Справа № 462/4555/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1087/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представника цивільного відповідача ТзОВ «Грінера Україна» - адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 20 жовтня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ,

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача ТзОВ «Грінера Україна» -

адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 20 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 п.1, 2 ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено.

Стягнуто із ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_12 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 70204 гривні, та відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 72000 гривень.

Стягнуто із ТзОВ «Грінера Україна» на користь ОСОБА_12 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 158000 гривень.

Стягнуто порівно із ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТзОВ «Грінера Україна» на користь ОСОБА_12 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6200 гривень.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати. Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21.05.2021 року.

Згідно цього вироку суду, 14 травня 2021 року приблизно о 16:55 год. ОСОБА_8 , керуючи вантажним сміттєвозом марки «IVECO EUROTECH 190E27», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Львові на вул. Вернигори, поблизу будинку № 12, в сторону вул. Декарта, порушив вимоги Розділу 1 п. 1.5, Розділу 2 п. 2.3 б), Розділу 10 п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним вантажним сміттєвозом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, перед початком руху не переконався, що він буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка рухалася попереду сміттєвоза. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_13 отримала тупу поєднану травму тулуба у вигляді переломів ребер, хребта, множинних переломів кісток тазу, рани промежини, яка проникала в порожнину тазу з пошкодженням статевих органів та прямої кишки, крововиливів у внутрішні органи, розривів м`язів тазу, що призвело до гострої крововтрати та смерті.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представник цивільного відповідача ТзОВ «Грінера Україна» - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання, у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 2 роки. У решті вирок суду просить залишити без змін.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Покликаючись на положення ст. 374 КПК України, прокурор вказує, що місцевий суд, зазначивши у мотивувальній частині вироку обставини щодо недоцільності призначення ОСОБА_8 додаткового покарання, у резолютивній частині вироку жодним чином не зазначив про незастосування до обвинуваченого цього покарання.

Прокурора вважає, що оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об`єктивна сторона якого виразилась у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, у результаті чого відбулось ДТП із летальним наслідком для пішохода, а також те, що обвинувачений може виконувати роботу, яка не пов`язана із керуванням транспортним засобом, суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ТзОВ «Грінера Україна» - адвокат ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок у частині вирішення цивільного позову щодо стягнення з ТзОВ «Грінера Україна» 158 000 гривень моральної шкоди скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 до ТзОВ «Грінера Україна» про стягнення моральної шкоди у розмірі 158 000 гривень. Також просить покласти на позивача судові витрати, які складаються із витрат на професійну правову допомогу, і попередній розрахунок яких складає 27 000 грн. у суді першої інстанції та 16 000 грн. у суді апеляційної інстанції.

Свої апеляційні вимоги представник мотивує тим, що оскаржуваний вирок у частині вирішення цивільного позову є незаконним та необґрунтованим, ухвалений із неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що всупереч вимогам ч. 4 ст. 265 ЦПК України оскаржуваний вирок не містить аргументів прийнятого судом рішення про стягнення на користь потерпілого ТзОВ «Грінера Україна» вказаного розміру моральної шкоди, з яким апелянт не погоджується.

Зазначає, що потерпілим не було надано жодних документів, квитанцій, назв лікарських препаратів, який він змушений був приймати у зв`язку із смертю матері, наявність причинно-наслідкового зв`язку між смертю матері та описаних ним обставин, висновок психолого-психіатричної експертизи, інші документи, які б підтверджували, що позивач у зв`язку із втратою матері звертався до лікаря або перебував на лікуванні, тощо. Стверджує, що заявлений потерпілим розмір морального відшкодування взагалі нічим не доведено, і такий розмір не є виправданим та абсолютно не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема доведеності, справедливості, добросовісності та розумності.

Вважає, що у даному випадку при вирішенні морального відшкодування слід враховувати, що потерпіла, як до, так і під час наїзду на неї порушувала правила дорожнього руху, оскільки рухалась по середині проїжджої частини дороги, а також перебувала у стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння, що підтверджено матеріалами справи. Також вважає, що слід звернути увагу на взаємовідносини ОСОБА_12 з його матір`ю, яка, маючи неповний цироз печінки, у день ходила по вулиці у стані алкогольного сп`яніння, що на думку апелянта є наслідком відсутності комунікації та турботи сина.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача вказує, що позивач заявив до стягнення зі страхової компанії матеріальну шкоду у розмірі 70 204 грн. та моральну шкоду у розмірі 72 000 грн., а тому пред`явлення позивачем додатково до стягнення з ТзОВ «Грінера Україна» моральної шкоди у розмірі 158 000 грн. є невиправданим та у разі задоволення призведе до безпідставного збагачення позивача, оскільки знаходиться поза критерієм розумного задоволення потреб потерпілого.

