ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року
м. Київ

справа № 234/13653/18

провадження № 51 - 4560 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженої на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 16 лютого 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року стосовно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки та мешканки

АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 16 лютого 2021 року ОСОБА_6 засуджено за:

- ч. 1 ст. 121 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- ч. 1 ст. 185 КК України - до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин;
- ч. 2 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- ч. 1 ст. 309 КК України - до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;
- ч. 2 ст. 309 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Донецький апеляційний суд 15 червня 2021 року вирок суду першої інстанції змінив, перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 2 на ч. 1 ст. 309 КК України та призначив їй за цим Законом в редакції від 15.04.2008 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишив без змін.

За вироком суду з урахуванням змін, зроблених судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Так, 05 серпня 2018 року приблизно о 21:55 ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу вул. Дніпропетровської у м. Краматорську Донецької області, в ході суперечки випадково зірвала з шиї ОСОБА_7 золотий ланцюжок, вагою 3,25 г, 585 проби, що належав останній. Після того, як ОСОБА_7 пішла з місця події, ОСОБА_6 помітила на асфальтовому покритті доріжки золотий ланцюжок.

В подальшому 05 серпня 2018 року приблизно о 22:00 ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що за нею ніхто не спостерігає, та не усвідомлює протиправний характер її дій, таємно заволоділа золотим ланцюжком, вагою 3,25 г, 585 проби, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 1960,27 грн.

Крім того, 05 жовтня 2018 року ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно виготовила особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, масою 0,089 г, який незаконно зберігала без мети збуту до виявлення та вилучення його 26 листопада 2018 року під час обшуку.

Крім того, 08 січня 2019 року приблизно о 13:15 ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи за місцем свого мешкання у квартирі АДРЕСА_4 , в ході виниклого конфлікту умисно нанесла один удар ножем у грудну клітину зліва ОСОБА_8 , спричинивши останній тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, 10 квітня 2019 року приблизно о 10:00 ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , незаконно придбала наркотичний засіб канабіс, масою 7,43 г, принесла його до свого помешкання за адресою: АДРЕСА_3 , та стала зберігати без мети збуту до моменту його виявлення та вилучення 12 червня 2019 року під час обшуку.

Крім того, 06 вересня 2019 року приблизно о 10:00 ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вдома у ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_6 , отримала від останньої банківську картку АТ КБ «ПриватБанк». ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_6 пін-код від картки та попросила останню сходити до магазину і придбати алкогольні напої.

ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 06 вересня 2019 року о 10:14 пройшла до банкомату, розташованого у приміщенні магазину «Брусниця» за адресою: вул. Дніпровська, 4, м. Краматорськ, Донецька область, та, діючи умисно, таємно, повторно зняла з картки грошові кошти в сумі 1 800,00 грн, після чого здійснила покупки на суму 300,00 грн, які разом із карткою повернула ОСОБА_9 . Решту коштів у сумі 1 500,00 грн ОСОБА_6 залишила собі, спричинивши таким чином потерпілій матеріального збитку на зазначену суму.

Крім того, 11 травня 2020 року приблизно о 08.00 ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , упевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно викрала з жіночої сумки чуже майно, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 2 266,67 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

За змістом касаційної скарги засуджена ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та даним про її особу через суворість, просить їх змінити, звільнивши її від відбування остаточно призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Свої вимоги засуджена мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання не врахував усіх обставин, які його пом`якшують, зокрема того, що вона критично ставиться до вчиненого, щиро розкаялась, давала в суді визнавальні показання, утримує двох малолітніх дітей, має незадовільний стан здоров`я, а також те, що вона вибачилась перед потерпілими і вони не мають до неї претензій. Наведені обставини, на думку засудженої, істотно знижують суспільну небезпеку, та її виправлення не потребує реального відбування покарання.

Від прокурора Донецької обласної прокуратури надійшли заперечення, у яких він просить судові рішення стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої без задоволення.

Позиція учасника судового провадження

Засуджена підтримала касаційну скаргу і просила її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженої та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення стосовно ОСОБА_6 .

Мотиви Суду

Положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 121, ч.ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджена ОСОБА_6 , вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та її особі через суворість, фактично порушує питання про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані з суддівським розсудом.

Проте вирішення цього питання належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням загальних засад призначення покарання визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій, призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі, врахували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, наявність обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу винної, зокрема те, що вона раніше не судима, працює, повністю визнала свою провину, має на утриманні двох малолітніх дітей, задовільно характеризується за місцем проживання та роботи, страждає на хронічні захворювання, а також висновок органу пробації, згідно з яким виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку як для суспільства в цілому, так і для окремих осіб.
Наведене свідчить про те, що суди при призначенні ОСОБА_6 покарання дотримались вимог статей 50, 6567, 70 КК України.

Положенням ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Викладені ОСОБА_6 у касаційній скарзі доводи про те, що призначення покарання відбулось без врахування даних про її особу, зокрема того, що вона критично ставиться до вчиненого, щиро розкаялась, давала в суді визнавальні показання, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також без врахування її стану здоров`я та того, що вона вибачилась перед потерпілими і вони не мають до неї претензій, колегія суддів уважає неспроможними, оскільки наведеним обставинам під час розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій була надана належна оцінка й вони були враховані в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України.

Переконливих даних, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання, Судом не встановлено.

Суд уважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій достатньо вмотивованими, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає принципу індивідуалізації, є необхідним і достатнім для запобігання вчинення нею нових злочинів.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Краматорського міського суду Донецької області від 16 лютого 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року стосовно неї без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3