Дата документу Справа № 335/2053/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/2053/22 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/311/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 27 квітня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, який має на утримані неповнолітню дитину, офіційно працевлаштованого ТОВ «Металскарб» на посаді вантажника, який має середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 . раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що 02 квітня 2022 року, приблизно о 18 годин 00 хвилин, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи на дитячому майданчику між буд АДРЕСА_3 , під час конфліктної ситуації, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та раніше не знайомим йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою вбивства останнього, використовуючи наявний у нього предмет схожий на ніж, який ОСОБА_8 утримував у правій руці, наніс множені непроникаючі колото-різані поранення передньої, задньої поверхонь лівої половини грудної клітини та два проникаючих колото-різаних поранення задньої поверхні лівої половини грудної клітини, а саме: нижню частину лівої легені та селезінки потерпілого ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_8 , зник з місця вчиненого ним злочину.

Таким чином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконав усі дії, які вважав необхідними для вбивства потерпілого, але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, і в подальшому смерть потерпілого не настала, так як потерпілого було своєчасно госпіталізовано до лікувального закладу та надано необхідну медичну допомогу.

Умисні дії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфікуються за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Вивчивши особистість підозрюваного, а також інші зібрані під час досудового розслідування докази, органом досудового розслідування, відповідно до п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КК України.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2022 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, тобто з 03 квітня 2022 року по 01 червня 2022 року включно.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення, та слідчим доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. З урахуванням того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені злочину із застосуванням насильства, слідчий суддя вважав за необхідне не визначати ОСОБА_8 заставу, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_11 є необґрунтованою. На час розгляду клопотання потерпілого не допитано, підозрюваного також не допитано ні слідчим, ні прокурором, ні слідчим суддею. Не зрозуміла правова кваліфікація дій підозрюваного саме за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 КК України, оскільки ОСОБА_8 наносив удари розкладним ножем, коли знаходився на землі, а на ньому сидів потерпілий, який намагався його задушити. Сам ніж, яким було завдано тілесні ушкодження потерпілому, не пристосований для нанесення глибоких поранень, оскільки має не великі розміри леза. В залежності від показів потерпілого та з`ясування всіх обставин справи буде інша кваліфікація дій ОСОБА_8 . Зазначені доводи сторони захисту слідчим суддею залишені поза увагою та їм не надано належної оцінки.

Крім того, слідчий та прокурор не довели наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та не довели мету застосування такого суворого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а слідчий суддя формально поставився до вирішення питання щодо міри запобіжного заходу, заздалегідь ставши на бік сторони обвинувачення, проігнорувавши клопотання сторони захисту про обрання більш м`якого запобіжного заходу та вимоги КПК України, без обґрунтування доказів на предмет існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду відсутній. Будь-які припущення слідчого є хибними та не підтверджені матеріалами справи. ОСОБА_8 сам вийшов на зустріч поліцейським та добровільно здався правоохоронцям.

Також зазначає, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно. За цією адресою проживає разом з родиною - цивільною дружиною ОСОБА_12 та спільним сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_8 офіційно працює вантажником на ТОВ «Металскарб», має постійне джерело доходів, за рахунок яких утримує дружину та сина, раніше не судимий.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 є соціально свідомою людиною та може належним чином виконувати процесуальні обов`язки, передбачені кримінальним процесуальним кодексом України для підозрюваного.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.
Підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та наполягали на її задоволенні.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, відомості стосовно особистості підозрюваного, обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя при розгляді відповідного клопотання, заслухавши сторони кримінального провадження, вірно врахував наявність пред`явленої ОСОБА_8 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, яке за своєю класифікацією відноситься до особливо тяжких злочинів.

Згідно з матеріалами провадження, СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000355 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, відомості про яке 03.04.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

03.04.2022 року о 10.00 год. ОСОБА_8 був затриманий на підставі ст.208 КПК країни.

03.04.2022 року в рамках кримінального провадження №0000355 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо необґрунтованої підозри та невірної кваліфікації дій ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Між тим, надані до клопотання матеріали переконують судову колегію у вірності висновку районного суду про обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема і питань щодо вірності кваліфікації.

А щодо питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а так само і кваліфікація дій підозрюваного, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

З цього приводу колегія суддів, як і слідчий суддя мають у своєму розпорядженні надані до клопотання докази у виді протоколу огляду місця події, протоколів допиту свідків, протоколу впізнання особи за фотознімками та інших наданих суду матеріалів.

На думку колегії суддів, доказування провини підозрюваного ОСОБА_8 , на що впливає оцінка доказів і залежне від цього питання кваліфікації дій підозрюваного, є предметом розгляду наступних етапів.

Отже, твердження сторони захисту про необґрунтовану підозру та невірну кваліфікацію дій підозрюваного не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України доведена доданими до клопотання матеріалами, сукупність яких на даному етапі є достатньою для висновку про вірогідну причетність ОСОБА_8 до даного злочину.

Наявні матеріали переконують, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що для запобігання вказаним ризикам застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, без альтернативи призначення іншого покарання, а також дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, міцність його соціальних зв`язків, наявність зареєстрованого місця проживання, наявність неповнолітньої дитини на утриманні, майновий стан та стан здоров`я, обставини вчинення кримінального правопорушення.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування або суду, суд бере до уваги серйозність висунутої останньому підозри за вчинення особливо тяжкого злочину, замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, але злочин не був закінчений з причин, які не залежали від волі підозрюваного, смерть потерпілого не настала, оскільки останнього своєчасно було госпіталізовано за закладу охорони здоров`я, що свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України також знайшов своє підтвердження, з урахування того, що ОСОБА_8 обізнаний про адресу проживання свідків, потерпілого та його тимчасове місце перебування у лікарні, а тому зможе незаконно впливати на потерпілого та свідків шляхом вмов, залякування тощо з метою уникнення від покарання за вчинене.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно необґрунтованості певних ризиків, передбачених ст.177 КК України не знайшли свого підтвердження і під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведені аргументовані підстави на спростування висновків та рішення слідчого судді, а тому доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими відповідно до обставин, встановлених слідчим суддею.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 є соціально свідомою людиною та не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування не переконують судову колегію та здатні спростувати висновку слідчого судді за наслідком розгляду відповідного клопотання.

На даній початковій стадії досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою слід визнати ефективним превентивним заходом задля досягнення дієвості кримінального провадження.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції захисника, також не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 . Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею питання щодо обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, що обумовлює відхилення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 без визначення розміру застави строком на 60 днів, тобто з 03 квітня 2022 року по 01 червня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4