№ 1-кп/756/745/22
В И Р О К
іменем України

14 листопада 2022 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, одруженого, з повною середньою освітою, працюючого менеджером у ТОВ «КОМПАНІЯ «КРЕДО ФУД», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

17 травня 2021 року, близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебував на балконі, що на 4-му поверсі гуртожитку по АДРЕСА_3 , де помітив, як на вулиці ОСОБА_9 агресивно спілкувався з перехожим громадянином з приводу перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння у публічному місці.
У цей момент у ОСОБА_8 відбувся словесний конфлікт з ОСОБА_9 , після якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 вийшов на вулицю де побачив ОСОБА_9 біля продуктового магазину по АДРЕСА_3 . Наблизившись до ОСОБА_9 з метою з`ясування відносин, ОСОБА_8 не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків своїх подальших дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не розглядаючи настання смерті потерпілого, як один із можливих наслідків своєї поведінки у вигляді кримінальної протиправної недбалості, наніс удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на бетонну поверхню пішохідної доріжки, при цьому зазнавши травми голови.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді:
травми голови (крововилив в м`яких тканинах потиличної області, перелом кісток склепіння черепа з розповсюдженням на кістки основи черепа, перелом верхньої стінки лівої очниці, субдуральна гематома в об`ємі 30 мл., субарахноїдальний крововилив та ділянки забою речовини мозку в області лобових та скроневих часток мозку, субарахноїдальний крововилив в області півкуль мозочку);
крововиливів в м`яких тканинах обличчя (область носу, повіки зліва, ліва вилична область), перелом кісток носу;
вторинних крововиливів в речовині головного мозку, набряк-набухання головного мозку з формуванням поширеної зони ішемічного некрозу речовини мозку в області правої півкулі, респіраторний дистрес-синдром, ознаки ендокринної недостатності в наднирниках, шунтування кровотока в нирках, вогнища некронефроза.
Ушкодження у вигляді травми голови, за ознаками небезпеки для життя, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у приміщенні КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3.
До смерті ОСОБА_9 призвела травма голови, проявами якої стали перелом кісток склепіння та основи черепа, забій головного мозку та крововилив під його оболонки з виникненням ускладнення деструктивного набряку головного мозку.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не визнав та суду показав, що 17 травня 2021 року, близько 16 год. 30 хв., знаходився у своєї майбутньої дружини, за адресою: АДРЕСА_3 . Вийшовши на балкон, що на 4-му поверсі, помітив, як потерпілий ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, конфліктує з безхатьками.
ОСОБА_8 висловив ОСОБА_9 зауваження щодо припинення протиправних дій, однак останній почав ображати його нецензурною лайкою. Не бажаючи продовжувати конфлікт з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вийшов з балкону до кімнати.
Через деякий час, вийшовши на вулицю та йдучи по алеї, до нього підбіг ОСОБА_9 , який почав погрожувати та замахнувся в сторону обличчя ОСОБА_8 кулаком правої руки.
Захищаючи себе та випереджаючи удар потерпілого, ОСОБА_8 правою рукою наніс єдиний удар в обличчя ОСОБА_9 , від якого останній впав на землю.
