ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8490/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/122/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні 20 квітня 2022 р. в залі Тернопільського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2022 року, яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Трибухівці Бучацького району Тернопільської області, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону № 586-VI від 24 вересня 2008 року), з призначенням за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 ( п`ять тисяч сто) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень).

З обвинуваченої ОСОБА_5 стягнуто процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 1692/19-22 від 11 березня 2020 року в сумі 4 249.44 грн. (чотири тисячі двісті сорок дев`ять гривень сорок чотири копійки) в користь держави.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Справа розглянута з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 просить вирок місцевого суду скасувати, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Зокрема зазначає, що жоден із перелічених місцевим судом доказів окремо та в сукупності не підтверджує факт наїзду 15.12.2019 транспортного засобу марки Toyota Rav-4, д. н. з. НОМЕР_1 на ліву ступню потерпілого ОСОБА_7 , тобто не доводить факту руху вказаного транспортного засобу, під час якого міг статись наїзд на потерпілого, а також не доводить факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Так, допитані в судовому засіданні свідки, на показання яких посилається місцевий суд, вказали, що не були очевидцями наїзду обумовленого транспортного засобу на потерпілого.

Зазначає, що не можуть бути визнані об`єктивними обумовлені в протоколі слідчого експерименту від 18.05.2020 пояснення свідка ОСОБА_11 , в яких він повністю підтвердив викладені потерпілим обставини ДТП, проте в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_11 зазначив, що не був безпосереднім очевидцем таких обставин.

З аналогічних міркувань не можуть бути визнані об`єктивними пояснення свідка ОСОБА_12 , оскільки він не підтвердив в судовому засіданні місцевого суду тих обставин, які були зазначені з його слів у протоколі слідчого експерименту від 18.05.2020.

В свою чергу, у протоколі слідчого експерименту від 18.05.2020 наведено пояснення свідка ОСОБА_13 , згідно з якими він вказує, що про обставини ДТП йому стало відомо зі слів потерпілого ОСОБА_7 , безпосереднім очевидцем таких обставин він не був.

Апелянт переконаний, що викладені в протоколі слідчого експерименту обставини грунтуються виключно на словах потерпілого ОСОБА_7 , а тому вважає даний доказ необ`єктивним в цілому.

Крім того, зазначає, що при проведенні слідчого експерименту, відображеному в протоколі від 18.05.2020, не було дотримано умов, при яких нібито мала місце ДТП, а саме: експеримент проводився у світлу пору доби на відміну від темної пори доби, коли нібито трапилась ДТП; проводився він при сухому дорожньому покритті, в той час як на момент спірної ДТП дорожнє покриття було вогке; при проведенні слідчого експерименту була відсутня дитяча коляска, яка була присутня на час спірної ДТП; не відображено місце перебування свідків на момент ймовірного наїзду обумовленого транспортного засобу на потерпілого ОСОБА_7 .

Названі процесуальні порушення, на погляд захисника обвинуваченої, вказують на необ`єктивність відповідного доказу. Дані обставини виключають можливість його застосування для доведення перед судом вини ОСОБА_5 .

Крім того, зазначає, що не можуть бути прийняті судом до уваги висновки судових експертиз, проведених в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 з огляду на таке.

Так, висновок №1692/19-22 від 11.03.2020 не містить будь-яких заключень щодо факту наїзду транспортного засобу марки Toyota Rav-4, д. н. з. НОМЕР_1 на ліву ступню потерпілого ОСОБА_7 .

Висновок №286 від 24.04.2020 було складено упереджено, оскільки він не враховує, що рентгенограма від 15.12.2019 не виявила перелому V плеснової кістки лівої стопи потерпілого, а комп`ютерна томографія, проведена в квітні 2020 року, виявила консолідований перелом V плеснової кістки лівої стопи потерпілого, тобто перелом, який загоївся.

При цьому експерт ОСОБА_14 , яка склала вказаний висновок та була допитана в судовому засіданні місцевого суду, не змогла показати на знімках комп`ютерної томографії потерпілого місце перелому та пояснила, що вона не дивилась на такі знімки при складанні висновку, оскільки не є фахівцем з рентгенографії, а керувалась лише заключенням лікаря ОСОБА_15 , який проводив комп`ютерну томографію.

Крім того, експерт ОСОБА_14 повідомила суду, що вона не оглядала потерпілого при проведені експертизи, а виконала її за документами, незважаючи на ту обставину, що постанова слідчого містила вказівку провести судово-медичну експертизу потерпілого, а не судово-медичну експертизу за документами. Потерпілий вказаною постановою був направлений до експерта для проведення відповідної експертизи.

В свою чергу лікар ОСОБА_15 , який надав пояснення в якості спеціаліста в судовому засіданні місцевого суду, показав на знімках комп`ютерної томографії місце перелому V плеснової кістки лівої стопи потерпілого та зазначив, що станом на час виконання комп`ютерної томографії перелом був консолідований, тобто загоївся, однак він не може пояснити, коли саме такий перелом утворився.