Крім цього, апелянт покликається, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки скрутному матеріальному становищу відповідача. Так, ТзОВ «Грінера Україна» на підставі Рішення ВК ЛМР від 09.08.2013р. № 683 є виконавцем послуг зі збирання, зберігання і перевезення твердих побутових відходів у м. Львові, тобто здійснює суспільно-корисну діяльність, і для постійного належного виконання своїх обов`язків потребує покращення та залучення новіших засобів. Однак враховуючи специфіку даного підприємства та за результатами його господарської діяльності є збиток у розмірі більше 35 млн, що змушує ТзОВ «Грінера Україна» отримувати позики від інших суб`єктів, що підтверджується наявними у матеріалах справи договорами. Також, скрутне матеріальне становище ТзОВ «Грінера Україна» викликане дебіторською заборгованістю у розмірі 15 651, 9 грн. та кредиторською заборгованістю у розмірі 63 733, 2 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою.

Представник цивільного позивача - адвокат ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу представника ТзОВ «Грінера Україна», у який просить відмовити у задоволенні даної апеляційної скарги, а оскаржуваний вирок у частині вирішення цивільного позову залишити без змін. У запереченнях адвокат зазначає, що доводи апеляційної скарги цивільного відповідача побудовані на припущеннях, є необґрунтованими, безпідставними та не спростовують висновки місцевого суду. В апеляційній скарзі не наведено які конкретно норми матеріального та процесуального права місцевим судом не дотримано. Вказує, що позивачу спричинено моральну шкоду у наслідок смерті його матері, що є непоправною втратою, яка спричиняє душевний біль та страждання. Лише сам факт смерті близької людини викликає моральні страждання та не потребує доведення. Покликаючись на положення ст. 1167 ЦК України, зазначає, що перебування матері позивача на момент події у стані алкогольного сп`яніння не має прямого відношення до вирішення питання про відшкодування моральної шкоди. Звертає увагу, що апелянт покликався в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду, у який відсутні висновки щодо застосування норм права на його користь. Також стверджує, що за загальними правилами виконання зобов`язань, незадовільний фінансовий стан зобов`язаного суб`єкта не є підставою для звільнення або пом`якшення його відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну прокурора, у яких просить залишити без змін оскаржуваний вирок у частині призначеного йому покарання, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення як необґрунтовану. Вказує, що не оспорював обставини справи, вину визнав повністю, щиро розкаявся. Вважає оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання законним, обґрунтованим та справедливим. Призначаючи покарання, суд повністю дотримався вимог кримінального закону, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання, і призначене покарання є достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. Зазначає, що на даний час він продовжує працювати водієм і ця робота є єдиними джерелом доходу його сім`ї. При цьому вказує, що на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей. Його сім`я разом із батьками дружини, які є особами пенсійного віку, проживає у селі біля Львова та має у користуванні автомобіль, яким керує він, оскільки дружина немає посвідчення водія. На цьому автомобілі він возить дітей до школи, яка розташована за два кілометри від дому, а також возить батьків дружини у медичні заклади. Стверджує, що позбавлення права керування транспортними засобами поставить його та його сім`ю у скрутне матеріальне становище. Повідомляє, що з часу події жодного разу не потрапляв у ДТП та не створював такі.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив таку задоволити, та заперечив апеляційну скаргу представника ТзОВ «Грінера Україна».

Адвокат ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу в інтересах ТзОВ «Грінера Україна» та просив таку задоволити. Апеляційну скаргу прокурора просив вирішити на розсуд суду.

Обвинувачений та його захисник заперечили апеляційну скаргу прокурора, як необґрунтовану. Апеляційну скаргу представника ТзОВ «Грінера Україна» просили суд вирішити на розсуд суду.

