УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, у кримінальному провадженні № 0000133 від 17.05.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 , за погодженням прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, у кримінальному провадженні № 0000133 від 17.05.2022 року.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області розслідується кримінальне провадження № 0000133 від 17.05.2022 року за фактами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).
До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени зазначеної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держави, огорожі їх незалежності та суверенітету ; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 р., що містить її Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту Організація Об`єднаних Націй; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, яка містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватись від збройної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї Організації та Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:
- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;
- застосування збройної сили державою порушуючи Статут ООН.
Якась із наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:
- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона мала, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;
- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;
- напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави;
- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;
- за посилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або його значну участь у них.
Ніякі міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, що неспроможні служити виправданням агресії.
Крім того, принципи суверенної рівності, поваги до прав, властивих суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва. серпня 1975 року, який був підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.
Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18 жовтня 1907 року, що вступила в дію 26 січня 1910 року і 7 березня 1955 року визнаної СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни , або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути негайно повідомлено нейтральною державою, і воно матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежності. зносини.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих межах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.
Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії та Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акту співробітництву в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність та суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності у Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів та територій, лише мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо вони виникнуть; не встановлювати із нею політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій та комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічну, фінансову, військову та іншу допомогу.
31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно з Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та Російською Федерацією ( ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року) 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини один з одним на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності сил, загрози або мирного врегулювання, у тому числі економічних та інших способів тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганський областей належить до території України.
Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.
Згідно Статті та 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не зазіхати на права та свободи, честь та гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання щодо зміни території України.
Відповідно до статей 132 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі АР Крим) є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.
22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволене.
24 лютого 2022 року о 05:00 годин Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.
Надалі Збройними Силами РФ, що діяли за наказом керівництва РФ та ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах та складах ЗС України, а також підрозділам ЗС та інших військових формувань після чого РФ скоєно вторгнення на територію суверенної держави України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року воєнний стан було продовжено до 05 год. 30 хв. 25.05.2022, а Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб.
Встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , у період з 2007 по 2014 роки неодноразово відвідував територію Російської Федерації, внаслідок чого в останнього почалося формування хибної уяви щодо історичних та політичних подій як у внутрішньому середовищі України так й на міжнародній арені.
Далі, працюючи у вказаний проміжок часу на українських телерадіоканалах АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР» ОСОБА_6 здобув певну медійну відомість, яку в подальшому використовував у власних цілях, з метою нанесення шкоди інформаційній безпеці України, діючи в інтересах країни агресора.
Так, взимку 2013-2014 років, під час Революції гідності, ОСОБА_6 був ведучим на київському Антимайдані та у 2014 році переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, де почав роботу в державному російському інформаційному агентстві «Росія сьогодні» та російському інформаційному агентстві « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де як представник засобів масової інформації, займався інформаційним викривленням подій на Євромайдані шляхом перекручування та постійного нав`язування хибного тлумачення і компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України до дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, здійснював спотворення свідомості частини населення України, з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурював до міжетнічних конфліктів, розпалював сепаратистські настрої серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокував національні зіткнення, формував хибний образ частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності та пропагують культ насильства і знущання над російськомовним населенням України.
Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_6 підтримує керівництво РФ щодо початку військових дій в Україні. Останній у своїх виступах на відеозаписах у мережі Інтеренет, ЗМІ, месенджерах, підтримував політику РФ та має проросійські погляди. Враховуючи, що він є досить відомою особистістю в РФ, особливо у телебаченні, тісно співпрацює з правоохоронними органами та керівництвом РФ, представниками різних установах та організації вказаної країни, оскільки має змогу висвітлювати все у вигідному для РФ ракурсі. Його виступи переважно підготовлені на замовлення посадових осіб державних органів та установ Російської Федерації, російських медійних центрів.
Також, ОСОБА_6 з використанням власних сторінок у соціальних мережах, інших відкритих інформаційних майданчиків, проводить пропагандистську діяльність, спрямовану на поширення в Інтернет-мережі маніпулятивних антиконституційних інформаційних матеріалів на шкоду Україні. Останній проводить діяльність, спрямовану на загострення і дестабілізацію суспільно-політичної та соціально-економічної ситуації в Україні, деморалізацію армії, створення та поглиблення розбрату між політичними силами, форматування передумов для соціального вибуху в Україні, дискредитації чинної влади України, її представників (їхніх рішень, дій) та формування негативного іміджу нашої держави на міжнародній арені. Неодноразово фіксується підтримка ОСОБА_6 діяльності організацій терористичного спрямування т.зв. «ДНР/ЛНР» на території східних областей України, яка в основному полягає у дискредитації дій ЗС України та розповсюдженні фейкових відомостей.
