КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом, ДУ «Київський слідчий ізолятор» та робочим місцем захисника ОСОБА_6 у системі «Easycon», матеріали з кримінального провадження № 0002978 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 рокуобрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04 квітня 2022 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох умисних тяжких кримінальних правопорушень та раніше засуджувався за аналогічні правопорушення, не має постійного місця проживання та засобів до існування, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що полягають у можливості ухилитися від суду, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначено у випадку встановлення його вини, та вчинити інше кримінальне правопорушення, і тому визнав необхідним обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї захисник ОСОБА_6 , ______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2016/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
вважаючи ухвалу суду винесеною з порушенням норм процесуального права та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить її скасувати в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та обрати відносно нього інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема домашній арешт у нічний час доби з покладенням на нього відповідних обов`язків.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу суддею враховано лише доводи прокурора на користь обрання відносно ОСОБА_7 виключної міри запобіжного заходу тримання під вартою.
При цьому стороною обвинувачення клопотання про обрання запобіжного заходу стороні захисту та обвинуваченому надано безпосередньо перед засіданням без додатків, тобто у сторони обвинувачення відсутні будь-які підтвердження зазначених у клопотанні ризиків.
Однак, під час постановлення ухвали, суд не враховував відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, при тому, що це єдиний документ, який містить в собі відомості, що можуть свідчити про наявність або відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень, оскільки у клопотанні прокурора відсутні будь-які посилання на матеріали, а також не здійснив розумної оцінки сукупності отриманих доказів та не визначив, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.
Також при постановленні ухвали, суд не дотримався вимог ст. 194 КПК України та не вказав, які саме ризики, передбачені ст. 177 КПК України, вважає встановленими та доведеними у судовому засіданні, а посилання на абстрактну проблему із повідомленням обвинуваченого про судове засідання через ненадання доказів наявності у нього постійного місця проживання та засобів до існування, не може бути підставою для обрання будь-якого запобіжного заходу, оскільки КПК містить виключний перелік підстав.

Крім того, зазначає, що з усіх передбачених ст. 178 КПК України обставин, суддя взяв до уваги лише тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та його фінансове становище, знехтувавши при цьому те, що останній має постійне місце проживання в місті Києві та працює неофіційно.
Тому вважає, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України та обставини, що переважують правило поваги до особистої свободи - відсутні.
Що стосується посилання на ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, то враховуючи практику ЄСПЛ, ризик втечі не може бути встановлений на підставі лише суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.
Разом з тим, ОСОБА_7 не має наміру переховуватись від суду, і зазначений ризик є неконкретним та не підтверджується будь-якими доказами.
Також ОСОБА_7 не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, у зв`язку з відсутністю законного джерела доходу, цей ризик не доведено стороною обвинувачення, так як обвинувачений працює неофіційно та отримує доходи.
За таких обставин, враховуючи, що стороною обвинувачення не доведено жодних із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та сприятиме швидкому і всебічному розслідуванню злочину та притягненню винної особи до відповідальності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК Українипід час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК Українипідставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисникаОСОБА_6 , під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0002978 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції, поміж іншого, з урахуванням положень ч. 3 ст. 315 КПК України, прийняв рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04 квітня 2022 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох умисних тяжких кримінальних правопорушень, раніше засуджувався за аналогічні правопорушення, не має постійного місця проживання та засобів до існування, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної процесуальної поведінки.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_7 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні двох умисних тяжких кримінальних правопорушень та їх конкретні обставини, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався за аналогічні правопорушення, не має постійного місця проживання в м. Києві, а зареєстрований в м. Городище Черкаської області, і не має постійного джерела доходів, адже офіційно не працює, та, з огляду на всі ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинуваченийможе переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Наведені захисником ОСОБА_6 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, яке ним орендується в м. Києві, та неофіційної роботи, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи захисника ОСОБА_6 в частині того, що під час постановлення ухвали суд не враховував відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, та не здійснив розумної оцінки сукупності отриманих доказів і не визначив, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Крім того, у розпорядженні суду апеляційної інстанції відсутні дані про недотримання прокурором процедури вручення стороні захисту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в передбачений ч. 2 ст. 184 КПК України строк, тобто не пізніше ніж за три години до початку його розгляду. Разом з тим, вказана обставина не є передбаченими ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України підставами для відмови в задоволенні клопотання.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2022 року, якою обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04 квітня 2022 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3