На думку апелянта, висновок експерта №286 від 24.04.2020 складено шляхом надання експертом переваг одним доказам над іншими, без огляду потерпілого, без встановлення часу, який минув від фактичного перелому V плеснової кістки лівої стопи потерпілого до часу, коли було виконано комп`ютерну томографію, що була врахована експертом.

Вважає необґрунтованим і висновки експертів №24 від 28.04.2020 та №25 від 30.04.2020.

Зазначає, що експерт ОСОБА_16 , який склав вказані висновки, в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що його висновки про наявність на лівому черевику потерпілого слідів протектора транспортного засобу ґрунтується лише на тому, що такий слід складається з трьох фігур. При цьому на запитання захисника ОСОБА_5 , чи порівнював він ці сліди з візерунком протектора транспортного засобу марки Toyota Rav-4 д. н. з. НОМЕР_1 , експерт пояснив, що таке порівняння ним не виконувалось.

Крім того, вказаний експерт зазначив, що також не було проведено аналіз ґрунту, виявленого на лівому черевику потерпілого, який досліджувався експертом, на тотожність з ґрунтом на лівому передньому протекторі транспортного засобу марки Toyota Rav-4 д. н. з. НОМЕР_1 .

Апелянт звертає увагу суду, що вказані висновки не містять заключення про те, що виявлені сліди належать до слідів протектора транспортного засобу марки Toyota Rav-4 д. н. з. НОМЕР_1 , як і не містять заключення, що черевик перебував на нозі людини під час його переїзду транспортним засобом. Вказані висновки також зроблено без проведення розрахунку площі плями протектора транспортного засобу, яке тиснуло на ногу потерпілого при наїзді зазначеного транспортного засобу, а відтак і без розрахунку тиску (ваги транспортного засобу), який припадав на 1 см. кв. протектора. Без таких розрахунків неможливо об`єктивно встановити, чи могла вага згаданого транспортного засобу при наїзді на ногу потерпілого спричинити такий тиск, який призвів до перелому V плеснової кістки лівої стопи потерпілого.

Таким чином, висновки суду про протиправну винну поведінку ОСОБА_5 , на розсуд сторони захисту, ґрунтуються на припущеннях, сформованих досудовим розслідуванням, а не на беззаперечних об`єктивних, допустимих доказах.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на правозастосовчу практику Верховного Суду України (далі - ВСУ), зокрема на постанову ВСУ від 02.03.2021 у справі №750/5469/18, в якій зазначено, що для доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факт, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинувачені.

Проте, як зазначено в апеляційній скарзі захисника, обумовлених вказівок ВСУ не було дотримано при розгляді справи в суді першої інстанції, що зумовило прийняття необґрунтованого та незаконного вироку.

Крім цього, в своїй апеляційній скарзі захисник просить повторно дослідити усі докази у повному обсязі з метою перевірки відповідності висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи.

Також, захисник вважає, що суд першої інстанції протиправно стягнув з ОСОБА_5 моральну шкоду, оскільки не врахував, що відповідальність ОСОБА_5 як володільця джерела підвищеної небезпеки була застрахована за полісом обов`язкової цивільної відповідальності на підставі Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також до Тернопільського апеляційного суду з апеляційної скаргою звернувся прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_17 , який до початку апеляційного розгляду подав письмове клопотання в порядку ч. 1 ст. 403 КПК України про відкликання його апеляційної скарги, поданої на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 11.02.2022 відносно ОСОБА_5 .

Згідно вироку суду, 15 грудня 2019 року близько 17.20 год. обвинувачена водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Тоyota RAV-4» р. н. НОМЕР_1 , не була достатньо уважною, не стежила належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, чим порушила вимоги пунктів 1.5., 2.3. (б) Правил дорожнього руху України, які зобов`язували її своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, - розпочала рух паркувальним майданчиком поблизу магазину «Сільпо», який знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. 15 Квітня, 5А.

Так, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що неподалік керованого нею транспортного засобу, а саме поблизу його передньої лівої частини знаходиться пішохід ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 10.1. ПДР України, розпочавши рух, не переконалась, що це буде безпечно, продовжила рух у напрямку до перехрестя вулиць 15 Квітня - Братів Бойчуків у м. Тернополі, допустивши наїзд переднім лівим колесом автомобіля «Тоyota RAV-4» р.н. НОМЕР_1 на ліву стопу пішохода ОСОБА_7 , який знаходився у нерухомому стані на цьому ж майданчику.

