Номер провадження: 11-кп/813/1362/22
Справа № 501/1653/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000251 від 04.04.2020 року за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 25.03.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам Федеративної Республіки Німеччина, громадянина України, який має середню освіту, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює водієм в ТОВ «Ніклайн», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України, -

встановив:

оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Відповідно ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого п.1 ч.1 ст.49 КК України. Вироком вирішено долю речових доказів.

Вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 13 березня 2020 року, приблизно о 18:30 год., він, перебуваючи на території бази ТОВ «Ніклайн», яка розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 9, під час конфлікту, який раптово виник на побутовому ґрунті та неприязних відносин між ними, умисно, наніс один удар кулаком правої руки в область голови потерпілого ОСОБА_9 , від якого останній впав на землю, вдарившись правою частиною поверхні тулуба об стіну будівлі побутового призначення та отримав тілесні ушкодження у вигляді садни задньої поверхні нижньої третини правого передпліччя. Після падіння, ОСОБА_9 підвівся на ноги, однак ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , штовхнув останнього на землю, та умисно наніс один удар лівої ногою в область обличчя ОСОБА_9 , в результаті якого ОСОБА_9 втратив свідомість та отримав тілесні ушкодження у вигляді синців у правого кута рота і щоки, та дані тілесні ушкодження, як окремо так і разом взяті, за своїми характером та перебігом зазвичай мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 покинув місце вчинення в невідомому напрямку, а потерпілий ОСОБА_9 звернувся до КУ «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради, де йому була надана медична допомога.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити ухвалу, якою звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі ч.1 ст.285 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності. Крім того, прокурор просить виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на застосування судом положень ч.5 ст.74 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що суд не зважаючи на заявлене захисником під час судового розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, визнав обвинуваченого винним у вчиненні кримінального проступку, призначив йому покарання та звільнив його від призначеного покарання, чим погіршив становище обвинуваченого.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, проведено за відсутності обвинуваченого, який не з`явився до суду. Проте, з урахуванням вимог апеляційної скарги прокурора про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, розгляд справи за відсутністю обвинуваченого не погіршує його становища. Захисник у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив задовольнити скаргу прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене: компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні підстави для його ухвалення.

Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінального проступку, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.
Як встановлено судом першої інстанції, з моменту вчинення кримінального правопорушення минули строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності, з огляду на що, суд визнавши його винуватим, призначив покарання та на підставі ч.5 ст.74 КК України звільним його від призначеного покарання.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, та вважає доводи апеляційної скарги прокурора слушними, з огляду на таке.

Діючим КПК передбачено випадки звільнення від кримінальної відповідальності та від покарання на підставах, передбачених ст.49 КПК.

Так, відповідними підпунктами ч.1 ст.49 КПК визначені строки, після спливу яких (з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили) в залежності від тяжкості злочину особа звільняється від кримінальної відповідальності.

Крім того, ч.5 ст.74 КПК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно з ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, положеннями ст.44 КК передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК, якщо під час здійснення судового розгляду щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Зі змісту журналу судового засідання від 25.03.2022 року вбачається, що захисник ОСОБА_10 , під час судового розгляду заявив клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.п. 148).

Вимоги ч. 8 ст. 284 КПК України регламентують, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи повідомленим про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав, підтримав заявлене клопотання та наполягав на його задоволенні.

Більш того, відповідно до журналу судових засідань від 25.03.2022 року, прокурор також не заперечував проти закриття кримінального провадження з цих підстав.

Як визначено положеннями ч.3 ст.285 КК України, підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Таким чином, в залежності від позиції підозрюваного чи обвинуваченого та за наявності підстав для закриття кримінального провадження вимоги процесуального закону передбачають альтернативні варіанти щодо розгляду питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Зокрема, законодавцем передбачено процесуальне право обвинуваченого відмовитися від закриття провадження та наполягати на дослідженні доказів у справі з метою встановити свою невинуватість.

У такому випадку судове провадження проводиться у загальному порядку і за результатами такого розгляду суд постановляє вирок: у разі недоведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення виправдувальний; у разі доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обвинувальний, та звільняє таку особу від призначеного покарання на підставі статей 49, 74 КК України.

Тоді як заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та стадії судового розгляду передбачає, що обвинувачений фактично відмовляється від такої процедури, а закриття кримінального провадження з цих підстав не вказує про його невинуватість, тобто не реабілітує його за вчинені дії.

Крім того, ст. 49 КК України у своєму змісті закріплює те, що від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності особа може бути звільнена, якщо саме з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули певні строки.

Тобто, обов`язковою умовою звільнення особи саме від кримінальної відповідальності, а не від покарання, на підставі ст. 49 КК України, є визнання факту, що така особа вчинила кримінальне правопорушення. Лише в такому випадку можливо обчислити відповідні строки давності.

При цьому за умови, що обвинувачений наполягає на звільненні його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, однак не визнає вину за пред`явленим обвинуваченням, не звільняє суд від обов`язку невідкладно розглянути таке клопотання та задовольнити його за наявності для цього підстав, та позбавляє можливості досліджувати докази у справі, враховуючи, що розгляд такого клопотання для суду є першочерговим.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 17 лютого 2022 року (справа № 752/23954/18).

Зазначених вимог закону судом першої інстанції виконано не було, оскільки після заявлення клопотання захисником ОСОБА_10 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд повинен був негайно перейти до вирішення вказаного клопотання, оскільки ця норма є імперативною.

При цьому, сам обвинувачений підтримав вказане клопотання та в судовому засіданні від 22.02.2022 року, беззаперечно визнав свою вину та надав показання, тобто виконав всі необхідні умови, які передують звільненню від кримінальної відповідальності (а.п. 135-136).

З огляду на наведене, доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання, менш суворе ніж обмеження волі.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Строки давності диференційовані залежно від виду вчиненого злочину, а щодо проступків від виду передбаченої у санкції статті покарання.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою кримінального правопорушення. Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Відповідно до сформульованого судом обвинувачення, ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок 13.03.2022 року, тобто на момент постановлення вироку суду першої інстанції минуло два роки, що визначені для даної категорії кримінальних правопорушень відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_8 був засуджений за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день винесення оскарженого вироку, минуло більше двох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений п.1 ч.1 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

У постанові від 22.05.2018 року по справі №665/2387/14-к (провадження №51-240км18) Верховний Суд вказав, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили, тобто на стадії апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження.

Згідно положень ч.1 ст.417 КПК, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи вимоги апеляційної скарги прокурора та встановлені апеляційним судом обставин, приймаючи до уваги, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, відповідно до ст.12 КК України (зі змінами внесеними Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року) відноситься до категорії кримінальних проступків, станом на день апеляційного перегляду вироку, строк давності за вчинений обвинуваченим кримінальний проступок закінчився, апеляційний суд, керуючись положеннями ст.417 КПК, вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, оскільки вона містить вимогу щодо виключення з мотивувальної частини вироку п.5 ст.74 КК України, яка не може бути задоволена, оскільки вирок суду першої інстанції підлягає не зміні, а скасуванню із закриттям кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 417, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 25.03.2022 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.125 КК України та звільнено від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого п.1 ч.1 ст.49 КК України скасувати.

На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Кримінальне провадження №0000251 від 04.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4