень справу не може бути розглянуто в суді.

З приписів ст. 22 КПК України (в редакції закону 1960 року) слідує, що прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 246 КПК України (в редакції закону 1960 року), при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України (в редакції закону 1960 року) істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» від 11 лютого 2005 р. № 2 (далі за текстом Постанови), повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду, на підставі ст. 281 КПК України, допускається лише тоді, коли неповнота або неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні.

Якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 315-1 КПК (в редакції закону 1960 року), вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим. За необхідності суд може відкласти її розгляд для витребування додаткових доказів.

Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», у такому рішенні має бути обґрунтовано висновок про наявність підстав для повернення справи на додаткове розслідування і може бути зазначено, які слідчі дії необхідно провести під час нього.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» від 11.02.2005 року № 2 та відповідно до ст. 246 КПК України суддя при попередньому розгляді кримінальної справи вправі з власної ініціативи повернути її на додаткове розслідування лише у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог КПК, без усунення яких вона не може бути призначена до судового розгляду.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» від 11.02.2005 року № 2 досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК України, не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції при винесенні рішення про направлення справи на додаткове розслідування було дотримано вищевказані вимоги закону, а тому доводи прокурора не заслуговують на увагу.

Так, За даним фактом СВ Лозівського МВ, 17 червня 2011 року було порушено кримінальну № 86110531 за ознаками ч. 3 ст. 153 КК України.

17 червня 2011 року ОСОБА_7 , в порядку ст. 115 КПК України (в ред.1960) був затриманий.

20 червня 2011 року ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 153 КК України, та того ж дня, а саме 2 червня 2011 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

03 серпня 2012 року підсудному ОСОБА_7 змінено запобіжний захід із тримання під вартою на підписку про невиїзд.

17 грудня 2012 року, тобто майже через рік, відповідно до постанови суду, дану кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 , для проведення додаткового розслідування направлено Лозівському міжрайонному прокурору.

16 квітня 2013 року, колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Харківської області скасувала вказану вище постанову від 17 грудня 2012 року.

05 листопада 2013 року, відповідно до постанови суду, вдруге, дану кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 , для проведення додаткового розслідування направлено Лозівському міжрайонному прокурору.

11 лютого 2014 року, судом апеляційної інстанція вищезазначена постанова скасована із направленням справи для судового розгляду.

26 червня 2014 року, відповідно до постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області, ОСОБА_7 оголошено у розшук, провадження у справі зупинено.

21 травня 2021 року на адресу суду надійшов лист Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, з якого вбачається, що станом на 28 грудня 2020 року з отриманого повідомлення НЦБ Інтерполу в Російській Федерації ОСОБА_7 документований паспортом громадянина Російської Федерації та зареєстрований в м. Калуга.

Як свідчить повідомлення Харківської обласної прокуратури від 30 червня 2021 року, обласною прокуратурою підтримано клопотання Лозівського міськрайонного суду про видачу ОСОБА_7 в Україну, та 30 червня 2021 року, клопотання з додатками направлені до Міністерства Юстиції України.

Проте, запити Міністерства юстиції України адресовані Генеральній прокуратурі Російської Федерації від 09 грудня 2021 року та від 02 лютого 2022 року. щодо результатів розгляду звернень відносно видачі ОСОБА_7 залишились без відповіді.

Слід зазначити, що введення у дію нового КПК України (в редакції закону 2012 року), запровадило інститут розумних строків, за яким розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень (ч. 1 ст. 28 КПК України).

При цьому, п. 11 Перехідних положень визначено, що кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п. 12 Перехідних положень розслідування кримінальних справ, передбачених пунктом 11 цього розділу, у разі повернення таких кримінальних справ судом прокурору для проведення додаткового розслідування проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Аналізуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції, в даному випадку, вичерпані всі можливості забезпечення явки підсудного ОСОБА_7 до суду, виявлену неповноту і неправильність досудового слідства по даній справі, які є суттєвими, дійсно неможливо усунути в судовому засіданні, а без їх усунення суд позбавлений можливості провести судовий розгляд за відсутності підсудного та прийняти законне і обґрунтоване рішення у справі.

За таких обставин, оскільки органами досудового слідства фактично не було встановлено місце проживання підсудного ОСОБА_7 , тим самим не встановлено його особу, дана кримінальна справа підлягає направленню на додаткове розслідування, в процесі якого органу досудового слідства необхідно достовірно встановити місце проживання вказаної особи.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та належним чином вмотивованим, а тому не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляції прокурора.

На підставі викладеного, керуючись п. 15 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України та ст. ст. 281, 365, 366, 368, 379 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію в.о. керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року про направлення прокурору Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 кримінальної справи відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 153 КК України (в редакції 1960 року), для провадження додаткового розслідування, - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 Мудрецький ОСОБА_10 Мазниця ОСОБА_11