Представник потерпілого заперечив апеляційну скаргу представника ТзОВ «Грінера Україна», як безпідставну. Апеляційну скаргу прокурора просив вирішити на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Також в апеляційному порядку не оспорюється вид та розмір основного покарання, призначеного ОСОБА_8 та звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ОСОБА_8 за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення слід призначити і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а представник цивільного відповідача в апеляційній скарзі вказує на безпідставне задоволення цивільного позову потерпілого у частині стягнення з ТзОВ «Грінера Україна» моральної шкоди у розмірі 158000 гривень.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності у кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_8 покарання місцевим судом враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, вчинений з необережності, дані про особу винного, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю та розкаявся у вчиненому, керував транспортним засобом без ознак сп`яніння, не перебуває на обліках в психоневрологічному диспансері та у медичному центрі превенції та терапії узалежнень, позитивно характеризується за місцем праці та проживання, одружений та має на утриманні трьох малолітніх дітей 2012, 2013 та 2015 років народження, щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставини, які обтяжують покарання.

Також, місцевим судом враховано дані досудової доповіді органу пробації, згідно якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький.

Ураховуючи наведене, зокрема те, що ОСОБА_8 будучи працездатним, має необхідність матеріально забезпечувати утримання своєї сім`ї, у тому числі трьох малолітніх дітей, і позбавлення його права керування транспортними засобами, у даний час, призведе до обмеження можливостей обвинуваченого забезпечувати свою сім`ю засобами для прожиття, колегія суддів вважає, що у даному, конкретному випадку призначене ОСОБА_8 місцевим судом за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України, та із подальшим звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України, із встановленням іспитового строку та покладення на обвинуваченого процесуальних обов`язків, визначених ст.76 КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання, і таке покарання буде необхідним та достатнім.

Таким чином, апеляційні доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого колегія суддів вважає необґрунтованими.

Крім цього, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, з підстав наведених прокурором в апеляційній скарзі, а саме те, що у резолютивній частині вироку не вказано про не призначення ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.374 КК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, зокрема, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

У резолютивній частині оскаржуваного вироку місцевим судом зазначено, яке саме покарання призначено обвинуваченому за вчинення інкримінованого йому злочину.

Оскільки мотивувальна частина оскаржуваного вироку містить мотиви суду першої інстанції про не призначення обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то відсутність покликання на це у резолютивній частині даного вироку не змінює його зміст та не впливає жодним чином на висновки місцевого суду.

З приводу доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача ТзОВ «Грінера Україна» - адвоката ОСОБА_7 щодо вирішення місцевим судом цивільного позову ОСОБА_12 до ТзОВ «Грінера Україна» у частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує таке.

Згідно матеріалів справи потерпілим ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про стягнення із ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 70204 грн. та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 72000 грн., із ТзОВ «Грінера Україна» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 158000 грн., а також стягнення із відповідачів судових витрат.

Ухвалою суду першої інстанції від 04.11.2021 року прийнято цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТзОВ «Грінера Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення у межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України.

ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТзОВ «Грінера Україна» визнано цивільними відповідачами, а потерпілого ОСОБА_12 - цивільним позивачем.

Оскаржуваним вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено.

Стягнуто із ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_12 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 70204 гривні, та відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 72000 гривень.

Стягнуто із ТзОВ «Грінера Україна» на користь ОСОБА_12 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 158000 гривень.

Стягнуто порівно із ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТзОВ «Грінера Україна» на користь ОСОБА_12 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6200 гривень.

В апеляційному порядку вирішення судом першої інстанції цивільного позову ОСОБА_12 оскаржується виключно у частині задоволення його позовних вимог до ТзОВ «Грінера Україна» у частині морального відшкодування.

Колегія суддів визнає рішення місцевого суду про стягнення із ТзОВ «Грінера Україна» на користь ОСОБА_12 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 158000 гривень законним та обґрунтованим.

Так, згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Місцевим судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 працює водієм у ТзОВ «Грінера Україна». Цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу марки «IVECO EUROTECH 190E27», реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за полісом № ЕР.202857111, який був діючим на час настання 14.05.2021 року дорожньо-транспортної пригоди.

У цивільному позові потерпілий ОСОБА_12 зазначив у чому полягає заподіяна йому моральна шкода у зв`язку із смертю матері та оцінив загальний розмір відшкодування моральної шкоди - 230000 грн. (т.1, а.с. 66-69).

Вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру заподіяної моральної шкоди, місцевий суд урахував, що в результаті вчиненого кримінального правопорушення загинула ОСОБА_13 , яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_12 , що спричинило останньому душевні страждання, а відтак задоволив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_12 та стягнув на користь потерпілого з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 72000 грн. моральної шкоди, у межах встановлених законом лімітів здійснення страховиком страхової виплати, та із ТзОВ «Грінера Україна» моральну шкоду у розмірі 158000 гривень.

Доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача ТзОВ «Грінера Україна» про те, що потерпілим ОСОБА_12 не представлено жодних доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди і визначений розмір такої шкоди не є виправданим не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, моральної шкоди. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Тим більше у випадку втрати близької та рідної людини.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про задоволення цивільного позову ОСОБА_12 , та вважає, що розмір моральної шкоди судом було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням моральних страждань потерпілого та конкретних обставин справи, а тому відсутні підстави вважати таке рішення місцевого суду необґрунтованим.

Перебування потерпілої на час події у стані алкогольного сп`яніння, у даному випадку не впливає на визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, адже у ході судового провадження у справі не було встановлено, того факту, що стан чи поведінка потерпілої на момент події вплинули на дії обвинуваченого ОСОБА_8 під час керування ним транспортним засобом. При цьому, згідно матеріалів справи саме ОСОБА_8 допустив порушення Правил дорожнього руху, що призвело до смерті потерпілої.

Всупереч апеляційним доводам адвоката ОСОБА_7 , належними та допустимими доказами не доведено те, що взаємовідносини між потерпілим ОСОБА_12 та його матір`ю були такими, які б поставили під сумнів наявність у ОСОБА_12 душевних страждань у зв`язку із смертю його матері.

Також, в апеляційній скарзі представник ТзОВ «Грінера Україна» вказує, що позивач заявив до стягнення зі страхової компанії матеріальну шкоду у розмірі 70204 грн. та моральну шкоду у розмірі 72000 грн., а тому пред`явлення позивачем додатково до стягнення з ТзОВ «Грінера Україна» моральної шкоди у розмірі 158000 грн. є невиправданим та у разі задоволення призведе до безпідставного збагачення позивача, оскільки знаходиться поза критерієм розумного задоволення потреб потерпілого.

Як вже зазначалось вище, у цивільному позові потерпілий ОСОБА_12 оцінив загальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - 230000 грн., що включає у себе і 158000 грн., тобто дана сума не була додатковою вимогою позивача.

Оскільки з іншого цивільного відповідача у справі, а саме ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», згідно вимог закону у межах, що охоплюється страховою виплатою, було стягнуто моральну шкоду лише у розмірі 72000 грн., решта суми позовних вимог щодо морального відшкодування у розмірі 158000 грн. було стягнуто з ТзОВ «Грінера Україна», якого обґрунтовано було визнано цивільним відповідачем у межах даного кримінального провадження.

Ураховуючи усе наведене вище у сукупності колегія суддів не вбачає підстав вважати, що стягнута з ТзОВ «Грінера Україна» на користь потерпілого ОСОБА_12 моральна шкода у розмірі 158000 грн. призведе до безпідставного збагачення позивача.

Крім цього, свої апеляційні вимоги про скасування оскаржуваного вироку у частині вирішення цивільного позову щодо стягнення з ТзОВ «Грінера Україна» 158000 гривень моральної шкоди та ухвалення судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог адвокат ОСОБА_7 мотивує скрутним матеріальним становищем ТзОВ «Грінера Україна».

Водночас, враховуючи аналіз наведених вище норм закону, якими передбачено право потерпілого ОСОБА_12 на відшкодування заподіяної йому кримінальним правопорушенням моральної шкоди, а також обов`язок ТзОВ «Грінера Україна», як цивільного відповідача, відшкодувати потерпілому цю шкоду, скрутне, як вказує апелянт, матеріальне становище ТзОВ «Грінера Україна» не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог потерпілого.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги представника цивільного відповідача ТзОВ «Грінера Україна» про скасування оскаржуваного вироку у частині вирішення цивільного позову щодо стягнення з ТзОВ «Грінера Україна» 158000 гривень моральної шкоди та ухвалення судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог, а також покладення на позивача судових витрат, є безпідставними.

Відтак, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення поданих апеляційних скарг, оскільки такі не містять правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представника цивільного відповідача ТзОВ «Грінера Україна» - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: