ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 759/12492/20

провадження № 51-5963 км 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_3.,
суддівОСОБА_4, ОСОБА_5.,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6,
захисника прокурораОСОБА_7., ОСОБА_8.,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7. на вирок Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Сарни Рівненської області,жительки АДРЕСА_2.

Обставини справи

1. Вироком від 31 серпня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва засудив ОСОБА_1 за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі статті 75 КК звільнив від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

2. Суд визнав доведеним, що 22 травня 2020 року приблизно о 04:00 у квартирі АДРЕСА_1 засуджена таємно викрала у ОСОБА_2 гроші в сумі 300 000 грн, що становить великий розмір.

3. Київський апеляційний суд 02 грудня 2021 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановив свій вирок, яким призначив засудженій покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вимоги і доводи касаційної скарги

4. Захисник, посилаючись на пункти 2 та 3 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржений вирок та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

5. Він стверджує, що апеляційний суд усупереч вимогам статті 65 КК не врахував повною мірою позитивних даних про особу засудженої та пом`якшуючих обставин, зокрема, щире каяття та сприяння розкриттю злочину, її молодий вік та відсутність судимостей, і дійшов необґрунтованого висновку про неможливість її виправлення без ізоляції від суспільства.

6. Крім того, апеляційний суд, не допитавши потерпілого, безпідставно врахував його заяву від 10 листопада 2021 року, проте залишив поза увагою його позицію в суді першої інстанції, де він просив не позбавляти засуджену волі.

Позиції учасників розгляду

7. У судовому засіданні захисник підтримав доводи касаційної скарги та просив її задовольнити.

8. Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги сторони захисту.

9. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

10. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника належить задовольнити частково на таких підставах.

11. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

12. Оцінюючи наявність підстав для звільнення засудженої від відбування покарання з випробування, Суд виходить з того, що у частині 2 статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого виду покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і в ході вирішення питання про порядок відбування покарання, зокрема про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

13. Суд першої інстанції при застосування положень статті 75 КК узяв до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин, часткове визнання вини, щире каяття і усвідомлення протиправності своєї поведінки засудженої, її молодий вік, відсутність попереднього притягнення до кримінальної відповідальності, задовільні характеристики, відсутність реєстрації в спеціальних обліках у медичних закладах, а також позицію потерпілого, який вважав за можливе виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання (а. с. 175).

14. Апеляційний суд не спростував належним чином цих висновків суду, не навів у вироку переконливих мотивів неможливості застосування статті 75 КК.

15. Мотивація апеляційного суду зводиться головним чином до того, що засуджена не відшкодувала шкоди, завданої злочином. Однак ця обставина сама по собі не може бути підставою для зміни способу виконання покарання, оскільки для стягнення призначеного судом відшкодування законодавство передбачає інші правові заходи.

16. Посилання апеляційного суду на подану потерпілим заяву, в який він підтримав скаргу сторони обвинувачення, а також ненадання доказів офіційного працевлаштування засудженої не є достатнім для висновку, про відсутність у неї критичної оцінки своїх протиправних дій як елементу щирого каяття.

17. Як свідчать матеріали справи, засуджена з початку розслідування визнала свою винуватість у вчиненому, не погоджуючись лише щодо суми викрадених коштів, брала участь у слідчих діях, під час судового розгляду висловила жаль з приводу скоєного та намір відшкодувати заподіяну шкоду. Відповідно до обвинувального акту сторона обвинувачення визнала пом`якшуючою обставиною щире каяття засудженої.

18. Крім того, в матеріалах провадження відсутня інформація про те, що засуджена протягом кількох місяців з дня ухвалення вироку не виконувала обов`язків, покладених на неї судом першої інстанції,

19. Суд зазначає, що, ухвалюючи новий вирок, апеляційний суд не повною мірою проаналізував встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, зокрема те, що засуджена прибула до квартири потерпілого на його запрошення, не здійснювала будь-яких дій щодо готування злочину, умисел на крадіжку у неї виник спонтанно.

20. На думку Суду, такі обставини суттєво зменшують суспільну небезпечність засудженої і мають бути враховані при визначенні покарання й вирішенні питання про можливість звільнення від покарання з випробуванням.

21. З огляду на вищевикладене, Суд вважає, що виправлення засудженої можливе без відбування покарання, проте в умовах здійснення контролю за її поведінкою.

22. Таким чином, оскаржений вирок належить змінити в частині застосування заходу примусу на підставах, передбачених пунктами 2 та 3 частини статті 438 КПК і в порядку, визначеному статтею 75 КК, звільнити засуджену від відбування покарання з випробуванням.

23. Разом з тим, правових підстав для скасування вироку апеляційного суду, як про це йдеться в касаційній скарзі, Суд не встановив. Тому подану скаргу необхідно задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 змінити: на підставі статті 75 КК звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного їй покарання за частиною 4 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням, установивши засудженій іспитовий строк тривалістю 3 роки. На підставі частини 1 статті 76 КК покласти на ОСОБА_1 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5