Єдиний унікальний номер справи 333/5156/18
Номер провадження 1кп/333/32/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2022 року місто Запоріжжя
Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000027, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 21.03.2019 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, одруженого, освіта вища, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України;

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358 КК України, а саме використанні підробленого документу та ч.3 ст.190 КК України, у придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах за наступних обставин.
Приблизно у жовтні місяці 2017 року у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на придбання права власності на майно шляхом обману, а саме права власності на житлову квартиру АДРЕСА_2 , вартість якої в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, поєднане з використанням завідомо підробленого документа.

ОСОБА_9 , в період часу до 13 жовтня 2017 року за невстановлених слідством обставин придбав завідомо підроблений документ, а саме свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, видане 17.01.1994 від імені першого заступника голови виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради народних депутатів, згідно з яким ОСОБА_9 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 шляхом її приватизації відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Тобто, таким чином, ОСОБА_9 придбав завідомо підроблений документ, що містить зафіксовану на паперовому носії інформацію, яка посвідчує факт набуття ним права власності на вищезазначене житло в порядку приватизації, та яка може бути використана як документ - доказ у правозастосовній діяльності, що складається та видається повноважними (компетентними) особами органів місцевого самоврядування у відповідності до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В подальшому, з метою реалізації та доведення до кінця свого злочинного умислу, спрямованого на використання завідомо підробленого документа та задля придбання права власності на майно, а саме на житлову квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 456 786 грн., що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є шкодою у великих розмірах, ОСОБА_9 керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, достовірно знаючи, що права на майно підлягають обов`язковій державній реєстрації відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», 13.10.2017 року прибув до приміщення КП «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області, розташованого за адресою: Запоріжжя, вул. Сергія Серікова буд. 30, де надав державному реєстратору завідомо підроблене свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, видане 1994 року від імені першого заступника голови виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів, тобто використав завідомо підроблений документ, на підставі якого державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_9 , про що були внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином ОСОБА_9 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та у придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.190 КК України, вчиненому за викладених обставинах.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав категорично заперечив свою причетність до вчинення будьяких злочинних дій, та пояснив, що наприкінці літа 2017 року біля магазину АТБ в районі вул. Патріотичної в м.Запоріжжя побачив оголошення про продаж недорогої квартири, зв`язався по телефону, який був вказаний в оголошенні, з молодим чоловіком на ім`я ОСОБА_10 (як пізніше з`ясувалось ОСОБА_11 ). Він пояснив, що продається квартира з великим боргом більше 30000 грн. боргу за комунальні платежі та в незадовільному стані. Вартість квартири зазанчив в 8000 доларів, разом з боргами виходило дещо близько 10000 доларів. Під час огляду разом з ОСОБА_10 квартири він пересвідчився, що вона в незадовільному стані. При цьому ОСОБА_11 пообіцяв надати рієлтерські послуги щодо придбання цієї квартири. Під час чергової зустрічі ОСОБА_9 віддав йому ксерокопію свого паспорту та завдаток в розмірі 500 доларів на оформлення цієї квартири.

Орієнтовно в жовтні-листопаді (восени) цього року під час чергової зустрічі з ОСОБА_11 після сплати 4500 доларів, останній передав ключі від квартири, витяг з єдиного реєстру прав власників, в якому вказувалося, що ОСОБА_9 є власником квартири. Зі слів ОСОБА_11 інші документи будуть потрібні для оформлення технічного паспорту квартири, який буде переданий після повного розрахунку. Перевіривши декілька разів в єдиному реєстрі факт права власності на квартиру що він є власником, в подальшому найняв людей, щоби з квартири вивезли сміття. Коли вони приступили до роботи був викликаний наряд поліції і його разом з іншими доставили до Орджонікідзевського райвідділу м.Запоріжжя, де після допиту і з`ясування обставин з особою, яка раніше проживала в цій квартирі, йому вказали вирішувати цей цивільно-правовий спір в суді.

ОСОБА_9 також зазначив, що лише після детального ознайомлення зі змістом витягу з реєстру речових прав, він побачив підставу набуття права власності. Будучи обізнаний в тому, що продаж-купівля квартири оформлюється нотаріально, то він чекав дооформлення всіх документів ОСОБА_11 однак останній, після того як отримав від нього другу частину грошей перестав відповідати на телефон та будь-який зв`язок. Пізніше він написав заяву до Орджонікідзевського райвідділу м.Запоріжжя про шахрайські дії ОСОБА_11 стосовно нього.

Також ОСОБА_9 вказав, з державним реєстратором Балабинської селищної ради Запорізької області ОСОБА_12 він не знайомий, заяву на оформлення документів не подавав, не має жодного уявлення про походження копій своїх документів у реєстратора.

Представник потерпілого ОСОБА_7 суду пояснила, що у травні 2018 року Запорізькій міській раді стало відомо про те, що було оформлено право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 . За інформацією районної адміністрації по Вознесенівському району м.Запоріжжя було встановлено, що зазначена квартира не приватизувалася у попередні роки, тобто вона мала б перебувати у власності територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, оскільки це не кооперативний будинок, а будинок комунальної власності Запорізької міської ради і іншим чином, аніж через приватизацію, квартира не може вибути з власності територіальної громади оскільки квартира не була приватизована. Тому у виникли підозри щодо того, що зазначена квартира вибула з власності Запорізької міської ради незаконним шляхом, про що було повідомлено прокуратуру Запорізької області.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що з початку 2017 року він працював державним реєстратором у комунальному підприємстві «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради, звідки звільнився приблизно за два місяці до його допиту в суді по даній справі.

Реєстраційна справа на квартиру АДРЕСА_2 оформлювалася ним і він здійснював державну реєстрацію права власності на підставі оригіналів свідоцтва про право власності, технічного паспорту та паспорту громадянина України, так як копії зазначених документів державний реєстратор не приймає, адже законом заборонено здійснювати сканування з копій вказаних документів. Оригінал свідоцтва було повернуто власнику. Під час проведення державної реєстрації особу ОСОБА_9 було встановлено за паспортом, за відсутності паспорту та особи ОСОБА_9 реєстрацію б ніхто б не проводив, однак в судовому засіданні ОСОБА_9 він не впізнає, оскільки пройшло багато часу.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона обіймає посаду директора Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації і вказала, що в БТІ відсутні будь-які дані з приводу приватизації квартири АДРЕСА_2 . Паспорт на приватизацію вказаної квартири Запорізьким МБТІ не виготовлявся, інвентарна справа не заводилась. Ознайомившись в судовому зсіданні з ксерокопією свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло свідок зазначила, що навпроти її прізвища з ініціалами стоїть підпис, який їй не належить.

Свідок ОСОБА_14 показав, що з обвинуваченим ОСОБА_9 він не знайомий. Раніше він працював першим заступником Орджонікідзевської районної адміністрації в м. Запоріжжя (з якого часу він працював не пам`ятає), в подальшому перейшов працювати обласну адміністрацію Запорізької області. Ознайомившись в судовому зсіданні з ксерокопією свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло свідок зазначив, що підпис в свідоцтві напроти його прізвища, ім`я та по батькові виконана не ним, навіть не схожий на його підпис, тим більш, що в коло його повноважень не входило підписання свідоцтв про право власності на житло.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_4 з 2011 року. Обвинуваченого ОСОБА_9 раніше бачила, коли він приходив та стукав в сусідню квартиру АДРЕСА_5 . Він був ще з одним чоловіком. Вона запитала в чому проблема на що їй відповіли, що вони шукають ОСОБА_16 , який проживав там з жінкою, яка померла і яка була власником вказаної квартири. Дану жінку звали ОСОБА_17 і вона померла влітку, а за рік до того померла її донька. Обвинувачений показав їй якийсь документ, зміст якого вона не читала, але то був якийсь витяг, і сказав, що він вже давно є власником вказаної квартири і хоче до неї потрапити. В судовому засіданні свідок вказала на ОСОБА_9 як на особу, яка представилась їй власником квартири АДРЕСА_2 . Після чого, приблизно через тиждень, ОСОБА_9 знову прийшов до вказаної квартири разом з іншими особами, як пізніше з`ясувалось ремонтниками, які вибили двері квартири та винесли з неї всі меблі, потім приїздила поліція, яка забрала цих чоловіків та кудись відвезла.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що в 2017 році він домовився з ОСОБА_9 про вивіз будівельного сміття з приміщення квартири АДРЕСА_6 . Дана квартира розташована на четвертому поверсі, складається з двох кімнат, показав квартиру та дав від неї ключі.

Двері до квартири відчинив сам ОСОБА_9 власним ключем. Сміття ОСОБА_18 виносив з квартири разом з ОСОБА_19 та ще трьома особами (одна жінка та два чоловіка), яких він знайшов на малому ринку та з якими, як показав свідок, він не знайомий. Десь через годину вибігла сусідка і стала запитувати, що вони роблять в даній квартирі, після чого, як зазначив свідок, він зателефонував замовнику, тобто ОСОБА_9 , який приїхав до квартири і в той час приїхала поліція. В той же день приїздив якийсь чоловік з адвокатом та казав, що це його квартира, що він її власник.

Свідок ОСОБА_20 показав, що ОСОБА_9 він не знає та раніше не бачив і підтвердив, що виносив побутове та будівельне сміття з квартири АДРЕСА_2 на прохання ОСОБА_18 .

Експерт Запорізького відділення Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_21 суду показав, що ним проводилась судовопочеркознавча експертиза зразків підпису ОСОБА_9 , за результатами якої складено висновок № 1181-20, згідно з яким було чітко встановлено, що підписи, розміщені в нижній частині Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2017 року та в графі «телефон/емалі заявника» заяви про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.10.2017 року виконані самим ОСОБА_9 .

На уточнюючі питання експерт зазначив, що йому були надані належні зразки для експертизи яких йому було достатньо для проведення експертизи та надання відповідного висновку. Щодо зазначення прізвища ОСОБА_22 у висновку експерта, то це є технічною опискою та жодним чином не вплинуло на об`єктивність його висновків.

За клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_23 суду показав, що з обвинуваченим ОСОБА_9 він знайомий, так як кілька років вони разом співпрацювали по бізнесу, а останні кілька років свідок ремонтує в нього свій автомобіль Нісан Тіана. Останній ремонт був здійснений 13 жовтня 2017 року, в той день вони бачились і спілкувались на станції, яка розташована по АДРЕСА_7 де він провів цілий день. Документи про ремонт машини підписані ОСОБА_9 . Стверджувати, що ОСОБА_9 нікуди не відлучався весь день свідок не може.

Свідок ОСОБА_24 суду показав, що він знайомий з ОСОБА_9 , так як приблизно з 2011 чи 2012 року обслуговує свій автомобіль на станції технічного обслуговування, яка розташована по вул.Матросова в м.Запоріжжя. Ремонт здійснювався 13.10.2017 року, в той день коли вказано в заказі наряді СВ 00003063 від 13.10.2017, який надано стороною захисту. Він вранці близько 9-10 години приїхав на станцію, з ОСОБА_25 близько години обсудив, що потрібно зробити і залишив власне авто. На уточнююче питання суду свідок зазначив, що він перебував на станції до 11 години. В другій половині дня, а саме ввечері, він приїхав і забрав власне авто. Перед тим як його забрати він спілкувався з ОСОБА_25 близько 40 хвилин, який йому видав підписані папери з приводу ремонту.

Свідок ОСОБА_26 суду показав, що він знайомий з ОСОБА_9 та з 2014 року обслуговує свій автомобіль Субару Форестер на станції яка розташована по вул.Матросова в м.Запоріжжя, де працює останній. Зокрема, 17 жовтня 2017 року він ремонтував свій автомобіль на станції. В цей день він приїхав на станцію близько 11 години зайшов до станції та побачив там керівника і з`ясував питання про можливість ремонту. Свідок знаходився в залі поряд з автомобілем, а ОСОБА_9 знаходився в залі де ремонтують інші автомобілі. На станції свідок перебував близько години до 12 години. ОСОБА_9 він бачив на станції впродовж всього часу свого перебування на ній.

Спеціаліст ОСОБА_27 суду показав, що він має вищу освіту з комп`ютерних систем та мереж, а також другу освіту Київського політехнічного інституту в галузі захисту інформації.

В серпні минулого року (мається на увазі 2018 року) до нього за допомогою звернувся ОСОБА_9 , якому потрібно було з комп`ютера роздрукувати хронологію з оптичної системи компанії ГУГЛ. ОСОБА_9 до нього приїздив разом з адвокатом.

Спеціаліст зазначив, що на всіх андроїдівських телефонах та планшетах включено геолокацію і хронологію, тобто за координатами GPS за додатковими координатами базових станцій WiFi мереж мобільних операторів, таким чином компанія Google відслідковує переміщення телефонів та планшетів. На апараті фіксуються координати GPS супутника и довгота. Дана інформація прив`язується до облікового запису користувача. Кожне андроїдівське обладнання при першому запуску прив`язується до облікового запису, який при зміні обладнання залишається. Тобто вся інформація за весь час життя апарату та облікового запису зберігається на серверах компанії Google. Ця інформація називається хронологією і її можливо в будь який час переглянути, тобто подивитися де особа йшла пішком, де їхала на автомобілі, де на автобусі, де заходила до магазину. Можливість встановлення точного переміщення особи згідно системи гул обмежена, навіть GPS не дає точного переміщення і у разі зникнення сигналу GPS проміжні координати переміщення зафіксовані не будуть.

Крім того, що якби особа відвідувала приміщення по АДРЕСА_8 то телефон відобразився б на карті, однак хронологія переміщення ОСОБА_9 13.10.2017 року наступна: в період з 09.00 години по 18 годину 57 хвилин телефон знаходився в автоцентрі Субару, по вул. Матросова 11, м. Запоріжжя. Пізніше з 18.57 телефон фіксувався по АДРЕСА_9 . Переміщення здійснювалось на автомобілі.

Відвідування в той день ОСОБА_9 вокзалу Запоріжжя 1, на його думку, було б можливим лише зранку до приїзду в автосалон Субару. Точного часу знаходження телефону за вказаною адресою спеціаліст не назвав. Також спеціаліст уточнив, що лінії на карті, яка міститься в його інформаційній довідці щодо переміщення мобільного телефону ОСОБА_9 визначає саме система Google. Свідок припустив, що мобільний термінал зв`язку ОСОБА_9 міг прямолінійно перетнути парк Дубовий гай, у разі проїзду по Набережній магістралі м.Запоріжжя, точніше сказати не може.

За клопотанням сторони обвинувачення в судовому засіданні було досліджено письмові докази:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000007 від 01.02.2018 року, відповідно до якого 13.10.2017 року невідомі особи, діючи між собою за попередньою змовою, шляхом обману заволоділи правом власності на кв. АДРЕСА_2 , яка належить територіальній громаді м. Запоріжжя (т.1 а.с.75);

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню, відповідно до якого під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні №№0000007 від 01.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, слідчим встановлено наявність в діях невстановленої особи ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (т.1 а.с.75-76);

- протокол тимчасово доступу до речей і документів від 16.03.2018 року, відповідно до якого в приміщенні буд. АДРЕСА_8 КП «Центр надання послуг» вилучено реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2017 року, копія свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 17.01.1994 року, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_6 , заява про отримання витягу з реєстру прав від 13.10.2017 року, копія паспорта та ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_9 (т.1, а.с.59-74);

- довідка 01-17/01/3223 від 24.05.2018 року з департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (Департамент), відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_3 були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08.04.1988 року по 30.01.2016 року та ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 08.04.1988 року по 30.10.2017 року (т.1, а.с.80)

- довідка районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради №01-10/1048 від 07.05.2018 року, відповідно до якої, квартира АДРЕСА_2 станом на 07.05.2018 року не приватизована. (т.1, а.с.82);

- копія актового запису про смерть №920 від 01.02.2016 року ОСОБА_28 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 27 років (т.1, а.с.84);

- копія актового запису про смерть №5110 від 03.08.2017 року ОСОБА_29 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 53 років (т.1, а.с.88);

- довідка з ПАТ Запоріжжяобленерго від 17.05.2018 року та КП «Наше місто» від 22.05.2018 року відповідно до яких споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_3 зазначено ОСОБА_29

- довідка районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради №01-10/1147 від 22.05.2018 року з додатками, відповідно до якої свідоцтво на право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 не видавалося, квартира за вказаною адресою не приватизована. Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів було оформлено свідоцтво від 19.01.1994 року №162 за адресою: АДРЕСА_10 (копія свідоцтва № НОМЕР_2 від 19.01.1994 року) про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_10 видане на ім`я: ОСОБА_30 та ОСОБА_31 ; копія розпорядження №162 від 19.01.1994 року про приватизацію житла на підставі заяви ОСОБА_32 ; копія розрахунку приватизованої площі квартири за адресою: АДРЕСА_10 ; копія заяви від 07.12.1993 року ОСОБА_33 на приватизацію квартири; копія довідки про склад сім`ї наймача квартири за адресою: АДРЕСА_11 від 15.12.1993 року де зареєстровано: ОСОБА_34 та ОСОБА_35 ; копія книги №1-2780 реєстрації заяв на приватизацію житла та видачі свідоцтв Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради м.Зпоріжжя за 1993 рік, де за №162 зазначено ОСОБА_34 ; копія книги №1-22352 реєстрації розпоряджень по приватизації житла Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради м.Зпоріжжя за 1994 рік, де за №162 зазначено ОСОБА_34 ) (т.1, а.с.100-108);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 28.08.2018 року за фотознімками з додатками, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_9 як чоловіка, який в жовтні 2017 року найняв його для виносу сміття з квартири АДРЕСА_6 (т. 1, а.с.109-111);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 10.07.2018 року за фотознімками з додатками, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_9 як чоловіка, який в жовтні 2017 року надав для огляду витяг про право власності на квартиру АДРЕСА_6 та в подальшому виніс речі з вказаної (т. 1, а.с.112-114);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 06.08.2018 року, а саме матеріали перевірки ЄО №2907 від 18.10.2017 року, ЄО №29456, ЄО №29496, ЄО №29519 від 20.10.2017 року Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за заявами ОСОБА_36 та ОСОБА_9 щодо перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 (т.1, а.с.132-134);

- протокол обшуку від 29.08.2018 року з додатками кв. АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 207-215);

- висновок експерта № 524-18 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 14.03.2018 року, згідно з якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_12 , станом на 13.10.2017 року складає 456786,00 грн. (т.1, а.с.227-245);

- висновок експерта №181-20 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 16.03.2020 року, відповідно до якого підписи розміщені в нижній частині Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 та в графі «Телефон/email заявника» заяви про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.07.17 виконані самим ОСОБА_9 , ознак, які свідчили про виконання досліджуваних підписів під впливом збиваючих факторів: природних або штучних не встановлено (т.2, а.с.151-15159);

- висновок експертів №3979/8496 за результатами проведення повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи від 15.04.2021 року відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_9 у заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.10.2017, розташований на лицевій стороні другого аркуша документа, в рядку «Телефон/email заявника» та у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17, розташований у нижній частині документа, праворуч від рукописного запису «Отримано 17.10.2017» - виконаний не ОСОБА_9 , а іншою особою під впливом штучного збиваючого факторів, а саме: з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_9 .

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.02.2020 року, а саме інформації стосовно зафіксованих в період часу з 00.00 год. по 23.59 год. 13.10.2017 року з`єднань, абонентських номерів, які знаходилися в мобільному терміналі зв`язку Lenovo P-70 (imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 що належить ОСОБА_9 ) (т.2, а.с.174-176);

- протокол доступу до речей і документів від 20.11.2019 року (т.2, а.с.182-186), а саме відсутня інформація щодо мобільних з`єднань телекомунікаційної мережі «Київстар» (т.2, а.с.182-186);

- протокол доступу до речей і документів від 20.11.2019 року а саме інформації стосовно зафіксованих в період часу з 00.00 год. по 23.59 год. 13.10.2017 року з`єднань абонентського номеру що належить свідку ОСОБА_24 , який знаходився в мобільному терміналі ПрАТ «ВФ Україна» (т.2, а.с.187-193);

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено також наступні процесуальні рішення, документи та інші матеріали:
-ухвала про тимчасовий доступ до оригіналу реєстраційної справи про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна від 02.03.2018 року (т.1, а.с. 58);

-постанова про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 10 березня 2018 року (т.1, а.с.73-74);

-ухвала про арешт квартири з адресою: АДРЕСА_3 від 2 березня 2018 року (т.1, а.с.76-77);

-ухвала про тимчасовий доступ до речей та документів від 17.07.2018 року (т.1, а.с.130-131);

-постанова про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 6.08.2018 року (т.1, а.с.158-159);

-постанова про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 27.04.2018 року (т.1, а.с.171);

-постанова про призначення будівельно-технічної експертизи від 21.08.2018 року (т.1, а.с.176-178);

-ухвала на дозвіл на проведення обшуку у квартирі від 21.08.2018 року (т.1, а.с.206-214);

За клопотанням сторони обвинувачення Ухвалою суду від 28.01.2020 року витребувано інформацію з електронних інформаційний систем оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», а саме інформації стосовно зафіксованих в період часу з 00.00 год. по 23.59 год. 13.10.2017 року з`єднань, абонентських номерів, які знаходилися в мобільному терміналі зв`язку Lenovo P-70 (imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 що належить ОСОБА_9 ), інформації про вихідні та вхідні дзвінки абонента, вихідні та вхідні смс повідомлення, вихідні та вхідні ммс повідомлення, неприйняті вхідні дзвінки, адреси розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок абонента, який користувався даним мобільним терміналом зв`язку, відомостей про GPRS з`єднання (передача інформації по незайнятій голосовим зв`язком смузі частот), відомості, щодо дати, часу та тривалістю з`єднань, у тому числі з`єднання нульової тривалості (неприйняті виклики) абонента.

Відповідно до дослідженої в судовому засіданні виписки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» в період часу 00.00 год. по 23.59 год. 13.10.2017 року з`єднання абонентських номерів, які знаходилися в мобільному терміналі зв`язку Lenovo P-70 (imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 що належить ОСОБА_9 ) відбувались тільки за адресою: м.Запоріжжя вул. Матросова,8а (стовб «УМВС») (т.2, а.с.172-186).

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні було досліджено письмові докази:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000246 від 29.01.2019 року, відповідно якого в жовтні 2017 року невідома особа шляхом обману заволоділа грошовими коштами в розмірі 5 000 доларів США, що належить ОСОБА_9 (попередня кваліфікація ч.1 ст.190 КК України) (т.2 а.с.52);

- інформаційна довідка по хронології переміщення телефону від 13.10.2017 року та 17.10.2017 року по м. Запоріжжя, який належить ОСОБА_9 (т.2, а.с.41-42);

- рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2021 року згідно з якого визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради, Запорізької області ОСОБА_12 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 37594421 від 17.10.2017 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_9 у власність територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, майно у вигляді квартири площею 43,75 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101 вартістю 546 000,00 грн. (т.3, а.с.87-93).

За клопотанням сторони захисту відповідно до вимог ч.3 ст.333 КПК України Ухвалою суду від 05.10.2020 року доручено працівникам Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області для вставлення фактичного місцезнаходження свідка ОСОБА_37 ІНФОРМАЦІЯ_6 , з метою забезпечення його явки у судове засідання.

Відповідно до матеріалів виконання Ухвали суду від 19.11.2020 року Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області встановлено реєстрацію ОСОБА_37 ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_13 , однак встановити місцезнаходження останнього органу досудового розслідування не вдалося. (т.2 а.с.231,235, 247-248).

Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень суд виходить з того, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законодавством порядку, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Надаючи оцінку вказаним доказам з точки зору їх належності, допустимості та достатності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 7 КПК України одними з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Норми ст. 22 КПК України визначають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а тому суд не може перебирати на себе функцію обвинувачення або захисту.

За практикою тлумачення Європейським судом з прав людини національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь-яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. Однак, суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (mutatis mutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінальноправового характеру.

Обов`язок доказування зазначених обставин, відповідно до вимог ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та вказаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, виходячи з яких суд відкидає докази обвинувачення.

В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченими.

Якщо висунуті обвинувачення у вчинені кримінально караного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину: обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain).

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінюючи покази обвинуваченого, представника потерпілого, свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні, а також надані письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне прийняти як доказ показання, які були надані обвинуваченим ОСОБА_9 , свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , спеціалістом ОСОБА_27 безпосередньо під час судового слідства та досліджені письмові матеріали кримінального провадження.

Суд вважає, що докази, надані стороною обвинувачення та досліджені у судовому засіданні не доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.358, ч. 3 ст. 190 КК України, поза розумним сумнівом, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 19 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» 06.11.2009 № 10, якщо обман чи зловживання довірою при шахрайстві полягають у вчиненні іншого злочину, дії винної особи належить кваліфікувати за відповідною частиною статті 190 КК України і статтею, що передбачає відповідальність за цей злочин. Зокрема, використання при шахрайстві завідомо підробленого документа, потребує додаткової кваліфікації за статтею 358 КК України. Отже способом вчинення шахрайства в цьому випадку визнається використання завідомо підробленого документа, а саме завідомо підробленого свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на майно.

З об`єктивної сторони використання завідомо підробленого документу полягає в наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності або пред`явленні їх. Злочин вважається закінченим з моменту пред`явлення (надання) підробленого документа особою незалежно від того, чи вдалося винному досягти поставленої мети. Постанова ККС ВС у справі № 607/8076/19 та постанова ККС ВС від 7 вересня 2021 року у справі № 591/7446/17.

Під час пред`явлення документа суб`єкт, видаючи підробку за справжній документ, знайомить з його змістом інших осіб, при цьому підроблений документ залишається у володінні особи, яка його надала. Подання (надання) документа передбачає, що певне коло осіб ознайомлюється зі змістом підробленого документа, але підробка не залишається в особи, яка надала документ, а передається уповноваженим особам для посвідчення тих чи інших фактів.

Таким чином сторона обвинувачення мала встановити та переконливо довести в суді факт надання ОСОБА_9 завідомо підробленого документу державному реєстратору ОСОБА_12 13.10.2017 року в приміщенні КП «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області, розташованого за адресою: Запоріжжя, вул. Сергія Серікова буд. 30., однак під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення було витребувано інформацію в період часу 00.00 год. по 23.59 год. 13.10.2017 року з`єднання, абонентських номерів, які знаходилися в мобільному терміналі зв`язку Lenovo P-70 (imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 що належить ОСОБА_9 ) відбувались тільки за адресою: м. Запоріжжя вул. Матросова,8а (стовб « ІНФОРМАЦІЯ_7 »), що в свою чергу узгоджується з показами спеціаліста ОСОБА_27 та підтверджує позицію ОСОБА_9 до непричетності у вчиненні інкримінованих правопорушень, та спростовує твердження сторони обвинувачення щодо факту надання 13.10.2017 року безпосередньо ОСОБА_9 завідомо підробленого документу державному реєстратору ОСОБА_38 .

Суд зазначає, що органом досудового розслідування не надано і відповідно безпосередньо судом не досліджувався оригінал свідоцтва на право власності за № НОМЕР_1 , на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності. Зокрема, в матеріалах кримінального провадження відсутні висновки за результатами попереднього експертного дослідження свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 щодо підтвердження факту підроблення документу (внесення в документ, який було подано для проведення державної реєстрації права власності на квартиру), завідомо неправдивих відомостей встановлення фактів підробки реквізитів документів, печаток, штампів тощо). Не визначено за якими ознаками н вказаний документ визнано підробленим та в який саме спосіб відповідний офіційний документ було підроблено.

Як слідує з показань обвинуваченого ОСОБА_9 він особисто державному реєстратору заяву на оформлення документів, як і будь-які документи не подавав.

Надаючи оцінку розбіжностям в показаннях ОСОБА_9 , який заперечує факт подання заяви на державну реєстрацію квартири і всіх документів, у тому числі оригіналу посвідчення на право власності на квартиру, та свідка ОСОБА_12 державного реєстратора щодо безпосереднього подання всіх необхідних для реєстрації документів, у тому числі оригіналу паспорту та свідоцтва на право власності квартирою, суд виходить з того, що основним (головним) доказом підтвердження факту подання заяви про державну реєстрацію, за відсутності будь-яких інших доказів, у тому числі показань свідків, є підпис особи на такій заяві.

Оцінюючи результати проведення почеркознавчої експертизи, проведеної експертом ОСОБА_21 , як доказ сторони обвинувачення на підтвердження факту наявності особистого підпису ОСОБА_9 на заяві про державну реєстрацію та висновок комісії експертів ОСОБА_39 та ОСОБА_40 за результатами проведення повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи, як доказ сторони захисту, про те, що підпис на заяві про державну реєстрацію та на витягу з Державного реєстру речових прав про нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру не належить ОСОБА_9 , а виконаний іншою особою, суд прийшов до висновку, що за діаметрально протилежних висновків експертів щодо авторства підпису ОСОБА_9 на заяві про реєстрацію квартири та на витягу з державного реєстру, суд не може визнати твердження сторони обвинувачення про те, що саме ОСОБА_9 зробив підпис на заяві про державну реєстрацію таким, що поза розумним сумнівом доводить вину останнього у використанні завідомо підробленого документа, що полягало у наданні державному реєстратору завідомо підробленого документу, а саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Надалі суд виходить з того, що принциповим питанням при здійсненні кримінально-правової оцінки придбання права на майно (квартиру) ОСОБА_9 є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів придбала право на майну шляхом обману, подавши завідомо підроблений документ на право власності. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховання певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (Постанова Верховного Суду від 23.09.2020 року у справі №712/7368/13-к).

Доказування суб`єктивної сторони досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони злочину, як прямого умислу та корисливого мотиву.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, при вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Керуючись вимогами ст. 94 КПК України, суд, оцінюючи докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК за обставин, встановлених судом.

Інших доказів сторони обвинувачення на підтвердження факту використання завідомо підробленого документу шляхом надання державному реєстратору безпосередньо ОСОБА_9 такого документу з метою придбання права власності на квартиру шляхом обману не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.100,369-371,373,374,376,395 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Скасувати арешт накладений Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2018 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Речові докази:
- оригінал реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження залишити в провадженні;
- матеріали ЄО №29307 від 18.10.2017 року Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, які знаходиться в матеріалах кримінального провадження залишити в провадженні.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, які перебувають під вартою, в той же строк з моменту вручення вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_41

Судді ОСОБА_42

ОСОБА_43