ОСОБА_8 залишився на місці події, викликав швидку медичну допомогу та, у подальшому, допоміг помістити ОСОБА_9 до карети швидкої медичної допомоги.
Також обвинувачений показав, що він не припускав, що так все може статись, що не мав умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та смерті ОСОБА_9 , а вдарив останнього з метою захистити себе від його дій, а тому в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що загиблий ОСОБА_9 був її чоловіком.
17 травня 2021 року, близько 16 год., вона разом з чоловіком йшли по вулиці. Неподалік дитячої поліклініки, що знаходиться поблизу буд. АДРЕСА_3 , у чоловіка була словесна суперечка з безхатьками, які розпивали спиртні напої в громадському місці.
У цей час, обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи на балконі у вищевказаному будинку, кричав до чоловіка, щоб той не чіпав безхатьків.
Через деякий час, безхатьки пішли в різні сторони, а вона та ОСОБА_9 попрямували до магазину. ОСОБА_6 зайшла до магазину, а ОСОБА_9 чекав поблизу. Коли вийшла з магазину побачила, що чоловік лежав на плитці, а ОСОБА_10 сидів поруч. Швидку медичну допомогу викликав обвинувачений.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показав, що в середині травня 2021 року, йдучи по вулиці, був свідком суперечки між двома чоловіками, що мала місце біля магазину, що знаходиться поблизу буд. АДРЕСА_3 .
Свідок знаходився за 20-30 метрів від двох чоловіків та бачив, як обвинувачений ( ОСОБА_10 ) підійшов до потерпілого ( ОСОБА_9 ). ОСОБА_9 протягував руку ОСОБА_10 , а останній, у свою чергу, правою рукою наніс удар в обличчя. Від удару ОСОБА_9 впав на спину та вдарився головою об плитку, що була на землі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що 17 травня 2021 року, в районі 16-17 годин, був свідком нанесення удару одним чоловіком іншому, що мав місце біля магазину, що знаходиться поблизу буд. АДРЕСА_3 .
Свідок знаходився за 30-50 метрів від вказаних чоловіків та бачив, як обвинувачений ОСОБА_10 підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та правою рукою наніс удар в обличчя останньому.
Від удару ОСОБА_9 впав та вдарився головою об плитку. Потім приїхала швидка медична допомога, яка забрала ОСОБА_9 . ОСОБА_10 весь час знаходився на місці події.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що загиблий ОСОБА_9 є його зятем.
17 травня 2021 року, свідок знаходився вдома та через вікно спостерігав, як біля поліклініки між ОСОБА_9 та безхатьками був словесний конфлікт.
Поблизу поліклініки є будинок, на балконі якого стояв обвинувачений ОСОБА_10 та кричав до ОСОБА_9 , щоб останній не чіпав безхатьків. ОСОБА_10 повідомив, що спуститься до низу.
Через деякий час до його сина ОСОБА_14 зателефонували та повідомили, що ОСОБА_9 забирає швидка медична допомога.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показав, що загиблий ОСОБА_9 є чоловіком сестри ОСОБА_6 .
В травні 2021 року свідок знаходився вдома, через вікно бачив словесний конфлікт ОСОБА_9 з безхатьками.
Поблизу знаходився будинок, на балконі якого стояв обвинувачений ОСОБА_10 , який висловлював ОСОБА_9 вимогу не чіпав безхатьків, а не то він спуститься.
Через деякий час до свідка зателефонував знайомий та повідомив, що ОСОБА_9 забирає швидка медична допомога. ОСОБА_10 знаходився біля карети швидкої медичної допомоги.