Приблизно в березні 2020 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, ОСОБА_6 , використовуючи невстановлену техніку, з можливістю доступу до всесвітньої мережі Інтернет, за допомогою програмного забезпечення «Telegram» створив Telegram-канал « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (посилання ІНФОРМАЦІЯ_4 в інформаційному полі каналу зазначив: « ІНФОРМАЦІЯ_5 », де почав висвітлювати викривлену інформацію щодо історичних та політичних фактів, проросійського спрямування.
У подальшому, починаючи з квітня по травень 2022 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, використовуючи невстановлену техніку з можливістю доступу до всесвітньої мережі Інтернет, за допомогою програмного забезпечення «Telegram» у власному Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (посилання ІНФОРМАЦІЯ_4 9 715 підписників, вільний доступ), ОСОБА_6 створено сповіщення наступного характеру: «Ну вот и всё. Эта страница моей жизни дописана. Вашему вниманию все 4 серии моего фильма "Украинцы! Мы русские!", созданного вместе со студентами нашего института. Скажу честно, я рад, что так всё получилось. За фильм не стыдно. Здесь собрана вся история украинства с фактами. Но главное, что получилось показать и рассказать, - это про русскость и её значение для каждого русского человека. Отказываясь от неё, любой человек становится активным или латентным русофобом. Берегите русского в себе, ибо именно это позволяет вам оставаться человеком. Быть добру.».
Продовжуючи свою злочинну діяльність у вказаній групі ОСОБА_6 висвітлені наступні публікації:
ІНФОРМАЦІЯ_6 о 22:34: «Вы себе представить не можете, сколько русских людей сегодня сидит в тюрьмах Украины именно за то, что они русские и говорили правду... Русских в этой нацистской стране избивают и убивают, бросают в тюрьмы или просто теряют без вести... Эти нацистские твари должны ответить за всё! Никакой пощады, никакого великодушие, никакой милости к ним быть не должно. Это нацисты и их путь в ад мы должны ускорить! Быть добру!».
ІНФОРМАЦІЯ_7 о 16:59: «Украинцы в России должны прийти к необходимости осознания своей русскости и тотального отказа от украинства. Украинство - зло, существующее исключительно как паразитарное идеологическое образование в меетальном сознании русского человека».
ІНФОРМАЦІЯ_7 о 23:43: «Уверен, что на первом этапе ни Харьков, ни Николаев, ни Одессу мы им не отдадим. Нацизм будет уничтожен прежде всего на исторической земле Новороссии. Все жёлто-голубые нацистские тряпки люди сами сорвут и уничтожат. Украинство сгинет, как роса под русским солнцем правды. Люди сами откажутся от него, особенно после изобличения всех преступлений этих нелюдей. Со временем и Киев, и Житомир, и Хмельницкий с Ровно - все земли Малороссии будут свободны... Мы - русские. Не просто русские, а малороссы! Это наша земля!».
10.04.2022 року о 18:45: «Вот так переписывается история. Украинство - раковая опухоль на теле русского народа, сожравшая здоровый организм малороссов, сегодня называет себя исконным народом... Украинство должно быть полностью уничтожено, вместе с их героями, от Мазепы и Шевченко до АДРЕСА_2 . И самое важное - ведь они реально сатанисты...».
ІНФОРМАЦІЯ_8 0 14:34 опубліковано: «По ситуации в АДРЕСА_2 , важно. Любой, кто называет себя украинцем, должен задуматься - не нацист ли он? И если не нацист, то не украинец, а малоросс».
Згідно висновку експерта КНДІСЕ Міністерства юстиції України № 14049/14050/22-61 від 13.06.2022 року містять інформацію, яка завдає шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 02.08.2022 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України, вручена у спосіб, передбачений для вручення повідомлення.
29.08.2022 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний розшук.
На даний час, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, та знаходиться на території Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду на території Російської Федерації, з метою уникнення кримінальної відповідальності за учинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, у випадку неможливості вручення письмового повідомлення про підозру в день його складення здійснюється у спосіб, передбачений Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 Кодексу, зокрема ст. 135 КПК України.
Відповідно до протоколу огляду від 04 серпня 2022 року, проведеного старшим слідчим в ОВС слідчого управліня Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 здійснено огляд меседжера «WhatsApp», за допомогою якого 04 серпня 2022 року було надіслано скановану копію повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, на номер телефону, який перебуває у власності ОСОБА_6 , крім того останньому було надіслано три повістки про виклик до слідчого з метою проведення його допиту як підозрюваного у кримінальному провадженні. Відповідно до інформаційного поля кожного сповіщення ОСОБА_6 ознайомився з оголошеною йому підозрою та повістками про виклик.
Крім того, повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик у відповідності до ч. 8 ст. 135 КПК України 06.08.2022 опубліковані 06.08.2022 року в газеті «Урядовий кур`єр» (https://ukurier.gov.ua/media/newspaper/adv/2022-08-05/170_7291r.pdf), яка згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1425-р «Про друкований засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2022 році розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості» є засобом масової інформації загальнодержавної сфери, розповсюдження в якому у 2022 році розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості.
29.08.2022 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук.
На даний час підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду на території Російської Федерації та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого.
Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду на території Російської Федерації, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочинів є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
На сьогоднішній день виникла необхідність в обранні відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а обрання підозрюваному запобіжного заходу більш м`якого може перешкодити об`єктивному розслідуванню кримінального провадження.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні поклався на розсуд суду.
Вислухавши пояснення прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області розслідується кримінальне провадження № 0000133 від 17.05.2022 року за фактами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за підозрою ОСОБА_6 .
Повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 02.08.2022 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлення.
29.08.2022 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний та міжнародний розшук.
На даний час, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, знаходиться на території Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду на території Російської Федерації, з метою уникнення кримінальної відповідальності за учинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, у випадку неможливості вручення письмового повідомлення про підозру в день його складення воно здійснюється у спосіб, передбачений Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 Кодексу, зокрема ст. 135 КПК України.
У клопотанні слідчого наведені дані, що вказують на причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому дій, а саме:
- Доручення до ГУ «І» ДЗНД СБ України від 30.05.2022 року;
- Відповідь на доручення з ГУ «І» ДЗНД СБ України від 31.05.2022 року;
- Доручення до ГУ «І» ДЗНД СБ України від 31.05.2022 року;
- Відповідь на доручення з ГУ «І» ДЗНД СБ України від 16.06.2022 року;
- Відповідь на доручення з ГУ «І» ДЗНД СБ України від 11.07.2022 року;
- Протокол огляду від 10.07.2022 року;
- Протокол огляду від 10.07.2022 року;
- Протокол огляду від 11.07.2022 року;
- Запит до Державної міграційної служби від 03.06.2022 року та відповідь на нього від 21.06.2022 року;
- Запит до УІА ГУ НП у м. Києві від 03.06.2022 року та відповідь на нього від 06.06.2022 року;
- Запит до ПАТ «ТЛКАНАЛ «ІНТЕР» від 03.06.2022 року та відповідь на нього від 20.06.2022 року;
- Запит до АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія Украни» від 03.06.2022 року та відповідь на нього від 20.06.2022 року;
- Запит до АРМА від 03.06.2022 року та відповідь на нього від 17.06.2022 року;
- Запит до ГЦ ОСІ ДПС України від 03.06.2022 року та відповідь на нього від 08.06.2022 року;
- Висновок експерта КНДІСЕ Міністерства юстиції України № 14049/14050/22-61 від 13.06.2022 року;
- Протокол огляду від 31.05.2022 року;
- Запит до МЗС України від 25.07.2022 та відповідь на нього від 29.07.2022 року;
- Повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 02.08.2022 року;
- Протокол огляду листування у месенджері «Watsapp» від 04.08.2022 року;
- Протоколом огляду сайту «Офісу Генерального прокурора» від 04.08.2022 року;
- Протоколом огляду сайту « ІНФОРМАЦІЯ_9 » від 06.08.2022 року.
Вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України.
Як визначено у ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу..

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, передбачені в КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).
Таким чином, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.
Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Так, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 111 КК України. Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як визначено у ст. 178 КПК України, при вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
На даний час, підозрюваний знаходиться на території Російської Федерації, за викликом слідчого не прибув, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_6 , будучи на волі, маючи медійну відомість, може незаконно впливати на експертів, свідків, а відповідно наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
ОСОБА_6 може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, шляхом подальшої публікації у соціальних мережах та месенджерах, доступ до яких мають необмежене коло осіб, інформації, яка завдає шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, а тому наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України, враховує тяжкість покарання, інкримінованого підозрюваному, факт перешкоджання досудовому розслідуванню, вважає наявними підстави для обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання його подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій, слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 532, 534 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.
Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Після затримання і не пізніше як через 48 (сорок вісім) годин з часу доставки ОСОБА_6 до місця кримінального провадження розглянути за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід у встановленому законом порядку.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали буде оголошений 12 вересня 2022 року о 16 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1