У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 спричинено травму лівої стопи у вигляді закритого крайового перелому п`ятої плеснової кістки із ушкодженням зв`язкового апарату, яка у своєму клінічному перебігу супроводжувалась тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (п. п. 2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 10.1, 1.5, 2.3 (б) ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону № 586-VI від 24 вересня 2008 року), тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_6 , які просять задовольнити апеляційну скаргу захисника з наведених в ній мотивів, а також прокурора та представника потерпілого ОСОБА_18 ОСОБА_10 , які вважають, що вирок місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та матеріалами кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 до задоволення не підлягає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 даного Кодексу слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 даного Кодексу у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються:

- формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

- статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;

- докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;

- мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення;

- обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання;

- мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому;

- підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду;

- мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Проаналізувавши доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам Закону, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах. При цьому доводи захисника обвинуваченої, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду кримінального провадження.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є правильною та ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку і перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним даним, які містяться в наступних зібраних і наведених у вироку джерелах доказів:

- як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вину у вчиненні інкримінованого їй злочину ОСОБА_5 не визнала, зазначивши, що 15 грудня 2019 року близько 17.15 год. приїхала зі своїми дітьми в дитячий магазин по вул. 15 Квітня м. Тернопіль. Припаркувавши свій автомобіль на паркувальному майданчику біля супермаркету «Сільпо» по вул. 15 Квітня м. Тернопіль та переконавшись, що таким чином не створює перешкоди для руху інших транспортних засобів, адже в той час повз неї в двір будинку заїхало два автомобілі, вона пішла в магазин, де пробула близько 15 хв.

Коли вийшла з магазину та підходила до свого автомобіля, до неї в агресивній формі звернувся раніше незнайомий їй потерпілий ОСОБА_7 щодо неправильної парковки. Вона, не маючи наміру конфліктувати з ним, сіла в автомобіль, уввімкнувши фари. Тоді ОСОБА_7 розмістив дитячу коляску перед її автомобілем, а сам став спереду зі сторони водія, сказавши, що вона нікуди не поїде, оскільки він викликав працівників поліції. Мотор в її автомобілі працював, проте рух вона не здійснювала.

Тим не менш через деякий час ОСОБА_7 заявив, що вона наїхала йому на ногу, хоча такого не могло бути, оскільки її автомобіль не рухався, однак потерпілий викликав швидку допомогу. Коли на місце події прибув автомобіль швидкої допомоги, медичні працівники оглянули ОСОБА_7 і на її запитання повідомили, що в ОСОБА_7 жодних серйозних пошкоджень не виявлено, однак ОСОБА_7 , сказавши, що він є учасником АТО, настояв на тому, щоб його відвезли в травмпункт. Просила її виправдати у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 не визнає;

- потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що 15 грудня 2019 року близько 17.00 год., приїхавши до «Сільпо» по вул. 15 Квітня м. Тернополя, біля якого знаходиться заїзд в двір їх будинку, побачив, що на в`їзді в двір стоїть припаркований автомобіль марки «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим заїхати в двір йому не вдалось і він припаркував свій автомобіль на парковці магазину «Сільпо» та пішов із донькою назустріч дружині.

Коли вони приблизно через 20 хв. повернулись до автомобіля, автомобіль марки «Toyota RAV4» продовжував стояти на тому ж місці, перешкоджаючи заїзду в двір будинку. З цього приводу він викликав працівників поліції, а водію автомобіля повідомив, щоб вона нікуди не їхала. У відповідь на це водій повільно розпочала рух вперед і автомобіль під керуванням обвинуваченої лівим переднім колесом наїхав на його ліву стопу. Він викликав швидку. Через декілька хвилин прибули працівники швидкої допомоги та працівники поліції. Коли він зняв взуття, нога його спухла та посиніла так, що знову взутися він не зміг і автомобілем швидкої допомоги був доставлений в травмпункт. Йому зробили рентген та повідомили про перелом ноги, після чого надали медичну допомогу. Також повідомив, що він видав працівникам поліції взуття, в яке був взутий в момент ДТП;

- свідок ОСОБА_13 пояснив, що потерпілий ОСОБА_7 є його сусідом. Ввечері після 17.00 год. 15 грудня 2019 року він повертався з роботи додому. Заїхати своїм автомобілем у двір будинку, в якому проживає по АДРЕСА_2 не зміг, оскільки в`їзд був повністю перекритий автомобілем марки «Toyota RAV4» білого кольору.

Як йому стало відомо зі слів потерпілого ОСОБА_7 , він також мав намір заїхати у двір будинку, однак не зміг цього зробити, так як вказаний автомобіль заблокував в`їзд, після чого ОСОБА_7 зробив водію даного автомобіля зауваження щодо того, що він перекрив в`їзд у двір будинку. Після цього у них з водієм автомобіля марки «Toyota RAV4» відбувся конфлікт, під час якого остання розпочала рух автомобілем вперед, щоб від`їхати від заїзду у двір, та в цей час вказаний автомобіль наїхав на ліву ногу потерпілого. При цьому зазначив, що на одному з черевиків потерпілого було видно сліди бруду.

На його думку, такі сліди могли утворитись від протектора шин автомобіля. Повідомив, що він не був очевидцем наїзду, однак надалі перебував на місці події до приїзду працівників поліції. Зазначив, що місце наїзду було достатньо освітлене у зв`язку з додатковим освітленням від зупинки громадського транспорту, закладів громадського харчування, які розташовані неподалік, та рекламних щитів;

- свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що в період часу приблизно з 17 до 19 год. 15 грудня 2019 року побачив, що біля заїзду до будинку стоїть автомобіль білого кольору і біля нього почув суперечку між чоловіком, яким виявився ОСОБА_7 , та жінкою, обвинуваченою в даному кримінальному провадженні - ОСОБА_5 , яка перебувала за кермом вказаного автомобіля.

