Ухвала
13 червня 2022 року

м. Київ

справа № 159/3544/19
провадження № 51-1837ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 березня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд вищевказаної ухвали в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2 цієї статті.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор не погоджується з ухвалою суду апеляційної інстанції і просить її скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. При цьому прокурор формально посилається на недотримання апеляційним судом положень статей 370, 404, 413, 419 КПК і не конкретизує, у чому полягають ці порушення і яким чином вони вплинули чи могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення. Також прокурор аналізує докази у справі та встановлені судами обставини кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Отже, усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону касаційна скарга прокурора не містить належних обґрунтувань, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, які порушення допустив цей суд, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412414 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення касаційним судом відповідно до ст. 438 цього Кодексу.

Крім цього, виходячи зі змісту касаційної скарги, прокурор посилаючись на недотримання судом апеляційної інстанції приписів ст. 419 КПК не вказує, які саме доводи його апеляційної скарги не враховано та на які не дано відповіді в ході перегляду вироку місцевого суду.

Також в поданій скарзі прокурор посилається на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК, при цьому не зазначає детально, в чому вони виразилися і яким чином повторне дослідження доказів у повному обсязі могло вплинути на прийняте рішення.

Крім цього, прокурор акцентуючи на недотриманні судом апеляційної інстанції вимог ст. 370 КПК, не вказує, у чому вони полягають.

Однак у касаційній скарзі прокурор хоча і посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, проте не мотивує, чому саме ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судового рішення і чому їх слід відносити до безумовних підстав для його скасування касаційним судом, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на точний зміст положень статей 412, 413 цього Кодексу, а такожстатей 370, 374, 404, 409, 415, 419 КПК у їх взаємозв`язку.

Також слід взяти до уваги, що прокурор, який посилався на незаконність виправдання за ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України ОСОБА_5 , визнаного винуватим у вчиненні умисних дій, передбачених ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, однак не навів доводів на спростування висновків судів, про недоведення стороною обвинувачення умислу в обвинуваченого ОСОБА_5 на вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_6 з метою заволодіння чужим майном (розбою), поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, обвинуваченням не наведено доказів того, що ОСОБА_5 застосовував насильство під час розбою з метою заволодіння майном та не вказано, який характер мали ці дії. Одночасно прокурор не конкретизував: коли саме ОСОБА_5 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном із заподіянням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, чи застосовував при цьому насильство або погрожував застосувати таке насильство саме з цією метою, а не під час конфлікту з неприязні, коли саме викрав речі потерпілого, чи був потерпілий у цей момент або моменти у свідомості або без свідомості та чи усвідомлював потерпілий протиправні дії ОСОБА_5 направлені на заволодіння його майном.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою, положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Таким чином, прокурору необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію щодо порушень, які призвели, на його думку, до прийняття судом апеляційної інстанції незаконного рішення, і належно систематизувати викладені у касаційній скарзі доводи. Крім цього слід взяти до уваги, що касаційна скарга повинна містити не лише посилання на норми КПК, а розкрита суть цих порушень і ким вони допущені.

Оскільки касаційна скарга прокурора не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за потрібне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (прокурором має підтвердити, що ним не пропущено встановленого ухвалою суду строку при повторному зверненні до суду).

Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 березня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 залишити без руху та надати касатору для усунення виявлених недоліків 10 днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог викладених в ухвалі, касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3