ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року
м. Київ

справа № 346/5230/19
провадження № 51-346км22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасник судового провадження
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 04 листопада 2021 рокув кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі Суд) про зміну вироку апеляційного суду від 04 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_7 , а саме вимогу виключити з мотивувальної частини вказаного вироку посилання на перебування засудженого в стані алкогольного сп`яніння та визнання цієї обставини такою, що обтяжує покарання на підставі ст. 67 КК України, пом`якшити основне покарання засудженому, призначивши йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Свої доводи захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння і необґрунтовано визнав вказану обставину як обтяжуючу на підставі ст. 67 КК України, не навів переконливих доводів про те, що наявні пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, у зв`язку з чим не було застосовано ст. 69 КК України.
На думку захисника, висновки апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а оскаржуваний вирок є необґрунтований та неналежно вмотивований.
Крім того, захисник указує, що суд апеляційної інстанції належно не взяв до уваги вимог статей 50, 65, 69 КК України під час визначення покарання, не повністю врахував обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , його позитивні характеристики, безпідставно врахував обставину, що обтяжує покарання, унаслідок цього призначив покарання, яке є явно несправедливим через суворість.

Зміст судових рішень, у тому числі оскарженого, і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 липня2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено. Стягнутоз ОСОБА_7 на користь останнього 70 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди. Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задоволеночастково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 по 200 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а на користь потерпілої ОСОБА_11 50 000 грн. У задоволенні позову ОСОБА_12 відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
За вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_12 задоволено частково.
Вирок Коломийського міськрайонного суду від 12 липня 2021 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано, постановлено новий вирок, яким визнано ОСОБА_7 винуватим за ч. 3 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. У решті вирок залишено без зміни.

Як установили суди, 03 липня 2019 року близько 13:00 ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Івано-Франківська з м. Коломиї, неподалік будинку № 17 по вул. Шевченка, у с. Лісний Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області, діючи з порушенням вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», пунктів 1.2, 1.3, 1.5, 1.10, 2.3, 2.9, 11.3, 12.1, 12.4, пп. (б) п. 12.9 та п. 12.10? Правил дорожнього руху, а саме, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням і виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Део Нексія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 .
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Део Нексія» потерпілий ОСОБА_13 та пасажир цього автомобіля потерпіла ОСОБА_14 отримали тяжкі тілесні ушкодження, від яких вони померли.

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор просила залишити вирок без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Від захисника надійшло клопотання про розгляд касаційної скарги без його участі та без участі засудженого. Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.

Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості засудженого та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України в касаційній скарзі захисника не оспорюються.
За змістом положень статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Як убачається з матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції, постановляючи вирок стосовно ОСОБА_7 , дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
За матеріалами провадження, суд першої інстанції в ході призначення покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебував, добровільно частково відшкодував потерпілим завдану кримінальним правопорушенням матеріальну і моральну шкоди, обставини, які пом`якшують покарання, щире дієве каяття, активне сприяння розкриттю злочину.Обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив. Місцевий суд на підставі ч. 1 ст. 69 КК України призначив засудженому основне покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286 КК України, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч. 3 ст. 286 КК України як обов`язкове.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційними скаргами прокурора, захисника та потерпілого, дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми та в рамках запропонованого прокурором покарання в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України.
Під час призначення покарання суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного, те, що злочин належить до необережних кримінальних правопорушень, учинений обвинуваченим вперше; позитивну характеристику обвинуваченого,обставини, які пом`якшують (розкаяння у вчиненому, сприяння досудовому слідству та суду у встановленні обставин події, визнання вини в автопригоді, добровільне значне відшкодування збитків) та обтяжують (перебування під час автопригоди у стані алкогольного сп`яніння) покарання.

Як правильно зазначив апеляційний суд, призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, за якою він визнаний винним, буде необхідним й достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів ним та іншими особами.
Таке покарання не порушує загальних засад його призначення, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, і відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування. Тому Суд не вбачає правових підстав вважати це покарання явно несправедливим через суворість.
Щодо доводів, викладених у касаційній скарзі захисника, про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність факту перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння та необґрунтовано визнав вказану обставину як обтяжуючу, то вони є неспроможними.
Висновок суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом експертного дослідження зразків крові, що мало наслідком виключення з обвинувачення ОСОБА_7 такої обставини, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважав необґрунтованим, зазначивши, що факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо-транспортної пригоди переконливо доведений фактичними даними провадження, які не викликають сумніву. Зокрема, за даними судово-токсикологічної експертизи крові обвинуваченого ОСОБА_7 , яку в нього було відібрано в добровільному порядку лікарем, який прибув на місце дорожньо-транспортної пригоди зразу після автоподії, в ній виявлено 1,32 проміле алкоголю.
Так, апеляційний суд в оскаржуваному рішенні правильно зазначив, що відібрання зразків крові обвинуваченого здійснювали працівники швидкої медичної допомоги в межах надання медичної допомоги згідно з їх професійними обов`язками, після прибуття на місце автопригоди. Колби із кров`ю обвинуваченого, яку відібрали медичні працівники, були належно опечатані лікарем у конверт з відповідними підписами й потім вилучені слідчим під час огляду місця події. Сумнівів у неналежному опечатуванні цього конверта чи його зберіганні не було встановлено, тому апеляційний суд визнав допустимим доказом висновок експертного дослідження зразків крові, що підтверджувало перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння під час автопригоди, з чим погоджується суд касаційної інстанції.
За таких обставин доводи касаційної скарги захисника стосовно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через суворість не ґрунтуються на вимогах закону.
Судове рішення належним чином мотивоване та відповідає положенням статей 370 і 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржуваного вироку, Судом не встановлено.
Отже, підстави для зміни судового рішення та задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Івано-Франківського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3