Справа № 352/2284/22
Провадження № 1-кп/352/121/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000225 від 17.10.2022 р. по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, утриманці відсутні, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, депутатом будь-якої ради не обирався, не судимого, якому пам`ятку про його права та обов`язки вручено, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1КК України, -

в с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_4 , умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо колишнього подружжя, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто скоїв домашнє насильство.

Вказане кримінальне правопорушення підсудний вчинив при наступних обставинах:

з 1981 року по серпень 2022 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 та проживав однією сім`єю по АДРЕСА_2 .

Починаючи із 2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 через зловживання останнім спиртними напоями, склались особисті неприязні відносини, що виражалось у систематичних сварках з використанням зі сторони ОСОБА_4 нецензурної лайки, образливих висловлювань, які носили характер морального знущання стосовно своєї дружини ОСОБА_5 .

За фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 , що мав місце 14.10.2021 працівниками ВП №1 (м. Тисмениця) ГУНП в Івано-Франківській області складено та скеровано до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення, за результатами розгляду якого, 24.12.2021 р. постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, за фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 , що мав місце 27.12.2021 р. працівниками ВП №1 (м. Тисмениця) ГУНП в Івано-Франківській області складено та скеровано до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення, за результатами розгляду якого, 24.03.2022 р. постановою Тисменицького районного суду, Івано-Франківської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_4 жодних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Так, 09.10.2022 р., близько 02 год.00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив відносно дружини психологічне насильство, що виразилося у словесних образах потерпілої, висловлюванні нецензурною лайкою щодо ОСОБА_5 завданні морального та психологічного тиску, приниженні її честі та гідності.

З огляду на те, що ОСОБА_4 перебував у сімейних відносинах з ОСОБА_5 на неї, як на колишню дружину, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 р, поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.

З даного приводу ОСОБА_5 звернулась до відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області із повідомленням про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, який органом досудового розслідування кваліфіковано як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Унаслідок систематичних, протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 завдано психологічних страждань, що призвели до втрати останньою енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі самооцінки, позитивних емоцій та появи негативних переживань.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочині визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілим дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Вкрай негативно ставиться до скоєного. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що всі заподіяні потерпілій ОСОБА_5 його неправомірними діями збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Потерпіл ОСОБА_5 подала до суду письмову заяву з клопотанням, щодо розгляду даного кримінального провадження за її відсутності, претензій до обвинуваченого не має, оскільки заподіяні їй збитки останнім відшкодовано в повному обсязі. Крім того просила суд обвинуваченого суворо не карати та розглянути дане кримінальне провадження за її відсутності.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують особу ОСОБА_6 . Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, так як він умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо колишнього подружжя, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто скоїв домашнє насильство.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини судом не встановлено.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, а також заподіяні потерпілій кримінальним правопорушенням збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд приймає до уваги думку потерпілої, щодо не суворості міри покарання, а також враховує і те, що останній негативно ставиться до вчиненого; має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується; його похилий вік; раніше не судимий; вкрай незадовільний стан здоров`я; на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, тобто є особою із належним рівнем соціальної зрілості, яка має регулярний легальний дохід та міцні соціальні зв`язки, що применшує передумови для подальшої протиправної поведінки останнього.

Таким чином, враховуючи всі вищеперелічені пом`якшуючі обставини, дані про особу підсудного ОСОБА_4 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і впливають на пом`якшення покарання, суд вважає можливим застосувати до підсудного норми ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 126-1 КК України, а саме у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових злочинів.

Окрім того, застосовуючи до ОСОБА_4 норми ст. 69 КК України, суд приймає до уваги, що у будь-якому разі встановлені обставини, які пом`якшують покарання та дані про особу підсудного, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним та несправедливим.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає також принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 342 - 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 510 ( п`ятсот десять) грн.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