З їхньої розмови зрозумів, що даний автомобіль заблокував заїзд до будинку і він буде викликати працівників поліції. Водій весь час знаходилась в салоні автомобіля з заведеним мотором, на вулицю не виходила. Моменту наїзду він не бачив, проте бачив, коли автомобіль почав рухатися, а через деякий час почув раптовий крик: чоловік кричав, що автомобіль наїхав йому на ногу. Він підійшов до потерпілого і побачив слід протектора шини автомобіля на його взутті. До приїзду на місце події автомобіля швидкої допомоги та працівників поліції він залишався на місці, після чого залишив номер свого телефону і поїхав звідти;

- свідок ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_7 є його сусідом.

В другій половині дня він бачив ОСОБА_7 , який знаходився біля автомобіля білого кольору при в`їзді в двір їх будинку та розмовляв з його водієм. Зміст їхньої розмови та обставини події пригадати не зміг, проте повідомив, що через декілька днів зі слів ОСОБА_7 йому стало відомо, що у потерпілого відбувся конфлікт з водієм вказаного автомобіля, оскільки той зупинився на проїзді в двір,і даний автомобіль наїхав йому на ногу, проте він особисто моменту наїзду не бачив;

- експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що він проводив судово-медичну експертизу речових доказів у даному кримінальному провадженні, а саме чоловічих черевиків, та надав висновки експерта №24 від 28 квітня 2020 року та №25 від 30 квітня 2020 року. Так, на лівому черевику було виявлено відбиток з трьох фігур та ділянку тертя на внутрішній поверхні. Тобто було дві дії: одна - на внутрішню поверхню з ознаками тертя справа наліво, і на зовнішній поверхні - з ознаками тертя зверху вниз справа наліво. На внутрішній поверхні черевика відбитка не відобразилося. Такий відбиток характерний для переїзду легковим автомобілем справа наліво при витягнутій вперед лівій нозі. Було визначено, що це слід від протектора автомобіля, оскільки був відбиток з трьох фігур. Протектор шини автомобіля на експертизу не надавався, тому ним не проводилось порівняння, чи міг утворитись такий слід від певного протектора. Також повідомив, що травма потерпілого не могла утворитись від удару ногою, оскільки для її утворення повинен бути тиск зверху вниз або знизу вверх. При наданні свого висновку він користувався даними висновку судово-медичної експертизи №286 щодо виявлення у потерпілого травми у вигляді закритого перелому основи п`ятої плеснової кістки. Взуття в момент переїзду перебувало в перпендикулярному положенні до колеса;

- експерт ОСОБА_14 в судовому засіданні місцевого суду зазначила, що працює судово-медичним експертом ТОБСМЕ. Проводила судово-медичну експертизу в кримінальному провадженні. Вказана експертиза проводилась на підставі постанови слідчого та за вказівкою керівника бюро на підставі медичних документів потерпілого ОСОБА_7 , потерпілого вона не оглядала. Під час проведення експертизи досліджувався висновок рентгенолога про те, що перелому не виявлено, та результат комп`ютерною томографії, згідно якого виявлено перелом, а також в медичних документах лікарями описано травму стопи - перелом, тому було зроблено відповідний висновок експерта та взято до уваги результати комп`ютерної томографії, яка являється більш детальним дослідженням, ніж рентгенограма;

-спеціаліст ОСОБА_15 в судовому засіданні зазначив, що він працює лікарем - рентгенологом медичного центру «Прохелс». Проводив комп`ютерну томографію потерпілому ОСОБА_7 в квітні 2020 р. При проведенні даного дослідження було виявлено консолідований перелом, тобто такий, що загоївся: перелом основи п`ятої плеснової кістки лівої ноги. Зі слів ОСОБА_7 йому відомо про те, що дану травму він отримав в грудні 2019 року; про обставини отримання травми ОСОБА_7 йому не повідомляв, як і не повідомляв про можливі інші травми ноги. Зазначив, що в результаті проведеного рентгену лікар-рентгенолог міг не побачити перелому у випадку, якщо було зробленого неякісний знімок. Також вказав, що комп`ютерна томографія є більш детальним дослідженням. Оглянувши в судовому засіданні диск із результатами комп`ютерної томографії ОСОБА_7 , продемонстрував суду, що саме він протрактував як консолідований перелом, при цьому порівнюючи кістки на двох ногах, відмітив лінію просвітлення на лівій нозі, наявність якої свідчить про перелом;

-дані, які містяться у рапорті інспектора чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_19 від 15 грудня 2019 року, з якого вбачається, що 15 грудня 2019 року о 17.15 год. надійшло повідомлення про те, що по вул. 15 Квітня, 5А автомобіль марки «Тойота РАВ4», д.н.з. НОМЕР_1 перекрив проїзд в двір будинку. Прибувши за вказаною адресою, працівники УПП в Тернопільській області ДПП виявили заявника, який повідомив про наїзд на його ногу;