Згідно протоколу огляду місця події з фототаблицями від 17 травня 2021 року, під час вказаної слідчої дії було оглянуто ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_3 , поблизу магазину «Продукти», де на асфальті (бетонній плитці) виявлено плями бурого кольору (том № 2 а.с. 7-11).

З досліджених в судовому засіданні висновків експерта № 021-1528-2021 від 06 серпня 2021 року, № 022-76-1528-2021 від 13 серпня 2021 року вбачається, що при проведенні судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 , 1987 року народження, були виявлені:
- травма голови (крововилив в м`яких тканинах потиличної області, перелом кісток склепіння черепа з розповсюдженням на кістки основи черепа, перелом верхньої стінки лівої очниці, субдуральна гематома в об`ємі 30 мл., субарахноїдальний крововилив та ділянки забою речовини мозку в області лобових та скроневих часток мозку, субарахноїдальний крововилив в області півкуль мозочку);
- крововиливи в м`яких тканинах обличчя (область носу, повіки зліва, ліва вилична область), перелом кісток носу;
- вторинні крововиливи в речовині головного мозку, набряк-набухання головного мозку з формуванням поширеної зони ішемічного некрозу речовини мозку в області правої півкулі, респіраторний дистрес-синдром, ознаки ендокринної недостатності в наднирниках, шунтування кровотока в нирках, вогнища некронефроза.
Ушкодження у вигляді травми голови, за ознаками небезпеки для життя, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, знаходиться у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , могло виникнути при однократному контакті правої задньо-бічної поверхні волосяної частини голови з тупим предметом, що мав переважаючу поверхню, при падінні з вертикального або близького до нього положення на тверду поверхню.
Крововиливи в м`яких тканинах обличчя та перелом кісток носу мають ознаки легких тілесних ушкоджень, могли виникнути при однократній ударній дії тупого предмета з обмеженою поверхнею в область обличчя.
Вищевказані ушкодження виявлені у ОСОБА_9 , як вказує експерт, мають однакову давність виникнення, час їх утворення 17 травня 2021 року.
До смерті ОСОБА_9 (смерть настала 19 травня 2021 року) призвела травма голови, проявами якої стали перелом кісток склепіння та основи черепа, забій головного мозку та крововилив під його оболонки з виникненням ускладнення деструктивного набряку головного мозку.
Крім того, експерт вказує, що морфологічні особливості виявленої черепно-мозкової травми (перелом кісток черепу, розташування зон ушкоджень м`яких тканин волосяної частини голови, речовини головного мозку, його оболонок), ушкоджень м`яких тканин обличчя та кісток обличчя (носових кісточок), з урахуванням даних матеріалів справи, зокрема протоколу проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_11 , у сукупності вказують на те, що травма голови у ОСОБА_9 виникла після нанесення ОСОБА_8 удару рукою в область обличчя ОСОБА_9 , що спричинило його падіння з вертикального положення на площині та удар головою о тверду поверхню (том № 2 а.с. 44-48, 51-53).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 11 серпня 2021 року, вказаної дати потерпіла ОСОБА_6 відтворила події, що відбувались 17 травня 2021 року, близько 16 год., поблизу буд. АДРЕСА_3 .
Зокрема, ОСОБА_9 вказала, що у вказаний вище час вона разом з ОСОБА_9 йшли в магазин. Поблизу медичного закладу, що за адресою: м. Київ, вул. Північна, 4-А, між ОСОБА_9 та безхатьками виник словесний конфлікт. У цей момент з балкону будинку, що знаходився неподалік, до ОСОБА_9 звернувся чоловік одягнений у темний одяг. Вказаний чоловік вимагав не чіпати безхатьків та повідомив, що вийде на вулицю.
Після вказаної словесної перепалки, вона разом з ОСОБА_9 пішли до магазину. Потерпіла зайшла до приміщення магазину, а ОСОБА_9 залишився чекати поблизу.
Через декілька хвилин, вийшовши з магазину, потерпіла побачила, що ОСОБА_9 лежав без свідомості на бетонній плитці, із правого вуха та рота останнього текла кров. Чоловік в темному одязі, з яким у ОСОБА_9 була словесна перепалка та який попередньо знаходився на балконі, сидів біля непритомного ОСОБА_9 .
У подальшому вказаний чоловік викликав швидку медичну допомогу.
Безпосередньо у судовому засіданні було досліджено оптичний диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 , з якого встановлено повноту та правильність відображення відомостей у протоколі проведення слідчого експерименту (том № 2 а.с. 20-23).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 11 серпня 2021 року, вказаної дати свідок ОСОБА_11 відтворив події, що відбувались 17 травня 2021 року, близько 16 год. 30 хв., поблизу буд. № 2-Д по вул. Північній у м. Києві.
Зокрема, ОСОБА_11 вказав, що у вказаний вище час знаходився за 30 метрів від магазину та бачив, як до ОСОБА_9 , який стояв спиною до свідка, підходить чоловік в темному одязі. Вказаний чоловік кулаком правої руки наніс ОСОБА_9 удар в обличчя. Останній від нанесеного удару впав на спину та вдарився потилицею об бетонну плитку. Одягнений в темний одяг чоловік схилився до ОСОБА_9 , який лежав без свідомості та намагався привести до тями.
Через декілька хвилин на місце події прийшла дружина ОСОБА_9 . Чоловік, який наніс удар повідомив свідку, що викликав швидку медичну допомогу.
Безпосередньо у судовому засіданні було досліджено оптичний диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 , з якого встановлено повноту та правильність відображення відомостей у протоколі проведення слідчого експерименту (том № 2 а.с. 34-37).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, у відповідності до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Так, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо нанесення удару ОСОБА_9 , суд вважає їх правдивими та такими, що відповідають дійсності, оскільки вони узгоджуються як з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які показали, що обвинувачений правою рукою наніс удар в обличчя ОСОБА_9 , від якого останній впав та вдарився головою об бетонну плитку, так і з відомостями, що викладені у висновках експерта № 021-1528-2021 від 06 серпня 2021 року, № 022-76-1528-2021 від 13 серпня 2021 року.

