Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження 1-кп/711/121/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
Головуючої судді ОСОБА_1

За участю:

Секретаря судових засідань ОСОБА_2

Прокурора ОСОБА_3

Захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Представників потерпілого - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Черкаси, зареєстрованого АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України.

із участю в судовому розгляді:

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Придніпровського районного суду міста Черкаси перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003881 від 14.07.2019 відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотаннями про обрання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивує тим, метою та підставами застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від прокурора та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати проведенню судового розгляду іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особами кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, можуть здійснити вищезазначені дії. Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких, а саме передбачене ч.2 ст.121 КК України, відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке законом, згідно санкції даної статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Також просить суд взяти до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_10 є неодноразово судимий. Крім того, на розгляді Золотоніського райсуду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000797 від 04.09.2020 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні після вищевказаних злочинів ще й кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а відносно ОСОБА_10 тим же судом проводиться розгляд кримінального провадження № 0000970 від 01.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні після вищевказаних злочинів ще й кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. При цьому під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження слідчим СЧВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 оголошено в розшук. А тому, під острахом кримінальної відповідальності, як ОСОБА_9 так і ОСОБА_10 можуть переховуватись від суду. Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають з ними в одному населеному пункті, мають відомості про місце їх проживання та роботи, у зв`язку з чим матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на учасників провадження з метою зміни останніми раніше наданих показань на його користь чи відмови від надання показань з метою уникнення ним кримінальної відповідальності. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення полягає в тому, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після початку притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, на території м.Черкаси, на шлях виправлення не стали, та притягуються до кримінальної відповідальності Золотоніським райсудом Черкаської області за вчинення після вищевказаних злочинів нового кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Таким чином, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покладається необхідність запобігання спробам переховування від суду; незаконному впливу на потерпілого та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Приймаючи до уваги, ризики передбачені ст.177 КПК України, що обґрунтовують необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а запобігти ним шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, тому просить суд задовольнити клопотання та застосувати до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Представники потерпілого - адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали думку прокурора. Вважають необхідним обрати обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки ризики передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати.

Захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 при вирішенні клопотання про обрання запобіжного заходу відносно їх підзахисних у вигляді тримання під вартою заперечили. Вважають, що прокурором не доведені реальні ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а тому просили суд відмовити в задоволенні клопотання.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали думку захисників. Проти задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - заперечили, та просили суд відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків:
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи норми ст.ст.177, 183, 194, 199, 201, 203, 331, практику Європейського суду з прав людини, суд в прийнятті рішення, приходить до наступних висновків.
Вирішуючи клопотання прокурора, суд бере до уваги, що тримання під вартою, за нормами ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який суттєво обмежує конституційне прав людини на свободу та особисту недоторканість. Будучи природним воно має бути забезпечене підвищеним захистом у сфері кримінального судочинства, а тому й може бути обмежене лише при дотриманні загальноприйнятих принципів виходячи із критеріїв розумності та об`єктивності.
За нормами ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту продовжується лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Ніхто не може бути заарештований або утримуваний під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом; - ст.5 Конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод, ч.2 ст.129 Конституції України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року, слідчий, прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст.9 Кримінально процесуального кодексу України, де вказано, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші посадові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, вбачається обов`язковість виконання рішень Європейського суду з прав людини.
За нормами п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97 ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків та відповідно до процедури, встановленої законом. П.3 ст.5 Конвенції кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Це ж положення відображено в ч.4, 5 ст.28 КПК України, а саме кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).
За нормами п.1 ч.1 ПВСУ № 11 від 17.10.2014 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», при здійсненні правосудця судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.
Вимоги оперативності розгляду кримінальних проваджень у справах, по яких підсудний тримається під вартою, ґрунтуються на підвищених вимогах до розумного строку розгляду (з урахуванням виключного ступеня обмеження права особи на свободу). Усталена правова позиція ЄСПЛ із зазначеного питання наведена у п.90 рішення у справі «Тодоров проти України»: «Суд також зазначає, що протягом усього кримінального провадження заявник у цій справі тримався під у вартою, що вимагало від державних органів, які розглядали справу, особливу сумлінність у здійсненні правосуддя без затримок (див. наприклад, п.83 рішення у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia) та п.31 рішення від 31.01.2006 року у справі «Юртаєв проти України» (Yurtatev v. Ukraine).
Підвищені вимоги до судового розгляду кримінальних справ у порядку КПК України ґрунтуються на існуючій практиці ЄСПЛ та мають враховуватися судами з огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. Оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Ризик втечі: Ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v, Russia (Панченко проти Росії), § 106).
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).
Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання. Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v. Austria (Ноймайстер проти Австрії), § 10).
У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (Idalov v. Russia (Ідалов проти Росії) [ВГТ], § 145; Garycki v. Poland (Гарицький проти Польщі), § 47, 6 лютого 2007 року; Chraidi v. Germany (Храїді проти Німеччини)§ 40; Ilijkov v. Bulgaria (Ілійков проти Болгарії) §§ 80-81).
Хоча загалом вираз «стан доказів» може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, сам по собі він не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Dereci v. Turkey (Дереджі проти Туреччини), § 38).
Звертаючись до суду з клопотанням про обрання відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу та в судовому засіданні, прокурор посилався на те, що наразі встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, однак прокурором у поданому клопотанні, не надано вагомих аргументів та доводів, підтверджених належними доказами про те, що існує реальна загроза вчинення обвинуваченими дій визначених ст.177 КПК України.
Суд вважає, що є обов`язковим доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку в клопотанні про застосування найсуворішого виду запобіжного заходу, а саме у вигляді тримання під вартою.
Зі спливом певного часу тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані та доведені.
Беручи до уваги наведене та правову позицію ЄСПЛ, наведену в п.79 рішення, ухваленого в справі «Харченко проти України» 10.02.2011 року, згідно якої тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, суд зазначає, що прокурор, звернувшись до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , так і не довів суду, ані «…наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства...», ані «…наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу..», які б, в розумінні зазначених рішень ЄСПЛ та ст. 5 Конвенції, дали суду підстави вважати, що в даній справі це є особливий (specific) інтерес який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає правило поваги до особистої свободи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та дає беззаперечні підстави суду тримати останніх в умовах СІЗО.
Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України).
Беручи до уваги викладене, Суд вважає, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та вони зможуть здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку , що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою підлягає до часткового задоволення та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час строком на 60 днів, тобто до 13 серпня 2022 року, включно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176, 178, 181, 194, 196, 331, 369-372, 376 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 задовольнити частково.
Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 13 серпня 2022 року, включно, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 в нічний час з 23 год. до 06 год наступного дня (крім випадків необхідності прибуття в укриття, в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану).
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, та зобов`язати:
- прибувати до прокурора та суду за першим викликом;
- не залишати в нічний час місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/чи роботи;
- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками;
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити частково.
Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 13 серпня 2022 року, включно, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 в нічний час з 23 год. до 06 год наступного дня (крім випадків необхідності прибуття в укриття, в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану).
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Покласти на ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, та зобов`язати:
- прибувати до прокурора та суду за першим викликом;
- не залишати в нічний час місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/чи роботи;
- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками;
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинувачених.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 20 червня 2022 року о 14 годині 00 хвилин в залі суду Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Головуючий ОСОБА_1