ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/6026/21 Номер провадження 11-кп/814/1340/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000402 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2022 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, пенсіонера, не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 20000 грн матеріальної шкоди та 150000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

14 червня 2021 року, приблизно в 00 год 20 хв, ОСОБА_8 перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , де разом із потерпілим ОСОБА_10 вживали спиртні напої, на ґрунті неприязних відносин один до одного, які раптово виникли, під час словесного конфлікту ОСОБА_8 запросив потерпілого на подвір`я домоволодіння, куди вийшов разом із ним, де, діючи умисно, з метою подолання активного супротиву з боку останнього, почав наносити почергово удари кулаками обох рук в ділянку обличчя потерпілого, від яких ОСОБА_10 впав на землю, а ОСОБА_8 , незважаючи на те, що потерпілий лежить на землі та не чинить опору, продовжив наносити йому удари ногами в різні ділянки тулуба, спричинивши останньому тілесні ушкодження: садно на спині в проєкції тіла лівої лопатки, крововилив у м`які тканини (підшкірно-жирову клітковину та м`язи) грудної клітини справа в проєкції 2-6 ребер між середнє-ключичною та заднє-пахвовою лініями та зліва в проекції 7-10 ребер між середнє-ключичною та середнє-пахвовою лінією, закриті переломи 3, 4, 5, 6 ребер між середнє-ключичною та середнє-пахвовою лініями справа та переломи 2, 3, 4, 5, 6 ребер між середнє-ключичною та переднє-пахвовою лініями зліва із крововиливом в зоні переломів у міжреберні м`язи та пристінкову плевру, забій легень із розривом у міждольових ділянках та по передній поверхні середньої долі правої легені.

Після цього, ОСОБА_8 взяв до рук відрізок металевої труби, що лежав неподалік від входу до житлового будинку та діючи умисно, наніс не менше семи ударів відрізком труби по голові, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження: п`ять забитих ран на голові - у скроневій ділянці справа, по середній лінії в лобно-тім`яній ділянці, в лобно-скроневий ділянці справа (2 рани) та в лобній ділянці справа, синець в лобній ділянці зліва та синці в обох навколоорбітальних ділянках по верхньому та нижньому повікак, синець у зовнішнього кута правого ока із захватом проєкції правої виличної та скроневої кісток, субкон`юнктивальний крововилив лівого ока, крововилив у слизову оболонку губ із розповсюдженням на слизову правої щоки та ясна нижньої щелепи, закритий уламковий перелом кісток носу та правої виличної кістки, закритий перелом тіла нижньої щелепи та правого суглобового відростку, крововилив у м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні в лобно-тім`яно-скроневій ділянці справа, крововилив у правий скроневий м`яз, багатофрагментарний велико- та дрібно-уламковий перелом правої скроневої та лобної кісток справа із розповсюдженням перелому на основу черепа, епідуральний пластинчатий крововилив в проекції лобної кістки справа та правої скроневої кістки із переходом на основу черепа в зоні передньої та середньої черепних ямок справа, субдуральний пластинчатий крововилив по конвекситальній поверхні обох півкуль головного мозку із переходом на основу черепа та заходом у міжпівкульну щілину, субарахноїдальний крововилив в тім`яно-скроневій ділянці та в лобній ділянці правої півкулі головного мозку, а також по усіх поверхнях мозочка, забій головного мозку із вогнищем контузії в латерально-конвекситальному відділі правої скроневої частки головного мозку.

Причиною смерті ОСОБА_10 є важка сукупна травма із переломом кісток черепа та ребер, внутрішньо-черепними крововиливами та забоєм головного мозку і легень, яка ускладнилася гострим розладом кровообігу та набряком-набряканням головного мозку із дислокацією стовбуру головного мозку, а також декомпенсованим безповоротнім травматичним шоком.

На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду змінити, врахувати позитивну характеристику, відсутність судимостей, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, повне визнання вини та призначити менш суворе покарання.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст. 115 на ч.2 ст. 121 КК України.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не врахував показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_8 кликав на допомогу, вказував, що на нього напали та просив викликати швидку медичну допомогу і поліцію. Коли приїхали працівники невідкладної швидкої допомоги, потерпілий ОСОБА_10 був живий, а його смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в лікарні.

Суд не надав належної оцінки показанням обвинуваченого, який стверджував, що в місці де сталася подія в нічний час не освітлено, ОСОБА_8 не бачив хто саме на нього напав, злякався, схватив перший попавшийся предмет та наніс удари. При цьому злочин не приховував, з місця події не втік, просив сусідів викликати допомогу, що вказує на те, що він наміру на вбивство не мав.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційних скарг, при цьому обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника та просив змінити йому кваліфікацію та, відповідно, пом`якшити призначене покарання, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Факт нанесення ОСОБА_8 численних ударів потерпілому ОСОБА_10 , зокрема і металевим предметом в різні частини тіла, у тому числі і життєво важливі, в результаті яких настала смерть ОСОБА_10 , ніким із учасників провадження не оспорюється та підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні у суді першої інстанції належними та допустимими доказами.

Що стосується доводів захисника про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.

