Провадження №1-кп/522/38/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Приморського районного суду м. Одеси № 106 в об`єднаному провадженні №522/15710/20 обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000238 від 19.07.2020 року та №0002530 від 19.07.2020 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Херсонської області, Білозерського району, смт. Білозерка, який має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання в м. Одесі, раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 27.10.2016 року Деснянським судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років, звільнився 06.12.2019 року;
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Нова Долина, Овідіопольського району, Одеської області, який має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця Одеської області, Білгород-Дністровського району, с. Випасне, не одруженого, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000238 від 19.07.2020 року стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2021 року кримінальне провадження №0000238 від 19.07.2020 року стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, та ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, (ЄУНС №522/15710/20), та кримінальне провадження №0002530 від 19.07.2020 року, стосовно ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, (ЄУНС №522/18031/20), були об`єднані в одне провадження.
В судове засідання не з`явилась захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 . Обвинувачений не заперечував проти проведення судового засідання для вирішення питання щодо запобіжного заходу без участі його захисника.
Від прокурора надійшли клопотання про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проти чого заперечували сторони захисту.
Також, прокурор надав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , проти чого не заперечував обвинувачений.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні подав клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, яке він підтримав в судовому засіданні та просив задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши подані клопотання та заяву, матеріали провадження, суд доходить таких висновків.
Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Також слід враховувати, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Приморського районного суду м Одеси від 19.05.2022 року були задоволені клопотання прокурора про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 60 днів, та про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_5 , терміном на 60 (шістдесят) днів.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
На даній стадії судового провадження судом дослідження матеріалів кримінального провадження не завершено, тому суд наразі не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченим злочинів.
При цьому, не вдаючись до оцінки доказів, у відповідності до положень ст. 23 та ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому суд вбачає реальним існування раніше заявлених прокурором ризиків, які на даний час не зменшились та продовжують існувати.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 , на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Від обвинуваченого надійшло клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на відсутність ризиків та тривалий судовий розгляд даного кримінального провадження. Вказав, що має постійне місце проживання в м. Одесі, раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , просив задовольнити клопотання подане його підзахисним та вказав, що обвинувачений вже майже два роки перебуває під вартою і своєю поведінкою не створював приводу вважати, що матиме місце неналежне ставлення з його боку до процесуальних обов`язків, що свідчить про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на непов`язаного із триманням під вартою. Також надав договір оренди житлового приміщення (квартири) від 01.02.2022 року укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який є рідним братом обвинуваченого, строком на 12 місяців.
Сторона захисту просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт.
Натомість прокурор, посилаючись на особу обвинуваченого, тяжкість злочину, в якому останній обвинувачується та на існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, просив його клопотання задовольнити та продовжити ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну останньому запобіжного заходу на домашній арешт.
Прокурор зазначив, що належна поведінка обвинуваченого наразі забезпечується саме запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою.
Вирішуючи питання про продовження стосовно ОСОБА_11 запобіжного заходу за клопотанням прокурора, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, зареєстрований в Вінницькій області, однак має орендоване житло в м. Одеса, офіційно не працевлаштований, осіб на утриманні не має, раніше не судимий, що свідчить про наявність у нього певних соціальних зв`язків.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа «Ньюмейстер проти Австрії» ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; « «Гаріцкі проти Польщі», «Храіді проти Німеччини», «Іліжков проти Болгарії» серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
З огляду на зазначене та з урахуванням тривалості тримання під вартою ОСОБА_4 з 22 липня 2020 року, наявності місця проживання в м. Одесі, те, що обвинувачений є раніше не судимою особою, суд приходить до висновку, що станом на теперішній час зі сплином часу суттєво зменшився ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, а саме: можливе ухилення та переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.
Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , судом було враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазі автоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» та «Клоот проти Бельгії» «ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню правосуддя, не може оцінюватись абстрактно, факт перешкоджання має бути підтверджено доказами», «однак з плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань».
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що під час судового розгляду як стороною обвинувачення, так і потерпілою стороною не надавалось жодного реального доказу того, що зі сторони обвинуваченого чинився будь-який тиск на потерпілих.
Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що в свою чергу вказує на продовження існування певного ступеню ризику незаконно впливу та тиску на потерпілих, які ще судом не допитані. Однак суд зазначає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе запобігти вказаним ризикам.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п. п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що на даний час ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зі сплином часу зменшився, а ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зможе попередити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
З огляду на зазначене та з врахуванням тривалості його тримання під вартою з 22 липня 2020 року, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає. Натомість суд вбачає підстави для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, враховуючи наведені фактичні обставини та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи тривалість перебування особи під вартою, суттєвого зменшення ризиків зі сплином часу, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 є недоцільним та не є виправданим.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_4 відповідних обов`язків є достатнім запобіжним заходом, який забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому в клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 слід відмовити та задовольнити клопотання обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб. Також обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: у відкритому заволодінні чужого майна (грабіж), вчинений повторно та за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Захисник обвинуваченого просила обрати більш м`який запобіжний захід, посилаючись на тривалий розгляд кримінального провадження та перебування обвинуваченого під вартою, а також на воєнний стан, запроваджений в Україні. Крім того, вказала, що докази існування вказаних прокурором у клопотанні ризиків відсутні, та на те, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, він зможе проживати в місті Одеса. Обвинувачений підтримав свого захисника.
Вирішуючи питання про доцільність продовження стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за клопотанням прокурора, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, постійного місця проживання на території Одеської області не має, зареєстрований в м. Херсон, офіційно не працевлаштований, доказів на підтвердження перебування осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього достатньо міцних соціальних зв`язків.
Суду також було надано копію договору оренди житла в м. Подільськ Одеської області, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яка зі слів сторони захисту є цивільною дружиною обвинуваченого ОСОБА_3 .
Суд враховує надані пояснення обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником, однак вважає, що вони не можуть слугувати достатніми підставами для зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.
Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість злочинів та кількість епізодів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , за один з яких передбачено покарання до десяти років позбавлення волі із конфіскацією майна, тому продовжує існувати ризик того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, суд приймає до уваги продовження існування ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на потерпілих, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи насильницький характер вчинених злочинів, які судом ще не допитані.
Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів проти власності, суд вважає, що ризик можливого вчинення ОСОБА_3 інших кримінальних правопорушень доведений, оскільки останній не працює та стороною захисту не надано жодних даних про наявність у нього джерела будь-якого доходу. Крім того, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень проти власності, що характеризує його особу як таку, що має стійку схильність до вчинення злочинів.
Таким чином, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги наведене, суд доходить висновку про задоволення клопотання прокурора та неможливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Крім того, стороною захисту не було надано будь-яких нових даних, які б давали суду підстави змінити або застосувати стосовно обвинуваченого більш м`які запобіжні заходи.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, раніше не судимий, зареєстрований в Одеській області, мешкає в м. Одесі, офіційно не працевлаштований, має цивільну дружину та малолітню дитину, що свідчить про наявність у нього достатньо міцних соціальних зв`язків.
Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що в свою чергу вказує на продовження існування певного ступеню ризику незаконно впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще судом не допитані, а також існує ймовірність того, що він може може вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи відсутність у останнього законних джерел існування.
Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що на даний час ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зі сплином часу зменшився, а ризики, передбачені п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зможе попередити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що на даній стадії судового розгляду, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах провадження, тяжкості кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що на даній стадії судового розгляду застосування більш м`якого запобіжного ніж цілодобового домашнього арешту не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти доведеним прокурором ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 зможе забезпечити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а поведінку обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зможе забезпечити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне клопотання прокурора стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити, продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з урахуванням даних про особу обвинувачених, тяжкості злочинів, в яких вони обвинувачуються, та продовження існування ризиків, які на даний час не зменшилися, що у сукупності дає суду достатні підстави вважати, що на даний час застосування більш м`якого запобіжного ніж тримання під вартою та домашній арешт відповідно, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти можливим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Крім того, стороною захисту не було представлено будь-яких нових даних, які б давали суду підстави змінити або застосувати стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 більш м`які запобіжні заходи.

Керуючись ст. 132, 176, 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 350, 372, 376 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.
В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 , терміном на 60 (шістдесят) днів.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до Приморського районного суду м. Одеси за першою вимогою;
- не відлучатися з місця постійного проживання АДРЕСА_3 , без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_5 , терміном на 60 (шістдесят) днів.
Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до Приморського районного суду м. Одеси за першою вимогою;
- не відлучатися з місця постійного проживання в АДРЕСА_5 , без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.
Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинувачених зобов`язань.
Строк дії ухвали щодо запобіжних заходів становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту постановлення ухвали суду, тобто з 07.07.2022 року, який діє до 05.09.2022 року.
Виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси щодо запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту та обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та контроль за його поведінкою покласти на уповноважену службову особу відповідного ГУНП в Одеській області.
Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, направити ДУ «ОСІ» та уповноваженій службовій особі в ГУНП в Одеській області.
Ухвала суду в частині продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченими, які утримуються під вартою, з моменту вручення її копії.

Суддя Приморського районного суду
м. Одеси ОСОБА_1