ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1409/22 Номер провадження 11-кп/814/2175/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2021 року за №0000310, задоволено клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 і продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 вересня 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Харків, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз
08 квітня 2020 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі.

Одночасно визначено ОСОБА_6 заставу 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 74 430 гривень, і в разі її внесення покладено на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу обвинуваченого, обставини, які перешкоджають завершенню розгляду кримінального провадження до закінчення дії попереднього рішення про тримання під вартою, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Урахувавши вимоги ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.182 КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в сумі 74 430 гривень, дійшовши висновку, що такий її розмір зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2022 року та обрати йому більш м`який запобіжний захід, не повязаний із триманням під вартою.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених у клопотанні ризиків і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити його (обвинуваченого) належну процесуальну поведінку; він не вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тривалий строк перебуває під вартою та в своєму клопотанні просив задовольнити частково клопотання сторони обвинувачення, продовживши запобіжний захід строком на 30 днів; йому не вручалось клопотання прокурора.

Прокурор ОСОБА_7 і захисник ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про місце, дату й час розгляду провадження, в судове засідання не з`явились і заявили клопотання про здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Відповідно ж до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який підтвердив можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності його захисника і просив задовольнити апеляційну скаргу, додатково пославшись на те, що кримінальне провадження щодо нього тривалий час не розглядається місцевим судом, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що він повторно таємно викрав чуже майно з проникненням у житло:

з 30 травня до 06 червня 2021 року металошукач та мотокосу ОСОБА_9 , загальною вартістю 2946 гривень 55 копійок;

з 04 до 11 червня 2021 року мобільний телефон ОСОБА_10 , вартістю 385 гривень;

07 липня 2021 року музичний центр з дисководом ОСОБА_11 , вартістю 900 гривень.

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_6 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, урахувавши обставини інкримінованих йому 3 епізодів тяжкого корисливого злочину, за який передбачено покарання від 3 до 6 років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, неодружений, не має міцних соціальних зв`язків, джерела доходу та переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим слідчим суддею надався дозвіл на його затримання з метою приводу.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованого обвинуваченому тяжкого злочину, дані про особу ОСОБА_6 , який становить високу суспільну небезпеку, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, як просить апелянт.

Апеляційний суд уважає законним та обґрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження його прав перебувати на волі.

З приводу доводів апеляційної скарги, що пов`язані з наданням оцінки доказам відповідно до ст.94 КПК України для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винною чи невинною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, то вони не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Між тим, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту пред`явлене обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 може бути причетним до вчинення злочину, в якому він обвинувачується.

Водночас, продовживши ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, місцевий суд відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому як альтернативний запобіжний захід заставу 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка за своїм розміром є наближеною до мінімальної межі, визначеної в п.2 ч.5 ст.182 КПК України. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки наведений розмір застави є відповідним і достатнім, з урахуванням обставин злочину, в учиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , майнового та сімейного стану останнього, сукупності даних про його особу у співставленні з такими, що не зменшились ризиками, передбаченими п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, при цьому, не становить для нього "особистий надмірний тягар".

Щодо посилань на скасування оскаржуваної ухвали з огляду на те, що прокурором не було вручено апелянту копію клопотання про продовження запобіжного заходу, то приписами ч.3 ст.331 КПК України встановлено обов`язок суду під час судового провадження розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку. Дана норма є імперативною.
У судовому ж засіданні місцевого суду ОСОБА_6 підтвердив, що права йому були зрозумілі, сторона захисту клопотань про відкладення судового засідання або оголошення перерви для надання часу з метою підготовки захисту не заявляла. У ході вирішення згаданого вище питання сторони процесу нарівно користувались наданими їм кримінальним процесуальним законом правами, доводи кожної з них були предметом перевірки суду й порушення положень ст.22 КПК України не встановлено, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано провадження в суді першої інстанції, від 28 липня 2022 року.
Таким чином, мотиви апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновок місцевого суду про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність продовження якого перевірено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду.
Колегія суддів ураховує термін тримання обвинуваченого під вартою, проте розгляд кримінального провадження судом до закінчення дії попереднього рішення про тримання під вартою неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 і запобігти встановленим ризикам, через це, враховуючи стадію судового розгляду (дослідження доказів), продовження обвинуваченому названого запобіжного заходу строком на 60 днів, а не 30 днів, про зазначає апелянт, є виправданим і необхідним.

Між тим, апеляційний суд, зважаючи на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, уважає за необхідне звернути увагу першої судової інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання зазначених вище вимог міжнародного та національного законодавства.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 28 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4