Частина 1 статті 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому, умисел може бути як прямим, коли особа бажала настання смерті, так і непрямим, тобто особа хоча не бажала настання смерті, але свідомо припускала їх настання.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка засудженого ОСОБА_8 до події та після вчинення, механізм, характер, кількість ударів (не менше двадцяти), спосіб нанесення тілесних ушкоджень (завдання зі значною силою ударів, зокрема металевим предметом, у тому числі багаторазово у життєво важливий орган людини голову з переломом кісток черепу та забоєм головного мозку, та по тулубу, чим завдав переломи ребер з внутрішньо-черевними крововиливами та забоєм легень), безумовно, вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя людини.

Суд правильно критично оцінив показання обвинуваченого надані суду. До того ж у своїх показаннях обвинувачений не зазначає дійсну причину конфлікту та реальні обставини події, постійно змінював свої показання, вказуючи про напад на нього то у будинку, то на подвір`ї, не вказав під час відтворення події кількість та локалізацію спричинених потерпілому ударів.

Суд обґрунтовано зазначив про відсутність інших сторонніх, крім потерпілого та обвинуваченого, осіб на місці події, оскільки такі доводи ОСОБА_8 спростовуються відсутністю слідів на місці, як про це правильно зазначив суд першої інстанції, а також показаннями свідка ОСОБА_11 , якому обвинувачений відразу після події, вказував про напад на нього однієї, а не кількох осіб.

Версія обвинуваченого, що він захищався від нападу також не узгоджуються з наявними та дослідженими доказами, так як відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09/1023-С/2021 від 15.06.202 у ОСОБА_8 відсутні на тілі будь-які тілесні ушкодження. Жодних слідів боротьби судом не встановлено, а показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що на нього вчинено напад надані зі слів обвинуваченого, які суд оцінює як спосіб захисту.

При цьому суд критично оцінює доводи про те, що подія була у темний час доби, та обвинувачений не бачив і не міг бачити особу нападника, оскільки відсутність належного освітлення не перешкодила ОСОБА_8 віднайти та взяти металевий предмет, яким він завдав численні удари ОСОБА_10 у різні частини тіла.

Більше того, вказані в апеляційній скарзі захисника доводи не спростовують кількість, локалізацію та характер завданих ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що вказують на наявність умислу саме на вбивство, з огляду на те, що особа хоча і не бажала настання смерті, але могла свідомо припускати її настання.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 359 від 12.07.2021 ОСОБА_8 у період часу, якому відповідає правопорушення, він перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Колегія суддів не надає оцінку як доводам захисника, так і висновкам суду про те, що потерпілий ОСОБА_10 , перебуваючи в тяжкому стані алкогольного сп`яніння, міг чи не міг вчиняти якісь дії, оскільки будь-яких даних про це у суду немає, а здатність особи у такому стані активно рухатися чи завдавати ударів необхідно вирішувати індивідуально щодо конкретної особи. Жодних експертних висновків щодо вказаного суду не надано, це питання не було предметом дослідження та не впливає на сам факт заподіяння ОСОБА_8 . ОСОБА_10 значної кількості ударів, у тому числі металевим предметом, в результаті яких настала смерть ОСОБА_10 , що не спростовує й сам обвинувачений.

Доводи сторони захисту про перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони спростовані судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

Те, що ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення не втікав, не викинув металеву трубу, як про це зазначає захисник, не є достатніми доказами того, що він не міг під час завдання ударів усвідомлювати наслідки своїх дій у вигляді настання смерті потерпілого.

Таким чином, врахувавши всі встановлені обставини кримінального провадження, місцевий суд правильно встановив, що ОСОБА_8 мав умисел саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , а тому дії обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України кваліфіковано правильно.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, те, що до кримінальної відповідальності притягується вперше; поведінку обвинуваченого до та після події, які не вказують на усвідомлення ним наслідків та суспільної небезпечності вчиненого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також колегія суддів враховує тяжкі незворотні наслідки, що настали внаслідок дій ОСОБА_8 , те, що шкоду потерпілій обвинувачений не відшкодовував і не намагався це зробити.

Доводи ОСОБА_8 про наявність обставин, які пом`якшують покарання: щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, є безпідставними з огляду на таке.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Тобто, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав частково, заперечує обставини події, впродовж тривалого часу, з дня вчинення кримінального правопорушення до ухвалення вироку не вживав жодних дій для усунення наслідків завданої шкоди, не намагався відшкодувати шкоду. Вказане свідчить, що ОСОБА_8 не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості під час апеляційного розгляду, що не узгоджується з апеляційною скаргою захисника про перекваліфікацію дій обвинуваченого, яку він в судовому засіданні підтримав.

Враховуючи показання обвинуваченого, які він впродовж досудового розслідування та судового розгляду постійно змінював, намагаючись ввести суд в оману та замовчував обставини вчиненого, відсутнє і активне сприяння розкриттю злочину.

Інших обставин, які б пом`якшували покарання учасниками провадження не зазначено та судом не встановлено.

За таких підстав, призначене ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду у суді першої інстанції допущено не було, тому вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим. Отже, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4