- дані, які містяться у рапорті інспектора чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_19 від 15 грудня 2019 року, з якого вбачається, що 15 грудня 2019 року о 17.19 год. надійшло повідомлення ОСОБА_7 про те, що близько 17.15 год. 15 грудня 2019 року в дворі будинку по вул. 15 Квітня, 5А невстановлений водій, керуючи автомобілем марки «Тойота РАВ4», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на заявника, останній з місця події госпіталізований в травмпункт;

-дані, які містяться у рапорті інспектора чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_19 від 15 грудня 2019 року, з якого вбачається, що 15 грудня 2019 року о 18.46 год. надійшло повідомлення від лікаря БШД №1 ОСОБА_20 про те, що в ТМКЛ №1 доставлено ОСОБА_7 з діагнозом «Закритий перелом кісток лівої стопи»; травму він отримав близько 17.15 год. 15 грудня 2019 року в дворі будинку по АДРЕСА_3 , внаслідок наїзду автомобіля марки «Тойота РАВ4», д.н.з. НОМЕР_1 ;

-дані, які містяться у протоколі огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 15 грудня 2019 року із схемою ДТП та таблицею ілюстрацій, згідно якого ДТП відбулася на паркувальному майданчику магазину «Нове сільпо» за адресою м. Тернопіль, вул. 15 Квітня, 5А.;

- акт добровільної видачі речей та документів від 17 грудня 2019 року, згідно якого ОСОБА_7 добровільно видав взуття, а саме берци бежевого кольору, у яких він був взутий на момент дорожньо-транспортної пригоди;

- дані, які містяться в протоколі огляду від 18 грудня 2019 року, згідно якого оглянуто чоловічі черевики - берци світло-коричневого кольору із вставками темно-коричневого кольору; на матеріалі верху правого черевика будь-яких слідів та пошкоджень не виявлено; на матеріалі верху внутрішньої та зовнішньої бокових поверхонь лівого черевика виділяються дві горизонтальні ділянки тертя та нашарування бруду;

- висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 1692/19-22 від 11 березня 2020 року, з якого вбачається, що система рульового керування автомобіля Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 на момент проведення експертного огляду знаходилась у працездатному стані та вимогам ПДР України відповідала. Ознак, які б могли свідчити про функціональну непридатність системи робочого гальма автомобіля Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 , і несправностей, які б могли стати технічною причиною самостійної зміни напрямку руху, під час експертного дослідження не виявлено. Під час проведення експертного огляду автомобіля Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 не виявлено несправностей основних систем та приладів, які впливають на безпеку руху;

- висновок експерта судово-медичної експертизи № 286 від 24 квітня 2020 року, згідно якого у ОСОБА_7 відповідно до вивчених медичними документів на підставі клінічного обстеження та результатів комп`ютерної томографії було встановлено травму лівої стопи у вигляді закритого крайового перелому основи п`ятої плеснової кістки із ушкодженням зв`язкового апарату і крововиливом у м`які тканини.

Травма лівої стопи в подальшому ускладнилась розвитком післятравматичної контрактури (обмеження рухливості в суглобі) гомілково - ступневого та плесно-фалангового суглобів.

Характер та локалізації травматичних ушкоджень в ділянці лівої стопи свідчать про дію тупого предмета, не виключають походження цієї травми внаслідок вказаних в постанові обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме дії «накочування колеса».

Описаний при зверненні за медичною допомогою 16 грудня 2019 р. стан м`яких тканин (крововилив, набряк) та ознаки консолідації, що були виявлені при комп`ютерній томографії 07 квітня 2020 р., вказують на утворення травми лівої стопи незадовго до звернення ОСОБА_7 у лікувальний заклад, не виключено у термін, вказаний у постанові 15.12.2019.

Встановлена у ОСОБА_7 травма лівої стопи із розвитком післятравматичної контрактури гомілково - ступневого та плесно-фалангового суглобів у своєму клінічному перебігу супроводжувалась тривалим (більше 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (п.п. 2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995).

Відмічені у медичних документах у ОСОБА_7 ушкодження, враховуючи їх характер та розташування, не властиві для утворення при падінні на площині («падінні з висоти власного зросту»);

- висновок експерта №24 від 28 квітня 2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи речових доказів (взуття потерпілого ОСОБА_7 ), з якого вбачається, що на наданих речових доказах (взутті) виявлено сліди, які могли утворитися під час ДТП, зокрема, на матеріалі верху союзки лівого черевика (внутрішня та зовнішня бокові поверхні), виявлено 2 невеликі горизонтальні ділянки тертя матеріалу з виділенням елементів частин 3-х фігур в ділянці на зовнішній поверхні союзки, у властивостях яких відмічено ознаки короткочасної і відносно щільної динамічної дії тупої обмеженої поверхні з поперечним до союзки основним напрямом руху справа наліво та додатковим напрямом руху знизу вверх на внутрішній і зверху вниз ззаду наперед на зовнішній поверхнях союзки черевика.

Яких-небудь ділянок тертя на ходовій поверхні підошви черевиків гр.-на ОСОБА_7 , які можна було б кваліфікувати слідами ковзання, не виявлено;

- висновок експерта №25 від 30 квітня 2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи речових доказів (за матеріалами судово-медичної експертизи взуття потерпілого ОСОБА_7 ), з якого вбачається, що локалізація, напрям довжників і механізм утворення обмежених ділянок тертя матеріалу верху на внутрішній та зовнішній поверхнях союзки лівого черевика при наявності частин 3-х фігур з правильними елементами контурів в ділянці тертя на зовнішній поверхні союзки, враховуючи локалізацію і характер тілесного ушкодження (травми) на лівій стопі потерпілого гр-на ОСОБА_7 (закритий краєвий перелом основи п`ятої плеснової кістки з ушкодженням зв`язкового апарату і крововиливом та набряком м`яких тканин), у сукупності свідчать про короткочасну та відносно щільну динамічну дію тупої обмеженої поверхні у поперечному до союзки напрямі справа наліво, що найімовірніше, могло мати місце під час повного переїзду колесом легкового транспортного засобу через ліву стопу потерпілого, який в момент первинного контакту з транспортом перебував у вертикальному положенні і був обернений до лівої бічної поверхні транспорту передньою поверхнею тіла з дещо виставленою вперед лівою нижньою кінцівкою.

Вказаний механізм утворення слідів на лівому черевику гр-на ОСОБА_7 і травми його лівої стопи відповідає показанням потерпілого гр-на ОСОБА_7 та свідка гр-на ОСОБА_11 , які зазначені у відповідних протоколах допитів.

Специфічних слідів наїзду у вигляді відбитків деталей (частин) транспортного засобу та ознак волочіння на наданих речових доказах (черевиках) потерпілого гр-на ОСОБА_7 не виявлено.

Відсутність слідів ковзання на ходовій поверхні підошви взуття (в даному випадку черевиків) спостерігається у людей (пішоходів тощо), які зазвичай перебувають без руху у стоячому положенні;

- протокол огляду документів від 06 травня 2020 року, згідно якого оглянуто оптичний диск КТ стоп на ім`я ОСОБА_7 від 07.04.2020; висновок КТ від 07.04.2020 на прізвище ОСОБА_7 ; дві рентгенограми на ім`я ОСОБА_7 від 15.12.2019; медична карта №23 стаціонарного хворого ТМО МВС України по Тернопільській області на прізвище ОСОБА_7 , у якій наявний запис про те, що ОСОБА_7 госпіталізований 13.01.2020 в лікувальний заклад, діагноз: Закритий крайовий перелом п`ятої плюснової кістки лівої стопи, виписка 27.01.2020; медична карта №191735 амбулаторного хворого ТМО МВС України по Тернопільській області на прізвище ОСОБА_7 , у якій наявний запис про те, що ОСОБА_7 звернувся за медичною допомогою 16.12.2019 із діагнозом крайовий перелом основи п`ятої плюснової кістки; виписка від 17.02.2020 з медичної картки стаціонарного хворого №477 на ім`я ОСОБА_7 із зазначенням діагнозу: консолідований закритий перелом основи п`ятої плюснової кістки лівої стопи; консультативний огляд ортопеда пацієнта ОСОБА_7 , заключення «консолідований перелом основи 5 плюсневої кістки лівої стопи» від 08.04.2020; лист ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області» №33/40-209 про медичні записи в картці амбулаторного хворого №191735 на ім`я ОСОБА_7 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 18 травня 2020 року за участю понятих, потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , під час якого потерпілий ОСОБА_7 на місці події розповів про обставини ДТП, яка мала місце 15 грудня 2019 року на паркувальному майданчику магазину «Сільпо» за адресою м. Тернопіль, вул. 15 Квітня, 5 А.

Твердження захисту на те, що показання свідків, які не були очевидцями злочину, але на які послався суд, не доводять винуватості обвинуваченої, не є переконливими, оскільки, як вже зазначалось вище, жоден доказ не має наперед встановленої сили. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Саме сукупність досліджених судом доказів, в тому числі показань свідків, яким була надана правильна оцінка місцевим судом, в сукупності з іншими доказами, на думку колегії суддів, дозволила суду зробити висновок про винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 .

Це ж стосується тверджень захисту про те, що згадані свідки, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , показання яких викладені в протоколі слідчого експерименту від 18.05.20, з огляду на те, що вони не повідомили будь-яких конкретних обставин справи, а відтак не підтверджують винуватість ОСОБА_5 , відповідно протокол слідчого експерименту також не доводить вину обвинуваченої, оскільки побудований лише на показаннях потерпілого, - не є переконливими.

Показання потерпілого це самостійний вид доказів, що являє собою відомості про будь-які обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі про свої взаємини з підозрюваним, обвинуваченим, повідомлені потерпілим на допиті, проведеному в ході досудового розслідування і зафіксовані відповідно в протоколі допиту чи протоколі судового засідання. Значення показань потерпілого в процесі доказування як одного з видів доказів у кримінальному провадженні полягає в тому, що, по-перше, вони являють собою ефективний засіб відстоювання прав та інтересів потерпілого, і, по-друге, з їх допомогою встановлюються обставини, що мають значення для з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення. У своєму другому значенні свідчення потерпілого виступають важливим засобом встановлення значущих у кримінальному провадженні обставин у випадках, коли потерпілий у своїх свідченнях прямо вказує на причетність особи, винної у скоєнні злочину, або повідомляються їм важливі відомості про обставини злочину, які дозволяють надалі встановити винну особу. За допомогою показань потерпілого можуть бути встановлені інші обставини, що підлягають доказуванню. Можливість встановлення за допомогою показань потерпілого з достовірністю обставин кримінального провадження забезпечується також відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України.

Таким чином, вважати, що зазначені свідки спростовують показання потерпілого, які самі по собі є самостійним доказом у справі, є неаргументованими, а відтак непереконливими.

Більш того, за встановленим кримінальним процесуальним законом порядком, як зазначив у своїй постанові Верховний Суд колегією суддів судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 761/10306/15-к, належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії, як складової судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

ВС зазначив, що відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу, що і мало місце в даному випадку.

У апеляційній скарзі також зазначено, що протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом, оскільки ця слідча дія проводилася не в тих умовах, за яких було вчинено злочин.

Разом з тим, захист не вказав, яким чином світла пора доби, сухе дорожне покриття, відсутність дитячої коляски, не відображення місця перебування свідків на момент ймовірного наїзду на потерпілого вплинуло на обставини ДТП, зокрема, на наїзд на ногу потерпілого переднім колесом автомобіля під керуванням обвинуваченої.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 761/10306/15-к вказав, що метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Статтею 240 КПК України не передбачено обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події. У деяких випадках така вимога може поставити перед слідчими органами нездійсненне завдання. Тому проведення слідчого експерименту вимагає моделювання умов, максимально наближених до тих, що існували на момент події і є важливим для мети експерименту.

З огляду на це апеляційний суд не має підстав вважати, що умови слідчого експерименту, проведеного в світлий час доби, при сухому дорожному покритті, відсутності дитячої коляски, невідображенні місця перебування свідків на момент ймовірного наїзду на потерпілого - не відповідають умовам, що склалися на момент вчинення злочину.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 641/2251/17 від 28.10.2021.

Непереконливими є і твердження захисту про те, що висновки судових експертиз, проведених в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , не можуть бути доказами у справі з огляду на таке.

Так, як зазначено у скарзі, висновок №1692/19-22 від 11.03.2020 не містить будь-яких заключень щодо факту наїзду транспортного засобу марки Toyota Rav-4, д. н. з. НОМЕР_1 на ліву ступню потерпілого ОСОБА_7 .

Водночас слід зазначити, що на вирішення питання судової автотехнічної експертизи № 1692/19-22 від 11.03.2020 з визначення технічного стану автомобіля питання факту наїзду транспортного засобу марки Toyota Rav-4, д. н. з. НОМЕР_1 на ліву ступню потерпілого ОСОБА_7 слідчим не ставилось.

Більш того, відповідь на таке питання знаходиться поза межами компетенції судової автотехнічної експертизи, як і будь-якої іншої, оскільки висновки щодо доведеності винуватості чи невинуватості обвинуваченого дає суд на основі оцінки доказів, що передбачено ст. 94 КПК України.

Це ж стосується твердження захисту про упередженість висновку №286 від 24.04.2020, який, за його твердженням, було складено упереджено, оскільки він не враховує, що рентгенограма від 15.12.2019 не виявила перелому V плеснової кістки лівої стопи потерпілого, а комп`ютерна томографія, проведена в квітні 2020 року, виявила консолідований перелом V плеснової кістки лівої стопи потерпілого, тобто перелом, який загоївся.

На думку апелянта, висновок експерта №286 від 24.04.2020 складено шляхом надання експертом переваг одним доказам над іншими, без огляду потерпілого, без встановлення часу, який минув від фактичного перелому V плеснової кістки лівої стопи потерпілого до часу, коли було виконано комп`ютерну томографію, що була врахована експертом.

Водночас матеріали провадження свідчать, що судово-медична експертиза була проведена на підставі постанови слідчого, для її проведення була надана уся необхідна медична документація потерпілого, що підтвердили у судовому засіданні експерти.

Те, що експертиза проводилась без огляду потерпілого, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, та автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом, й скасування на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України судових рішень, оскільки зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку.

