КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/6783/22Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2607/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали судового провадження про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000769 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

щодо вчинення нею суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_9 за вчиненням нею суспільно-небезпечних діянь, що підпадає під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричному стаціонарі із звичайним наглядом.

В поданій апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури просить змінити ухвалу суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що висновки суду першої інстанції, викладені в мотивувальній частині щодо наявності в діях ОСОБА_9 умислу, мети і мотиву при вчинені нею суспільно небезпечних діянь, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта №236 від 22.08.2022 року ОСОБА_9 на момент скоєння інкримінованих їй дій страждала на психічний розлад та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За доводами апелянта, судом не враховано того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкта злочину за критерієм осудності.

Зазначає, що у випадку вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності можливо вести мову лише про те, чи мало воно місце, і в такому разі умисел, мотив і мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.05.2021 року по справі №204/8241/17 та від 29.06.2019 року по справі №202/5997/17).

За наслідками розгляду апеляційної скарги заступник керівника Київської обласної прокуратури просить оскаржувану ухвалу суду змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на наявність у ОСОБА_9 умислу, мети і мотиву при вчиненні нею суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України.

В іншій частині ухвалу просить залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року клопотання прокурора задоволено та застосовано до ОСОБА_9 за вчиненням нею суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричному стаціонарі із звичайним наглядом.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України, а також вид застосованих заходів медичного характеру учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Як встановлено судом в оскаржуваній ухвалі, 13.12.2020 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою приниження гідності своєї матері ОСОБА_11 , з мотивів неповаги до неї, вчинила дії психологічного насильства, що виразилось у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою.

Крім цього, 14.12.2020 протягом дня ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання, діючи умисно, з метою приниження гідності свої матері ОСОБА_11 , з мотивів неповаги до неї, вчинила дії фізичного насильства, що виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень.

Крім цього, 31.05.2022 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання, діючи умисно, з метою приниження гідності своєї матері ОСОБА_11 , з мотивів неповаги до неї, вчинила дії фізичного насильства, що виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень.

Крім цього, 22.06.2022 ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання, діючи умисно, з метою приниження гідності своєї матері ОСОБА_11 , з мотивів неповаги до неї, вчинила дії психологічного насильства, що виразилось у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою, погрозами та психологічним тиском.

Крім цього, 31.05.2022 ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_11 , маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, тримаючи в правій руці зв`язку ключів з металевим брелком, нанесла ОСОБА_11 сім ударів в область голови та лівої кисті, після чого схопила господарську сумку з речами та нанесла нею потерпілій один удар в область грудей зліва.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності зміни ухвали суду першої інстанції у зв`язку із безпідставним посиланням суду першої інстанції на спрямованість умислу, мети і мотивів дій ОСОБА_9 при вчинені нею інкримінованих суспільно небезпечних діянь.

Згідно положень ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Як вбачається з висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 26.09.2019 у справі №51-6228км18, осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим засобам медичного характеру.

Виходячи з положень ст.ст.23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КНП КОР «ОПНМО» №236 від 22.08.2022, ОСОБА_9 під час скоєння інкримінованих їй дій і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання - шизофренію, не могла під час скоєння інкримінованих їй дій та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.122-125).

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

При цьому, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення особою суспільно небезпечного діяння.

В той же час умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються щодо осудної особи.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтується на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісті, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Таким чином колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність виключення з мотивувальної частини ухвали суду посилання на наявність у ОСОБА_9 умислу, мети і мотиву при вчиненні нею суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України.

Відповідно до положень ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 513, 516 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність у ОСОБА_9 умислу, мотиву і мети при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4