При цьому, суд критично оцінює показання обвинуваченого в тій частині, що на вулиці ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_8 та намагався нанести йому удар, оскільки такі показання обвинуваченого спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також відомостями, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 .
У своїх показаннях свідки вказали, що саме ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 першим наніс удар в обличчя останнього.
Крім того, суд бере до уваги показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , згідно яких, під час перебування на балконі, ОСОБА_10 , в ході словесної перепалки з ОСОБА_9 , наголошував на тому, що вийде на вулицю для з`ясування відносин.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що сукупність доказів, які наведено вище, можна покласти в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 .

Однак, органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як такі, що виразилися в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Разом з тим, суд не може погодитись з такою кваліфікацією.
Суд враховує, що необхідно відмежовувати умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого від вбивства з необережності.
При відмежуванні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого від вбивства з необережності (ч. 1 ст. 119 КК України), суд дослідив докази, що мають значення для з`ясування суб`єктивної сторони злочину.
Так, склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей, заподіяння смерті відбувається єдиним засобом завданням тілесних ушкоджень.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (ч. 2 ст. 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Складність об`єктивної сторони цього злочину полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний з них (найближчий) тяжкі тілесні ушкодження (обов`язкова ознака об`єктивної сторони) знаходяться у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними (віддаленими) смертю потерпілої особи (кваліфікуюча ознака). У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового наслідку суб`єктивна сторона виражається в умислі (прямому чи непрямому), а стосовно другого (кваліфікованого) наслідку тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння і найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність.
Значення змішаної форми вини полягає в тому, що вона дає можливість: а) конкретизувати ступінь суспільної небезпечності злочину; б) визначити правильну кваліфікацію; в) відмежувати близькі за об`єктивними ознаками склади злочинів, зокрема умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність, коли винуватий не усвідомлював можливості настання похідного вторинного (віддаленого) наслідку в результаті настання похідного первинного (найближчого).
Прояв ознак умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.

В аспекті сказаного слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», в якій зазначено, що для відмежовування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Також, наведене вище розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК України знаходить своє відображення у постановах Верховного Суду (провадження: № 51-10309км18 від 23.05.2019, № 51-649км18 від 20.03.2018, № 51-1147км19 від 15.08.2019) та постановах Верховного Суду України (справи: № 5-8кс13 від 25.04.2013, № 5-4кс15 від 19.03.2015, № 5-25кс15 від 28.05.2015).

Так, оцінивши надані сторонами докази в своїй сукупності, а також зважаючи на встановлені на їх підставі обставини, зокрема: нанесення ОСОБА_8 одного удару в обличчя ОСОБА_9 , від якого останній упав та вдарився головою об тверду поверхню; висновки експерта відповідно до яких, травма голови, яка є тяжким тілесним ушкодженням та знаходиться у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , могла виникнути при однократному контакті правої задньо-бічної поверхні волосяної частини голови з тупим предметом, що мав переважаючу поверхню, при падінні з вертикального або близького до нього положення на тверду поверхню, суд приходить до висновку про помилкову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Судом також ураховується, що у конфліктній ситуації, що виникла з ОСОБА_9 ОСОБА_8 , знехтувавши можливими наслідками, обрав найрадикальніший спосіб його вирішення застосування насилля.

Однак, тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_9 , було не безпосереднім наслідком удару заподіяного обвинуваченим в ділянку голови потерпілого, а результатом падіння останнього і удару головою о тверду поверхню, чого обвинувачений хоч і не передбачав, хоча повинен був і міг передбачити.
Отже, у даному конкретному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, а вбивство, вчинене через необережність, у зв`язку з чим, дії ОСОБА_8 підлягають перекваліфікації з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_8 доведена саме у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та відповідно, перекваліфіковує дії останнього.
ОСОБА_8 своїми діями, які виразилися у вбивстві, вчиненому через необережність, вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, вчиненим із необережності, та обставину, що пом`якшує покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що останній сприяв у наданні допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.
Також, суд ураховує дані про особу винного, котрий одружений, має на утриманні малолітню дитину 2022 року народження, офіційно працевлаштований у ТОВ «КОМПАНІЯ «КРЕДО ФУД», у складі добровольчого формування № 42 приймає участь в забезпеченні громадського порядку на території Оболонського району м. Києва, за місцем проходження військової служби, попереднім та поточним місцем роботи характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності зі ставленням ОСОБА_8 до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення останньому покарання у виді обмеження волі наближеного до мінімальної межі санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, з його реальним відбуванням, оскільки вважає, що саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_8 статей 69, 75 КК України.

Також, в підготовчому судовому засіданні 02 листопада 2021 року потерпіла ОСОБА_6 подала безпосередньо суду цивільний позов до цивільного відповідача ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_6 від 26 жовтня 2021 року мотивований тим, що вона є дружиною ОСОБА_9 , внаслідок смерті якого їй була нанесена матеріальна та моральна шкода. Зазначає, що нею були витрачені грошові кошти у розмірі 50 299 грн. 35 коп. на лікування та поховання ОСОБА_9 . Розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_6 оцінила у розмірі 1 200 000 грн. Вказує, що смерть її чоловіка завдала їй тяжких моральних страждань, які виразились, зокрема, у переживаннях під час лікування чоловіка та після його смерті, а також було порушено нормальні життєві зв`язки позивача (том № 1 а.с. 114-118).
Таким чином, посилаючись на положення статей 1166, 1167 ЦК України позивач просить суд стягнути на користь ОСОБА_6 з обвинуваченого ОСОБА_8 шкоду, яка заподіяна внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 1 250 299 грн. 35 коп., з яких 1 200 000 грн. спричинена моральна шкода, а 50 299 грн. 35 коп. матеріальна шкода у вигляді витрат на лікування та поховання ОСОБА_9

21 липня 2022 року стороною захисту подано відзив на позовну заяву потерпілої. Вказаним відзивом захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить залишити без розгляду позов потерпілої, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Водночас, у разі прийняття позову до провадження, захисник ОСОБА_7 просить відмовити у його задоволенні, оскільки відсутні належні та допустимі докази завдання потерпілій матеріальної та моральної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_8 цивільний позов потерпілої не визнав.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали заявленого цивільного позову, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як зазначено вище, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, а саме: ОСОБА_8 є винуватим у вбивстві ОСОБА_9 , вчиненому з необережності.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, потерпілою особою, яка померла від неправомірних дій ОСОБА_8 , є ОСОБА_9 , 1987 року народження.
Потерпілою особою внаслідок вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, була визнана дружина ОСОБА_9 ОСОБА_6 на підставі постанови слідчого від 24 травня 2021 року (том № 2 а.с. 16).

Суд зважає на те, що за загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Водночас, надані потерпілою на підтвердження витрати на лікування ОСОБА_9 фіскальні чеки № 10434946 на суму 1 394 грн. 85 коп. та № 10434924 на суму 1 471 грн. 36 коп., неможливо сприйняти, оскільки вони неналежної якості друку. Належної якості друку оригіналів чи копій вказаних фіскальних чеків потерпіла до суду не надала. Тому, витрати на лікування ОСОБА_9 в сумі 2 866 грн. 36 коп., суд вважає не доведеними.

Також, із доданих до цивільного позову матеріалів, убачається, що витрати матеріального характеру понесені ОСОБА_6 на лікування та поховання ОСОБА_9 наступні: за лікування 7 604 грн. 84 коп., за поховання 8 090 грн., за поминальний обід 31 738 грн. 15 коп. (том № 1 а.с. 119-127).

Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; намогильні споруди пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відшкодування матеріальної шкоди на придбання поминального обіду та алкоголю, не підлягає задоволенню, оскільки чинним законодавством не передбачено відшкодування будь-яких інших витрат, окрім зазначених у ст. 1201 ЦК України, а тому витрати на суму 31 738 грн. 15 коп. не підлягають стягненню.

Таким чином, остаточному стягненню з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 підлягає матеріальна шкода в розмірі 15 694 грн. 84 коп.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральної шкоди, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди ОСОБА_6 , що виразилося у нервовому потрясінні, перенесеному стресі та стражданні від загибелі рідної людини її чоловіка та незворотності втрати.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , щодо стягнення моральної шкоди, спричиненої загибеллю її чоловіка, внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення за рахунок відповідача.

Суд, при визначені розміру відшкодування потерпілій ОСОБА_6 моральної шкоди враховує, зокрема роз`яснення, викладені в пункті 9 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди»: ступінь вини ОСОБА_8 , тяжкість втрати, неможливості її відновлення, право на отримання грошової компенсації моральної шкоди іншими членами родини загиблого, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_8 на її користь компенсацію моральної шкоди в сумі 500 000 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості, не призведе до збагачення позивача та не поставить в край тяжкий матеріальний стан ОСОБА_8 .

При вирішення питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, які було застосовано під час досудового розслідування, суд зважає на наступне.

Як убачається з цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 від 24 травня 2021 року, остання серед іншого, просила вжити заходів для забезпечення цивільного позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, було накладено арешт на майно ОСОБА_8 , а саме на два гаражі, частину квартири та автомобіль ( том № 2 а.с. 92-94).
Як убачається з повідомлення ТСЦ 8043 від 24 червня 2021 року, вказаної дати, на виконання ухвали суду, було накладено заборону відчуження на автомобіль марки «Opel Vivaro», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_8 (том № 2 а.с. 95).
Водночас, згідно рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно від 23 червня 2021 року №№ 58905930, 58907739 та 58910246, реєстратором відмовлено у державній реєстрації обтяження та арешту майна, зокрема двох гаражів та частини квартири, оскільки заяви про державну реєстрацію обтяження речових прав на нерухоме майно ОСОБА_8 , були подані після реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем (том № 2 а.с. 96-98).

На підставі вищевказаного, беручи до уваги, що судом ухвалено рішення про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, суд вважає необхідним залишити без зміни накладений арешт на автомобіль ОСОБА_8 .
При цьому, скасування арешту майна з двох гаражів та частини квартири судом не вирішується, оскільки ухвалу про накладення арешту на майно, в цій частині, виконано не було.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.

Початок строку відбування ОСОБА_8 покарання рахувати з дня прибуття до місця відбування покарання і постановлення на облік у виправному центрі.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 15 694 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто чотири) гривні 84 копійки та 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року на майно, а саме на автомобіль марки «Opel Vivaro», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , в частині заборони відчуження та розпорядження, залишити без зміни.

Речовий доказ по справі, а саме оптичний диск з інформацією по мобільному номеру телефона ОСОБА_8 , залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1