Справа № 344/9422/20
Провадження № 11-кп/4808/407/22
Категорія ч.2 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 24 червня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ст. 125 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Микитинці Івано-Франківської міської ради та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

в с т а н о в и л а:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 вважає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не з`ясовано в повному обсязі всі обставини справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Під час розгляду справи в суді не здобуто жодних належних та допустимих доказів, які б доводили вину ОСОБА_7 .

Зазначає, що на підставі запису в журналі 15157,57 ОСОБА_9 звернулася 04.03.2020 року о 14 год. 45 хв., діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, збійні гематоми обличчя. ОСОБА_9 була оглянута лікарем спеціалістом нейрохірургом, кардіологом, неврологом. Кардіологом було встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст..ст.2, риз.3. Неврологом та нейрохірургом діагностовано струс головного мозку. При цьому, вказаний діагноз струс головного мозку діагностований тільки зі слів хворої. Окрім цього, у довідці № 435 виданої нейрохірургом ОКЛ 05.03.2020 року зазначено струс головного мозку, забій яких тканин голови, зі слів хворої про обставини справи розповідати не хоче, а тому на думку апелянта поставлений діагноз викликає у неї сумніви.

Також вказує на те, що згідно медичної документації потерпілої ОСОБА_9 , така перебувала на амбулаторному лікуванні чотири дні у лікаря кардіолога. А відтак постановлений діагноз струс головного мозку не відповідає алгоритму дій лікаря, відповідно до Протоколу надання медичної допомоги хворим із струсом головного мозку затвердженого наказом МОЗ України від 25.04.2006 року №245, що в подальшому призвело до необґрунтованого висновку судово-медичної експертизи та неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7

Окрім цього, потерпіла ОСОБА_9 надала також листок непрацездатності серії №947278 виданий КНП «Центр легеневого захворювання» (відділення пульмонології), і у цивільному позові покликалась на те, що внаслідок дій ОСОБА_7 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 10 по 20.03.2020 року, хоча легеневе захворювання на її думку не перебуває у причинному зв`язку із подіями, які мали місце 04.03.2020 року.

Звертає увагу суду на те, що під час досудового розслідування слідчий експеримент відтворення обстановки та обставин події не проводився, а тому не встановлено, хто і де знаходився у приміщенні кабінету медичного центру, які дії відбувалися та як наносилися тілесні ушкодження.

Разом з тим, на думку апелянта суд не оцінив належним чином наявні у справі докази на підтвердження розміру понесених витрат на лікування потерпілої. Зокрема, потерпілою не додано виписки про призначення лікарем кількості та переліку препаратів, які їй призначались. Що стосується моральної шкоди, то потерпілою не доведено в судовому засіданні в чому проявились перенесені нею моральні страждання.

Просить вирок Івано-Франківського міського суду від 24.06.2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати її невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованого злочину.

Вироком Івано-Франківського міського суду від 24.06.2022 року ОСОБА_7 , визнана винуватою та засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнено частково та стягнуто з ОСОБА_7 , на користь потерпілої - 4231 гривню 74 коп. на відшкодування матеріальних збитків та 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_7 засуджена за те, що вона заподіяла умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за таких обставин.

Так, протягом тривалого часу ОСОБА_7 перебуває у неприязних відносинах з ОСОБА_9 , у зв`язку з чим у них неодноразово виникали конфлікти. 04 березня 2020 року близько 11 год. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні кабінету № 47 комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативної діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради № 2», що по вул. Довга, 42 в м. Івано-Франківськ, розпочала конфлікт із потерпілою, яка знаходилась на своєму робочому місці. Під час конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , ОСОБА_7 підійшла до потерпілої, яка знаходилась за робочим столом, та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких негативних наслідків щодо здоров`я потерпілої, розуміючи, що потерпіла ОСОБА_9 не чинить їй опору, рукою нанесла останній два удари в ділянку голови. Вказані неправомірні дії ОСОБА_7 були припинені ОСОБА_10 , яка також знаходилась в приміщенні кабінету № 47 КНП «ЦПМКДД № 2», що по вул. Довга, 42 в м. Івано-Франківськ. В результаті неправомірних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та синцем в ділянці правої щоки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 157 від 26 березня 2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

- прокурор заперечив щодо поданої апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченої, вважає її безпідставною та необґрунтованою, просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції дотримався.

У відповідності до положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на їх всебічному, повному і безпосередньому дослідженні, яким дана належна правова оцінка.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України, а призначене покарання є достатнім та справедливим для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Не зважаючи на повне заперечення захисником обвинуваченої ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі вини своєї підзахисної у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, її вина доводиться доказами, зібраними під час досудового розслідування та ретельно дослідженими в суді першої інстанції, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , та письмовими доказами, які суд вважає належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Крім вищенаведених доказів, винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена безпосередньо дослідженими судом першої інстанції наступними письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04 березня 2020 року (а.п.141 т.1); висновком експерта №157 від 26 березня 2020 року (а.п.142 т.1); заявою ОСОБА_9 від 12 березня 2020 року (а.п.143 т.1); протоколом огляду відеозапису з мобільного телефону потерпілої від 19 березня 2020 року (а.п.144-146 т.1); протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 13 березня 2020 року (а.п.147-148, 149 т.1), де свідок ОСОБА_10 за загальними рисами впізнала особу на фото № 1 ( ОСОБА_7 ), яка 04 березня 2020 року близько 11 год. спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

Перевіривши вказані вище докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх допустимість та достовірність.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що поза всяким розумним сумнівом винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом в судовому засіданні, які були отримані у рамках чинного законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою, які суд визнав достатніми для визнання обвинуваченої винуватою у вчиненні вказаного кримінального проступку, за яким вона обвинувачується.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 мають правильну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 125 КК, оскільки вона заподіяла умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що лікарем кардіологом було встановлено у потерпілої діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст.ст.2, риз.3, лікарем неврологом та нейрохірургом діагностовано струс головного мозку, при цьому, вказаний діагноз струс головного мозку діагностований тільки зі слів хворої, також, лікарями не призначались інструментальні обстеження ОСОБА_9 , а саме КТ чи МРТ, однак, виходячи із медичної документації потерпілої., така перебувала на амбулаторному лікуванні чотири дні у лікаря кардіолога, а відтак постановлений діагноз струс головного мозку не відповідає алгоритму дій лікаря, відповідно до Протоколу надання медичної допомоги хворим із струсом головного мозку затвердженого наказом МОЗ України від 25.04.2006 року №245, що в подальшому призвело до необґрунтованого висновку судово-медичної експертизи та неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 , є безпідставними та необгрунтованими.

Як вбачається із дослідженого судом першої інстанції висновку експерта, в підсумках вказаного висновку чітко зазначено, що судово-медична експертиза проведена на підставі даних медичних документів, а саме виписки з амбулаторного журналу травмпункту МКЛ №1, медичної карти амбулаторного хворого та догоспітального клінічного протоколу №1497, де в потерпілої з поміж інших діагнозів було діагностовано струс головного мозку (а.п.143).

Вказаний висновок експерта складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, є логічним та послідовним, підписаний експертом та завірений печаткою, тому сумніви у достовірності даних викладених у висновку відсутні. Вказаний висновок є категоричним та не допускає будь-якого іншого тлумачення. Тому, вказані доводи, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не дає підстав для визнання вказаного висновку експерта, як недопустимого доказу по справі.

Твердження в поданій апеляційній скарзі на те, що, потерпіла ОСОБА_9 надала також листок непрацездатності серії №947278 виданий КНП «Центр легеневого захворювання» (відділення пульмонології), і у цивільному позові покликалась на те, що внаслідок дій ОСОБА_7 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 10 по 20.03.2020 року, хоча легеневе захворювання не перебуває у причинному зв`язку із подіями, які мали місце 04.03.2020 року, є необґрунтованим, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченої ОСОБА_7 , які виразились у нанесені ударів в область голови потерпілої та наслідками, матеріали справи не містять.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що показання потерпілої та свідка ОСОБА_10 відрізняються між собою, і є нелогічними, колегія суддів вважає їх безпідставними, позаяк показання потерпілої ОСОБА_9 , повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 та відповідають події кримінального правопорушення, яка зафіксована на відео мобільного телефону. При цьому слід зазначити, що вказані показання є зрозумілими, чіткими, послідовними і будь-яких сумнівів у суду не викликають, а в свою чергу показання обвинуваченої ОСОБА_7 не відповідають встановленим обставинам події кримінального правопорушення, зазначені вище.

Також не відповідають дійсності апеляційні доводи захисника про те, що відеозапис жодним чином не є доказом у вказаному кримінальному провадженні щодо нанесення її підзахисною тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , оскільки на вказаному відеозаписі, який був предметом дослідження судом першої інстанції зафіксовано, як ОСОБА_7 під час словесного конфлікту із ОСОБА_9 здійснює раптові, швидкі та активні рухи в сторону останньої, наносить їй удари, після чого ОСОБА_7 на звинувачення потерпілої на місці вчинення правопорушення про те, що вона її вдарила, вигукнула: «Так, вдарила», фактично визнавши під час конфлікту завдання самого удару.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що суд не оцінив належним чином наявні у справі докази на підтвердження розміру понесених витрат на лікування потерпілої, зокрема, що потерпілою не додано виписки про призначення лікарем кількості та переліку препаратів, які їй призначались, а також потерпілою не доведено в судовому засіданні в чому проявились перенесені нею моральні страждання, є безпідставними, виходячи із такого. Так, відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Статтею 1167 цього ж Кодексу передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, про те, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням слід задовольнити в повному обсязі, оскільки розмір підтверджується матеріалами кримінального провадження, в тому числі наданими потерпілою копіями квитанцій та чеків.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване стягнення з обвинуваченої в користь потерпілої моральної шкоди, то слід зазначити, що від протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_9 зазнала певних душевних страждань, пережитих у зв`язку із самим фактом побиття, які в подальшому проявилися на стані її здоров`я, вона спокійно не спала та відчувала тривогу, тому, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині слід задоволити частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає серед іншого у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

З урахуванням характеру та обсягу фізичних страждань потерпілої, присуджене судом відшкодування моральної шкоди є достатнім для компенсації шкоди завданої внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Інші доводи поданої апеляційної скарги не спростовують обставин пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та не є підставою для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що вищепереліченими доказами спростовано те, що обвинувачена ОСОБА_7 не вчиняла інкримінований їй злочин, тому апеляційний суд розцінює ці доводи апеляційної скарги як такі, що мають на меті уникнення нею кримінальної відповідальності за вчинене.

Таким чином, у справі зібрано достатньо доказів, які прямо викривають обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а доводи апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів розцінює, як такі, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Покарання, призначене обвинуваченій в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України відповідає вимогам ст.ст. 65, 68 цього ж Кодексу, і саме таке покарання на думку колегії суддів буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 24 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4