Висновки експерта щодо виявленої у потерпілого ОСОБА_7 відповідно до вивчених медичних документів на підставі клінічного обстеження та результатів комп`ютерної томографії травми лівої стопи у вигляді закритого крайового перелому основи п`ятої плеснової кістки із ушкодженням зв`язкового апарату і крововиливом у м`які тканини були підтверджені в судовому засіданні експертом ОСОБА_14 , яка зазначила, що усі вказані травми могли утворитися внаслідок вказаних в постанові обставин ДТП, а саме дії накочування колеса.

Зазначений висновок експерта, а також висновки експертів №24 від 28.04.2020 та №25 від 30.04.2020 підтверджують винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні ДТП всупереч твердженням захисту.

Так, у вищезазначених висновках експерта ОСОБА_16 вказано, що спричинене потерпілому тілесне ушкодження (закритий краєвий перелом основи п`ятої плеснової кістки з ушкодженням зв`язкового апарату і крововиливом та набряком м`яких тканин), найімовірніше, могло мати місце під час повного переїзду колесом легкового транспортного засобу через ліву стопу потерпілого, який в момент первинного контакту з транспортом перебував у вертикальному положенні і був обернений до лівої бічної поверхні транспорту передньою поверхнею тіла з дещо виставленою вперед лівою нижньою кінцівкою.

Вказаний механізм утворення слідів на лівому черевику гр-на ОСОБА_7 і травми його лівої стопи відповідає показанням потерпілого гр-на ОСОБА_7 та свідка гр-на ОСОБА_11 , які зазначені у відповідних протоколах допитів.

Твердження адвоката про те, що наявність нібито слідів протектора транспортного засобу на черевикові потерпілого, які визначені експертом лише за наявності трьох фігур, та відсутність аналізу грунту лівого переднього протектора транспортного засобу марки Toyota Rav-4, д. н. з. НОМЕР_1 спростовують висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, не грунтуються на матеріалах справи.

Так, зазначені висновки були зроблені на підставі наданих слідством речових доказів, матеріалів кримінальної справи, висновку експерта № 286 від 24.04.2020 (судово-медична експертиза за медичними документами на імя потерпілого гр. ОСОБА_7 ).

Експерт ОСОБА_16 зі стажем роботи 27 років був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову від виконання покладених обовязків без поважних причин.

Відповідно підстав вважати наведені висновки експерта за відсутності переконливих аргументів захисту на користь обвинуваченої у колегії суддів немає.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що його доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження у судовому рішенні.

У апеляційній скарзі захисником також міститься вимога про необхідність повторного дослідження ряду письмових доказів.

Відповідно до положень статті 404 КПК України повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовим висновком у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 9 липня 2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19).

Так, згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим кодексом.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У частині 2 ст. 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (див. рішення у провадженнях № 51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).

Враховуючи, що стороною захисту не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували на те, що докази сторони обвинувачення судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, - колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони захисту відсутні.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у ньому.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку суду, на думку колегії суддів, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим, його вина підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку.

Покарання обвинуваченій судом визначено з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, позитивних даних про особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, її вік, стан здоров`я, а також те, що на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин, є достатнім і необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів, визначеним відповідно до основних принципів призначення покарання.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції протиправно стягнув з обвинуваченої ОСОБА_5 моральну шкоду, колегія суддів бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

У відповідності до ст. 23 ЦПК України, а також виходячи з системного аналізу законодавства України в частині, що стосується відшкодування моральної (немайнової) шкоди, колегія суддів звертає увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, проте при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95 з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченої, місцевий суд врахував, що внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим потерпілий відчув страх та переляк за власне здоров`я, тривалий час перебував на лікуванні, що змінило його звичний спосіб життя, обмежило можливість його вільного пересування та змусило вживати заходів для реабілітації після отриманої травми, і прийшов до переконання про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 завданої моральної шкоди на суму 20 000 грн., з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що місцевий суд не врахував, що відповідальність ОСОБА_5 як володільця джерела підвищеної небезпеки була застрахована за полісом обов`язкової цивільної відповідальності, не беруться до уваги, оскільки звернення потерпілого з цивільним позовом до обвинуваченої з метою відшкодування завданої внаслідок ДТП за участі забезпеченого автомобіля шкоди є виключно правом потерпілого, його вибором на реалізацію його процесуальних прав.

Крім того, вільне право вибору вимоги потерпілого щодо відшкодування шкоди (як шляхом звернення до особи, яка безпосередньо завдала шкоди, так і до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала цивільну відповідальність, або ж до страховика, так і до винної особи), вільного обрання способу здійснення свого права, передбачено цивільним законодавством.

В спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди (Постанова ВС від 20.01.2016 року; 6-2808цс15; Постанова ВС від 14.02.2018 року; 754/1114/15-ц).

Крім викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, враховуючи наявність досліджених місцевим судом доказів винуватості обвинуваченої, яким надано оцінку апеляційним судом, доводи апеляційної скарги про невинуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є необґрунтованими.

З огляду на те, що порушень, які б свідчили про наявність при розгляді даного кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, у справі не встановлено, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваного вироку Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 11 лютого 2022 р. відносно ОСОБА_5 та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2022 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді