Справа № 751/5667/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/463/22
Категорія - ч.2 ст. 186 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7 ( в режимі відео конференції)

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002838 від 13 травня 2019 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2022 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз 15 квітня 2021 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 72, ч. 1 ст. 71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2021 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 14 серпня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 314 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 12 травня 2019 року, близько 22 години, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи потворно, він відкрито заволодів сумкою ОСОБА_9 , яка не має для неї матеріальної цінності, всередині якої знаходились грошові кошти в сумі 200 грн., мобільний телефон марки «Huawei-Y5» в корпусі чорного кольору з карткою мобільного оператора «Київстар», чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1 810 грн..

Покидаючи місце вчинення кримінального правопорушення та утримуючи при собі раніше викрадене майно, ОСОБА_6 на вимогу потерпілої ОСОБА_9 зупинитися, спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді саден та забиття м`яких тканин обличчя, що відповідно до висновку №192 судово-медичної експертизи від 27 травня 2019 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вирок суду просить скасувати, як необґрунтований, невмотивований, ухвалений із порушенням норм процесуального та матеріального закону, та виправдати його за пред`явленим обвинуваченням, оскільки викладені судом обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Вказує, що свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердив, що 12 травня 2019 року в той час, коли було вчинене кримінальне правопорушення, він перебував у нього, вони спілкувались, він нікуди не відлучався та спав у сусідній кімнаті. Крім них у квартирі були дружина свідка ОСОБА_11 та сусідка ОСОБА_12 , які у судовому засіданні також підтвердили його алібі.

Викрадений у потерпілої телефон йому запропонував придбати у свого знайомого ОСОБА_13 , він його придбав за 200 грн., а потім продав ОСОБА_14 . Через два дні він дізнався, що телефон крадений. 20 травня 2020 року його забрали працівники поліції до відділу, відібрали пояснення та відпустили. У відділку його зі спини упізнала потерпіла, вказавши, що можливо він схожий на ту особу, яка забрала у неї сумочку з телефоном. Він ходив до потерпілої поговорити з цього приводу, де поспілкувався з нею та її чоловіком, якого знав до цього тривалий час, потерпіла сказала, що знає ту особу, яка її пограбувала.

Під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_9 надала суперечливі показання, вказала, що ОСОБА_6 наглядно знала, оскільки іноді бачила його в районі, а чоловік його знав через те, що вони навчались в одній школі. При цьому, потерпіла за медичною допомогою щодо отриманих тілесних ушкоджень звернулась лише наступного дня, тобто через значний проміжок часу, отже невідомо де і від кого вона могла отримати ті тілесні ушкодження.

Із пред`явлених стороною обвинувачення доказів встановлено тільки п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, а саме подія кримінального правопорушення (місце та спосіб), інші обставини, що підлягають доказуванню щодо причетності ОСОБА_6 до пограбування ОСОБА_9 , відповідно до ч. 1 ст. 91 цього Кодексу, не були встановлені в ході слідства та під час судового розгляду.

На думку апелянта, викладене свідчить про відсутність достатніх доказів його винуватості в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України підлягає виправданню у зв`язку з не доведенням його участі у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили вирок суду скасувати через недоведеність участі ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, прокурора, яка заперечувала проти аргументів сторони захисту та вважала вирок суду законним та обґрунтованим належними та допустимими доказами, яким суд дав обґрунтовану оцінку, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Заперечуючи свою причетність до інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_6 вказував на те, що 12 травня 2019 року, близько 19 години, він приїхав до ОСОБА_15 в гуртожиток, де були також ОСОБА_10 та його дружина ОСОБА_11 , вони поспілкувались та близько 23 години пішли відпочивати. Черговий в гуртожитку записував час його приходу та виходу. Телефон він купив за 200 гривень у знайомого ОСОБА_16 , а після обіду цього ж дня продав за 600 гривень. Потерпіла його знала, тому могла відразу повідомити поліцію, що це він напав на неї, але впізнала його за фотографією лише через місяць.

Однак, такі показання обвинуваченого повністю спростовуються зібраними та дослідженими під час судового розслідування доказами.

Будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_9 вказала, що 12 травня 2019 року після сварки з чоловіком близько 22 години вона вийшла на вулицю та присіла покурити біля одного з магазинів. В цей час до неї підійшов чоловік, який попросив прикурити, але вона відмовила йому, тоді він схопив її сумку та побіг в напрямку хвіртки, що за магазином. Вона побігла за ним та просила повернути майно, а коли вона його наздогнала, то він штовхнув її в плече, від удару вона впала обличчям в сітку. У неї паморочилось голова, але коли вона повернулась додому та розповіла все чоловіку, то він викликав поліцію. Пізніше за фотознімками вона впізнала нападника, яким виявився ОСОБА_6 , якого вона раніше бачила в районі де проживає. Потім стало відомо, що обвинувачений вчився з її чоловіком в одній школі. Коли ОСОБА_6 приходив до них додому, то не вибачався та завдану шкоду не відшкодував, лише сказав, що йму не можна до в`язниці, у нього маленька дитина.

Такі пояснення потерпілої повністю узгоджуються з рапортом поліцейського від 12 травня 2019 року, відповідно до якого о 23 год. 29 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_17 про те, що годину назад біля магазину «Сільпо», що по вул. Музичній в м. Чернігові, на його дружину напав чоловік та відкрито заволодів сумкою з речами. При цьому, у рапорті вказані прикмети нападника: вік близько 20 років, зріст біля 1,70 см, худорлявої тілобудови, одягнений у чорний одяг з капюшоном.

Під час огляду місця події була оглянута ділянка місцевості, де був здійснений напад на ОСОБА_18

15 травня 2019 року потерпіла звернулась до травмпункту Чернігівської міської лікарні №2, де вона була оглянута, у неї виявлені садна та забій м`яких тканин обличчя. ОСОБА_9 рекомендовано звернутись до лікаря хірурга в поліклініку.

Під час проведення судово-медичної експертизи експертом було вказано про те, що виявлені у ОСОБА_9 садна та забиття м`яких тканин обличчя виникли від дії тупих, твердих предметів по механізму тертя та могли виникнути 12 травня 2019 року. (висновок експерта №192)

Під час проведення слідчого експерименту 26 серпня 2020 року потерпіла ОСОБА_9 показала магазин біля якого сиділа та де стояла її сумка, звідки до неї підійшов ОСОБА_19 , вказала подальший напрямок його руху та місце де обернувся до неї, вказала як саме він її штовхнув та куди побіг після поштовху.

Отже, вказаними вище доказами підтверджується версія потерпілої щодо обставин здійсненого на неї нападу та отримання тілесних ушкоджень від нападника, при цьому, повністю спростовуються показання обвинуваченого в тій частині, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 могла отримати в інший спосіб, а її показання є суперечливими.

Доводи обвинуваченого про те, що потерпіла знала нападника, але упізнала його за фотознімками через місяць після подій, суперечить здобутим під час досудового розслідування та судового слідства доказам.

Та обставина, що потерпіла бачила в районі, де проживає, молодого чоловіка, в якому потім упізнала нападника, який заволодів її особистими речами, не вказує на те, що вона знала його ім`я та місце проживання. Той факт, що ОСОБА_6 навчався в одній школі з чоловіком потерпілої став відомий після того, як ОСОБА_9 упізнала нападника за фотознімками у відділі поліції.

Під час впізнання за фотознімками, потерпіла вказала, що впізнала особу на фото №4 (зображення ОСОБА_6 ) за формою очей, носа та загальними рисами обличчя. Перед проведенням впізнання потерпіла однозначно вказала, що зможе упізнати особу, яка на неї напала.

Аналіз змісту наведених вище доказів дає обґрунтовані підстави стверджувати, що ОСОБА_9 надавала суду правдиві та послідовні показання про обставини нападу на неї та беззаперечно упізнала особу, яка цей напад здійснила. Незгода обвинуваченого з такою позицією потерпілої вказує лише на те, що він намагається будь-яким чином уникнути кримінальної відповідальності.

Візит обвинуваченого до потерпілої додому був обумовлений виключно тим, що через своє знайомство з чоловіком потерпілої він хотів уникнути відповідальності, намагався переконати потерпілу у тому, що йому не можна у в`язницю, при цьому фактично не заперечував, що саме він на неї напав та заволодів її особистими речами, в тому числі і мобільним телефоном.

Свідок ОСОБА_20 підтвердив, що в 2019 році купив у ОСОБА_6 сенсорний телефон чорного кольору, модель та ціну не пам`ятає. У подальшому телефон продав ОСОБА_21 , який здав його в ломбард, але коли приїжджали правоохоронці, то він зрозумів, що з телефоном щось не так, хоча і не питав у обвинуваченого звідки у нього той телефон.

З листа ПТ «Ломбард «Свіжа копійка» №880/6 від 21 червня 2019 року убачається, що мобільний телефон марки «Huawei», imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 закладався ОСОБА_22 , 17.05.2019 статус відкуплено, 20.05.2019 звернено стягнення.

Колегія суддів погоджується з наданням критичної оцінки показанням свідків ОСОБА_23 , яка є співмешканкою обвинуваченого, а також свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , який є родичем ОСОБА_6 , що викликає обґрунтований сумнів у достовірності їх показань, які суперечать іншим зібраним у кримінальному провадженні доказам та показанням потерпілої, яка безпосередньо вказує на обвинуваченого як на особу, яка вчинила на неї напад.

З огляду на наведене, підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст. ст. 85, 86 КПК України в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, немає.

Наведені у вироку докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 вчинив не він, а інша особа.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у відкритому викраденні майна ОСОБА_9 (грабіж), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів, а покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, підстав для зміни чи скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 , яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою, в той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_24 ОСОБА_25 ОСОБА_26