ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/176/22 Справа № 185/2236/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000136 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 3 000 грн.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, 20 лютого 2021 року приблизно о 16.45 годині прийшов до квартири АДРЕСА_1 , для припинення гучного програвання музики, взявши свого пневматичного пістолету марки «МР - 654К» № НОМЕР_1 . Прийшовши до вищевказаної квартири, ОСОБА_7 постукав в двері, та йому відчинили малолітній свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на погрозу вбивством ОСОБА_9 за допомогою пневматичного пістолету марки «МР - 654К» № НОМЕР_1 . В подальшому ОСОБА_7 зайшов до коридору квартири та, тримаючи в витягнутій правій руці пневматичний пістолет марки «МР - 654К» № НОМЕР_1 , направив його в бік ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_7 почав наближатися до ОСОБА_9 , скорочуючи відстань між ними та виражаючи в її адресу нецензурну лайку. Реалізуючи свій злочинний умисел і не бажаючи від нього відмовлятись, ОСОБА_7 , тримаючи пневматичний пістолет марки «МР - 654К» № НОМЕР_1 в правій руці, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, розуміючи, що його дії викличуть у ОСОБА_9 побоювання за власне життя та життя її дітей, виражаючись нецензурною лайкою, направив пневматичний пістолет марки «МР - 654К» № НОМЕР_1 стволом в обличчя громадянки ОСОБА_9 . Тримаючи пістолет, ОСОБА_7 продовжив скорочувати відстань, тим самим почав демонстративно вказувати на реальність погрози пострілом. Сприйнявши погрози ОСОБА_7 як реальні, ОСОБА_9 почала благати останнього припинити його дії та піти з квартири.
ОСОБА_7 , не бажаючи відмовлятись від свого злочинного умислу та усвідомлюючи характер своїх дій, продовжив погрожувати ОСОБА_9 пістолетом до моменту отримання з боку потерпілої завірянь щодо припинення програвання музики.
Своїми умисними, цілеспрямованими та протиправними діями ОСОБА_7 вчинив погрозу вбивством за допомогою пневматичного пістолету марки «МР - 654К» № ТО 24882І, направленого в бік обличчя потерпілої ОСОБА_9 , яка у зв`язку з характером дій ОСОБА_7 мала реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року змінити в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.
Просила призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.
Просила також стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої грошові кошти у сумі 50 000 (п`ятдecят тисяч) грн на відшкодування завданої їй моральної шкоди.
В іншій частині просила вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, не розкаявся, ніяким чином не відреагував на заявлені позовні вимоги.
Вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції, не буде сприяти виправленню обвинуваченого, запобіганню повторення подібних випадків у майбутньому.
Наголошує, що судом першої інстанції необгрунтовано занижено розмір завданої їй моральної шкоди, оскільки дії обвинуваченого привели до того, що в неї зникла здатність до вигодовування її маленької дитини, їй довелось звертатись до лікарів та приймати ліки для відновлення її почуття безпеки та сну, а також вона з сином звертались до психолога.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , також подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок Павлоградського міськрайонного суду від 21.07.2021 року скасувати і закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що у ОСОБА_7 не було умислу на погрозу вбивством ОСОБА_9 , він тільки вимагав від потерпілої виключити гучну музику.
Вказує, що показання потерпілої і малолітнього свідка про те, що обвинувачений хотів зняти пістолет з запобіжника, не відповідають дійсності, оскільки пальці на лівій руці у обвинуваченого не працюють, вони були травмовані 12.04.2020 року, а також зазначає, що малолітній свідок ОСОБА_10 вказав, що для мами не було реальної загрози.
Захисник зазначає, що протокол пред`явлення пістолета до впізнання від 02.03.2021 року викликає сумнів, оскільки ОСОБА_9 впізнала пістолет під №4 за розташуванням вузлів пістолету, запобіжника, форми та діаметру ствола, проте для людини, яка не має ніякого відношення до зброї, це нереально.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.07.2021 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.
В іншій частині просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не повною мірою взяв до уваги те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України, було вчинено ОСОБА_7 у присутності дитини, кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим на території особистого житла потерпілої ОСОБА_9 , що свідчить про зухвалість вчинення кримінального правопорушення.
Прокурор зазначає, що погроза вбивством, вчинена ОСОБА_7 , базувалася не на якихось словесних формах, а на демонстрації пневматичного пістолета, який за зовнішнім виглядом схожий па вогнепальну зброю, тобто, в сприйнятті потерпілої асоціювався саме з надзвичайно високою можливістю летальних наслідків.
Прокурор вказує, що обвинувачений на момент постановлення вироку не зробив жодних кроків для свого виправлення та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Прокурор наголошує, що рішення суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у місцях позбавленим волі є безпідставним, і ґрунтується на висновках, які не відповідають дійсності.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі та, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції доведено винуватість ОСОБА_7 доказами, які є належними та допустимими, і в сукупності доповнюють один одного.
Колегія суддів зазначає, що суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується виною у формі прямого умислу. При цьому не має значення, чи збирався винний здійснити свою погрозу в дійсності, чи ні, досить того, щоб у потерпілого були реальні підстави побоюватися такої погрози. Мотиви вчинення цього злочину на його кваліфікацію не впливають.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності умислу на погрозу вбивством, а також щодо того, що для потерпілої не було реальної загрози, оскільки сам обвинувачений не заперечував, що до потерпілої він пішов з пістолетом, який відкрито тримав в руці, і який бачила і потерпіла, і малолітній свідок, тому колегія суддів вважає, у потерпілої були реальні підстави побоюватись погрози вбивством.
Колегія суддів не приймає також доводи захисника щодо того, що протокол пред`явлення пістолета до впізнання від 02.03.2021 року викликає сумнів, оскільки вказаний доказ визнаний судом першої інстанції допустимим доказом, вказаний доказ відповідає вимогам чинного законодавства, підстав для визнання його недопустимим колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів зазначає, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції кожному з доказів дана належна оцінка.
Та обставина, що слідство та суд по-іншому оцінюють докази, наявні в матеріалах справи, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 129 КК України.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_9 та прокурора в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання щодо призначення покарання судом першої інстанції було враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який характеризується задовільно, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Судом першої інстанції було також враховано те, що обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого не було встановлено, а також наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги потерпілої стосовно розміру відшкодування завданої їй моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції врахував душевні страждання потерпілої та перенесені нею моральні переживання, та зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог потерпілої.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Колегія суддів також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц стосовно того, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Колегія суддів, враховуючи вимоги розумності, справедливості та співмірності завданої моральної шкоди, вважає стягнуту з обвинуваченого суму коштів на відшкодування моральної шкоди такою що відповідає стражданням, які пережила потерпіла внаслідок протиправних дій обвинуваченого.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано визнано ОСОБА_7 винуватим у скоєнні вказаного кримінального правопорушення та призначено йому покарання з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора.
Керуючись ст. ст.407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4