Справа № 159/5135/21
Провадження № 1-кп/159/129/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000455 від 13.12.2014 року, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Порськ Ковельського району Волинської області, українця, громадянина України, без визначеного місця проживання, тимчасово проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого, а саме:
-25.07.2011 року вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
-14.02.2012 року вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
-19.05.2015 року вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч. 1 ст. 152, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
-22.07.2020 року вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці,
судимість за що не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_6 11 грудня 2014 року, близько 22 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у житловому будинку АДРЕСА_2 , а саме - у приміщенні кухні, під час словесного конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_5 , переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, коли потерпілий знаходився у положенні лежачи на правому боці, обличчям до нього, умисно наніс декілька ударів взутою ногою в область живота потерпілого (у більшій частині в його праву сторону), чим спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді травматичного поперечно-локалізованого розриву передньої стінки сечового міхура (довжиною до 1,0 см), котрий ускладнився артеріальним малокрів`ям внутрішніх органів з розвитком гемоперітонеуму, що призвело до розвитку незворотного геморагічного шоку, який і послужив безпосередньою причиною смерті потерпілого, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння не визнав повністю. Суду показав, що в той день, точної дати не пам`ятає, в ході розпивання спиртних напоїв з нагоди дня народження його тітки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, між ним, ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_5 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 наносив потерпілому удари руками в груди та по животі потерпілого. Він особисто в ході цього конфлікту вдарив рукою в плече потерпілого ОСОБА_5 близько трьох разів. Будь-яких інших ударів, в тому числі й ногами, потерпілому не наносив. Стверджував, що в будинку, де вони перебували, крім нього та ОСОБА_10 , потерпілого в той вечір більш ніхто не бив. Припускає, що потерпілому могли нанести тілесні ушкодження на вулиці, коли він повертався додому. Вказував на те, що він не винуватий в заподіянні тілесних ушкоджень, які потягли за собою смерть потерпілого, а тому не бажає нести відповідальність за злочин, якого не вчиняв.

Не зважаючи на повне невизнання своєї винуватості у вчиненому самим обвинуваченим, а також не зважаючи на доводи його захисника про відсутність належних та допустимих доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому діянь, винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_5 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , який є рідним братом потерпілого ОСОБА_5 , суду показав, що з приводу обставин нанесення його брату тілесних ушкоджень йому нічого не відомо. Йому зателефонували та повідомили, що його брата знайшли в хаті мертвим. По приїзду на місце проживання брата в с. Малий Порськ, там вже були працівники поліції. Коли побачив брата в напівсидячому положенні на ліжку, останній був побитий, на його обличчі були синці.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показав, що в той день, точної дати не пам`ятає, в АДРЕСА_2 відбувалось святкування дня народження ОСОБА_12 , в ході чого всі присутні вживали алкогольні напої. Святкування відбувалось в приміщенні кухні. Серед присутніх був він, обвинувачений ОСОБА_13 , потерпілий ОСОБА_14 та інші. Між ним та ОСОБА_15 виник конфлікт через те, що останній почав шарпати його матір. В ході цього він скинув ОСОБА_16 із стільчика та наніс декілька ударів кулаком в обличчя. При цьому ударів в живіт чи в грудну клітку він не наносив. Під час цього конфлікту ОСОБА_17 наносив потерпілому удари ногами, як він зрозумів, по ногах потерпілого. Через деякий час ОСОБА_18 пішов додому, а в подальшому стало відомо про те, що він помер.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що в той момент, коли розпочався конфлікт на кухні, він відпочивав в сусідній кімнаті. Коли вийшов з цієї кімнати на крики, побачив, що ОСОБА_18 лежав на підлозі, ОСОБА_13 стояв біля його ніг, а ОСОБА_9 тримав його за груди. Чи наносив удари ОСОБА_9 не бачив, але бачив, як ОСОБА_13 наніс потерпілому один удар ногою по спині. Чи наносив ОСОБА_13 ще будь-які удари, він не бачив. Після того, як розборонив бійку, запропонував ОСОБА_20 йти додому.

В ході проведення слідчого експерименту 28.08.2021 року з участю свідка ОСОБА_19 останній підтвердив, що ОСОБА_6 наносив потерпілому удари ногою в область живота /т. 2 а.п. 193-198/.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , в тому числі й повторно та одночасно із свідком ОСОБА_22 , суду показала, що бачила як ОСОБА_9 та ОСОБА_13 наносили удари загиблому через конфлікт, який у них трапився. При цьому ОСОБА_9 наносив удари по обличчю потерпілого, а ОСОБА_13 бив ногами, взутими в кросівки, по тілу потерпілого в область грудної клітки та живота в той момент, коли останній лежав на боку. Всього наніс близько двох-трьох сильних ударів, проте більш точну кількість ударів не пам`ятає. В ході цього конфлікту її син ОСОБА_23 також наніс один удар долонею потерпілому в лице.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні підтвердив факт конфлікту між ОСОБА_24 та потерпілим, в ході якого він також наніс один удар долонею руки по обличчю потерпілого. Оскільки на той час йому було близько 14-ти років, всіх деталей конфлікту не пам`ятає. Чи наносив обвинувачений удари потерпілому також не пам`ятає.
В ході проведення слідчого експерименту 13.11.2020 року з участю свідка ОСОБА_21 остання підтвердила, що ОСОБА_6 наносив потерпілому удари ногою в область живота та продемонструвала механізм нанесення таких ударів /т. 2 а.п. 141-144/.

При цьому суд відхиляє доводи захисника про те, що показання свідка ОСОБА_21 містять суперечності, а тому не можуть прийматись до уваги. Дійсно, в показаннях зазначеного свідка є певні розбіжності щодо безпосередніх обставин події, виникнення конфлікту, черговості нанесення ударів, тощо. Проте, свідок ОСОБА_21 як під час проведення слідчого експерименту, так і неодноразово в судових засіданнях чітко стверджувала факт нанесення ОСОБА_6 ударів ногами по животу потерпілого.

Крім цього, зазначені показання свідків об`єктивно підтверджуються та узгоджуються з дослідженими в ході судового розгляду іншими доказами (документами), а тому можуть бути покладені в основу вироку.

Так, як вбачається з протоколу огляду місця події від 13.12.2014 року, в цей день, в період часу з 12 год. 30 хв. по 13 год. 40 хв., працівниками поліції, в присутності понятих, було проведено огляд житлового будинку та прилеглої до нього території по АДРЕСА_2 , в ході якого було зафіксовано загальну обстановку та виявлено труп ОСОБА_5 , 1959 року народження /т.2 а.п. 9-13/.

Як вбачається з протоколу огляду трупа від 13.12.2014 року, працівниками поліції було проведено детальний огляд трупа ОСОБА_5 , зафіксовано загальний вигляд трупа, а також зафіксовано на його тілі тілесне ушкодження - синець ока. В ході огляду місця події було вилучено предмети одягу потерпілого, зрізи нігтів та волосся потерпілого /т. 2 а.п. 21-22/.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 13.12.2014 року, в цей день, в період часу з 18 год. 50 хв. по 20 год. 00 хв., працівниками поліції, в присутності понятих, було проведено огляд житлового будинку по АДРЕСА_2 , в ході якого було зафіксовано загальну обстановку на місці події, де відбулась бійка між ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та потерпілим ОСОБА_5 . В ході проведення даного огляду вилучено верхній одяг ОСОБА_11 /т. 2 а.п. 30-36/.

Вилучені в ході оглядів місця події речі у встановленому порядку були оглянуті та визнані речовими доказами, що підтверджується протоколом огляду речей від 18.12.2014 року та відповідною постановою від 22.12.2014 року /т. 2 а.п. 39-40, 41-42/.

В ході проведення слідчого експерименту, що зафіксовано відповідним протоколом від 07.10.2020 року та додатком до нього фототаблицями, свідок ОСОБА_27 розповіла про обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. При цьому підтвердила факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 ударів ногами по тілу потерпілого ОСОБА_5 (в область живота) та продемонструвала механізм нанесення таких ударів / т. 2 а.п. 126-134/.

Як вбачається з висновку експерта № 314 від 21.01.2015 року (експертиза трупа), на тілі трупа ОСОБА_5 при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді травматичного розриву сечового міхура з гемоперитонеумом, синця лівого ока з розвитком геморагічного шоку, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від удару, в час вказаний у постанові, і за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться до категорії: синець лівого ока до легких тілесних ушкоджень; травматичний розрив сечового міхура з гемоперитонеумом та розвитком геморагічного шоку до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Всі перераховані тілесні ушкодження у ОСОБА_5 заподіяні йому прижиттєво. Індивідуальних та симптоматичних ознак, які б характеризували травматичну поверхню предмета на тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_5 не відобразились. По тілу потерпілого було нанесено не менше двох ударів з достатньою силою заподіяння. Найбільш вірогідне взаєморозташування потерпілого та особи, яка спричинила йому тілесні ушкодження, було передньою поверхнею тіла. Після заподіяння тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 залишилась здатність до активних дій (ходити, пересуватись) на певний проміжок часу. Смерть ОСОБА_5 настала через певний проміжок часу від травматичного розриву сечового міхура з гемоперитонеумом та розвитком геморагічного шоку. Вищевказані тілесні ушкодження в ОСОБА_5 утворитись внаслідок падіння з висоти власного росту не могли /т. 2 а.п. 15-20/.
Згідно висновку № 35 комісійної судово-медичної експертизи також підтверджено те, що взаєморозташування потерпілого ОСОБА_5 на момент отримання ним тілесних ушкоджень і сторонньої особи, котра їх завдала, було "лицем до лиця" (передніми, передньо-боковими частинами тіла), найвірогідніше потерпілий знаходився у горизонтальному (лежачому) положенні (п.7.8.10.18 експертизи). Такий висновок комісійної судово-медичнї експертизи не суперечить висновку експертизи № 314 як у даному питанні, так і в інших. Зокрема, експертами встановлено, що отримати тілесне ушкодження, яке потягло смерть потерпілого ОСОБА_5 останній не міг при падінні з висоти власного зросту, у тому числі, при падінні з прискоренням за умови удару передньою поверхнею живота об виступаючу тверду поверхню (п.4.5.6.9.12.14.15.17) /т. 2 а.п. 105-116/.
Висновком № 1 додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 06.01.2021 року повністю підтверджено зазначені вище висновки, а також додатково встановлено, що не виключається можливість виникнення виявленого у ОСОБА_5 тілесного ушкодження у вигляді травматичного розриву сечового міхура з гемоперитонеумом при обставинах, на які вказують свідок ОСОБА_27 під час допиту 02.09.2020 р. та проведення слідчого експерименту 07.10.2020 р. за її участю, свідок ОСОБА_21 під час допиту 31.08.2020 р. та під час проведення слідчого експерименту 13.11.2020 р. за її участю, свідок ОСОБА_11 під час допиту 02.09.2020 р. та свідок ОСОБА_28 під час допиту 07.10.2020 р., а саме нанесення ударів взутою ногою в область живота ОСОБА_5 . Утворення виявленого у ОСОБА_5 тілесного ушкодження у вигляді травматичного розриву сечового міхура з гемоперитонеумом при обставинах, на які вказує ОСОБА_11 під час допиту 02.09.2020 р., а саме при нанесенні ним ударів ОСОБА_5 в область голови, обличчя, тіла та грудної клітки, коли потерпілий знаходився в положенні лежачи на землі повернутим на лівий бік, спиною до нападаючої особи - виключається. Виникнення виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у результаті падіння із висоти власного зросту, як з попередньо наданим прискоренням, так і без нього, виключається /т. 2 а.п. 145-161/.
Зазначеними висновками в повній мірі підтверджуються показання допитаних в судовому засіданні свідків щодо механізму нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому, які стали причиною смерті останнього.
В той же час, із вказаних показань свідків та протоколів проведення слідчих експериментів не встановлено, що саме через дії обвинуваченого потерпілий опинився в лежачому положенні на підлозі, а тому обвинувачення в цій частині не знайшло свого підтвердження та потребує відповідного уточнення.

Зокрема, як встановлено в ході розгляду справи, потерпілого ОСОБА_5 зіштовхнув із стільця ОСОБА_9 і саме через такі дії останнього потерпілий опинився в лежачому положенні на підлозі кімнати.

Таким чином, твердження в обвинуваченні про те, що ОСОБА_6 "взявши обома руками за одяг потерпілого ОСОБА_5 , повалив його на підлогу", підлягає виключенню з обвинувачення. Проте, таке виключення не впливає на суть обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого.
Суд визнає здобуті по даній справі докази допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено. Очевидно недопустимих доказів, які б істотно впливали на висновки суду, не встановлено.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд прийшов до переконливого висновку про те, що потерпілий ОСОБА_5 отримав зазначені вище тілесні ушкодження внаслідок умисних, протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Враховуючи наведені обставини, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, зокрема те, що вони наносились у життєво важливі органи потерпілого, механізм нанесення тілесних ушкоджень, обстановку, при якій вони наносились, дає підстави вважати, що ОСОБА_6 діяв саме з умислом, спрямованим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які в подальшому потягнули за собою смерть потерпілого.

При цьому суд не приймає до уваги показання обвинуваченого про те, що він не наносив ударів потерпілому і не спричиняв йому будь-яких тілесних ушкоджень, оскільки такі його показання повністю спростовуються вищенаведеними доказами, які відповідають фактичним обставинам та узгоджуються між собою. Такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинене, а тому відхиляє їх.

Суд також відхиляє доводи захисника обвинуваченого щодо недоведеності вини останнього у вчинені даного злочину, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та такі, що повністю спростовуються дослідженими доказами.

Таким чином, аналізуючи наведене в сукупності, суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 своїми умисними діями, що виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 218 від 19.08.2021 року, на час інкримінованих йому протиправних дій ОСОБА_6 виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легкої дебільності) з емоційно-вольовою нестійкістю. На час інкримінованих йому протиправних дій за психічним станом ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.На даний час ОСОБА_6 виявляє ознаки легкої розумової відсталості (легкої дебільності) з емоційно-вольовою нестійкістю, яка спостерігається з раннього дитинства. За психічним станом він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру він не потребує /т. 2 а.п. 169-171/.

Зважаючи на вказаний висновок експерта, суд вважає, що ОСОБА_6 може нести кримінальну відповідальність за вчинення даного злочину.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винного у їх сукупності, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин справи.

Так, суд враховує, що ОСОБА_6 вчинено тяжке кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 121 КК України (ст. 12 КК України).

Обставин, що пом`якшують покарання, суд не вбачає.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд відносить рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення (злочину) особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує також те, що обвинувачений ОСОБА_6 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, негативно характеризується по місцю проживання, на диспансерному обліку в нарколога не перебуває, перебуває на психіатричному обліку /т. 2 а.п. 173-174, 175, 177, 178/.

Крім цього, суд враховує позицію потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, який при вирішенні цього питання покладався на розсуд суду.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, індивідуалізації та законності, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню тяжкості скоєного та даним про особу винного.

Враховуючи наведене вище та небезпеку ОСОБА_6 , як особи, для суспільства, суд прийшов до висновку, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і про відсутність підстав для застосування щодо нього положень ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, чи положень ст. 69 КК України, яка передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Вирішуючи питання щодо виду та строку покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд прийшов до висновку, що для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, необхідним і достатнім покаранням є покарання, запропоноване прокурором, у виді позбавлення волі в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинення даного кримінального правопорушення (злочину).

На переконання суду, таке покарання в даному випадку є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зважаючи на вид покарання, яке призначається судом та з огляду на вимоги ст. 377 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_6 , слід залишити без змін. Виняткових обставин для звільнення його з-під варти до набрання вироком законної сили судом не вбачається.

На підставі ст. 72 КК України, слід зарахувати ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення (з 05 серпня 2021 року до набрання вироком законної сили) до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання рахувати з 05 серпня 2021 року.

На підставі ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення (з 05 вересня 2021 року до набрання вироком законної сили) до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити попередній - тримання під вартою.

Речові докази:

-кофту з матеріалу бежевого кольору; кофту з матеріалу різних відтінків; штани з матеріалу сірого кольору; пару носків чорно-сірого кольору; зрізи нігтів та волосся з трупа ОСОБА_5 , які передано на зберіганнядо кімнати зберігання речових доказів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, знищити;

-наручний годинник "ORIEXT" з ремінцем, який передано на зберіганнядо кімнати зберігання речових доказів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, - повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий ОСОБА_1