Дата документу 03.08.2022 Справа№ 337/5285/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 337/5285/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/768/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула 3 серпня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 на вирок Хортицькогорайонного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Топки Кемеровської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, пенсіонера, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

19 липня 2021 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, автомобіль «ВАЗ-2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 , був припаркований в заїзному «кармані», у правого краю дороги, в районі буд. № 3 по вул. Ентузіастів в м. Запоріжжі, передньою частиною кузова в напрямку вул. Лахтинської.

В цей час, з правого тротуару по ходу руху в напрямку вул. Лахтинської, на нерегульований пішохідний перехід, який знаходився позаду автомобіля «ВАЗ-2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та був позначений дорожньою розміткою - «Зебра» і дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 ПДР України «Пішохідний перехід», вийшла пішохід ОСОБА_11 , яка повністю зупинилась на ньому, з метою переконатись в безпеці подальшого перетину проїжджої частини вул. Ентузіастів.

Водій ОСОБА_8 , маючи можливість постійно бачити пішохода ОСОБА_11 , яка стояла на пішохідному переході, перед початком руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також не звернувшись за допомогою до інших осіб, розпочав рух заднім ходом та, змінюючи напрямок свого руху вправо, виїхав на пішохідний перехід, де задньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу скоїв наїзд на останню.

Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги пп. 10.1, 10.9, 10.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами, відповідно до яких:

- п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 10.9: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб»;

- п. 10.10: «Забороняється рух транспортних засобів заднім ходом на автомагістралях, дорогах для автомобілів, залізничних переїздах, пішохідних переходах, перехрестях, мостах, шляхопроводах, естакадах, у тунелях, на в`їздах і виїздах з них, а також на ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи недостатньою видимістю…»

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 10.1, 10.9, 10.10 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № СЕ-19/108-21/8847-ІТ від 27.07.2021 року, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, з якими у подальшому була доставлена до КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 1508-п від 13.09.2021 року у ОСОБА_11 , 1951 року народження, виявлено наступне ушкодження:

- закритий уламковий медіальний перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням, з наступним проведенням оперативного втручання (26.08.2021 року тотальне ендопротезування лівого кульшового суглоба системою «AKMedical» цементної фіксації) кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Виявлене тілесне ушкодження у ОСОБА_11 утворилося від дії тупого предмету. Не виключається можливість виникнення виявленого тілесного ушкодження в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2021 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400,00 (три тисячі чотириста) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи № СЕ-19/108-21/8847-ІТ від 27.07.2021 року в розмірі 1372 грн. 96 коп.

Скасовано арешт з автомобіля «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_12 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя 22.07.2021 року.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , ТДВ СК «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_11 понесені витрати на лікування у розмірі 55874 (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 59 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 2793 (дві тисячі сімсот дев`яносто три) грн. 73 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що Законом України від 22.11.2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» були внесені зміни до санкції частини 1 статті 286 КК України, що набули чинності з 01.07.2020 року, збільшено розмір штрафу, який наразі призначається у розмірі від 3 000 до 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Районний суд порушив зазначені вимоги закону і застосував фактично до обвинуваченого покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що діяв до 01.07.2020 року. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок 19.07.2021 року, тому йому повинно бути призначено покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України в редакції Закону від 22.11.2018 року № 2617- VIII, тобто штраф у розмірі не менше 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку судом обов`язково (відповідно до ч. 2 ст. 67 КК України) визнається обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого. Згідно з вироком суду ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення. внаслідок якого тілесні ушкодження отримала ОСОБА_11 , 1951 року народження, тобто особа похилого віку, але суд не врахував цього і зазначив, що обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

В апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає, що призначене судом додаткове покарання хоч і не виходить за межі, встановлені ч. 1 ст. 286 КК України, однак не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, а встановлений судом розмір моральної шкоди 15000 гривень, який підлягає стягненню з ОСОБА_8 не відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнала потерпіла, їх тривалості, стану її здоров`я тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиллям, необхідним для відновлення попереднього стану. Просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, згідно з яким призначити ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 46877,99 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час знаходження на лікуванні ОСОБА_8 не відвідував потерпілу, не цікавився станом її здоров`я, не здійснював будь-яких заходів щодо відшкодування завданої ним шкоди. Після виписки з лікарні ОСОБА_8 жодного разу не навідувався до потерпілої, яка продовжує по теперішній час лікуватись, не цікавився станом здоров`я, не просив вибачення, не здійснив будь-яких відшкодувань. Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_8 визнав себе винним, однак щодо відшкодування завданої ним потерпілій моральної шкоди, то заявлений до нього цивільний позов не визнав в повному обсязі, посилаючись на те що, він пенсіонер, має невелику пенсію, крім того, йому необхідно сплачувати комунальні послуги, здійснювати витрати на придбання для нього медичних препаратів. При цьому обвинувачений, не взяв до уваги, що потерпіла також пенсіонер, їй необхідно сплачувати комунальні послуги та придбати ліки на лікування хвороби, яку вона отримала саме в результаті ДТП, що скоїв обвинувачений. За таких обставин вважає, що обвинувачений не виявив щире каяття, а тому потерпіла сторона, враховуючи вік обвинуваченого, погоджується з призначеним основним покаранням, однак вважає, що має бути призначено максимальне додаткове покарання у вигляді трьох років позбавлення права керування транспортними засобами.

Щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що під час ДТП потерпіла відчула дуже сильний біль в області лівого стегна, в результаті ДТП вона отримала закритий уламковий медіальний перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням, з наступним проведенням оперативного втручання, ОСОБА_11 знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП Запорізька обласна клінічна лікарня Запорізької обласної ради з 21.08.2021 року по 06.09.2021 року, після виписки лікуючись амбулаторно, ОСОБА_11 тривалий час була прикута до ліжка, на теперішній час має змогу пересуватись за допомогою милиць, стан її здоров`я не відновився, вона відчуває періодично біль, у неї довгий реабілітаційний період. Моральні страждання потерпілої посилюються поведінкою ОСОБА_8 , який не цікавився станом її здоров`я, не приймав жодних заходів щодо відшкодування завданої шкоди. За таких обставин, ОСОБА_8 повинен відшкодовувати моральну шкоду потерпілій у розмірі 50 000- 3122,006 (5 % моральної шкоди, відшкодованої страховою компанією) = 46877,99 гривень.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури та апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 в межах доводів апеляції прокурора.
Потерпіла ОСОБА_11 та її представник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили думку на підтримання апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, просили вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину за ч. 1 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджуються представленими в справі доказами в їх сукупності та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідаючи на доводи заступника керівника обласної прокуратури щодо необхідності застосування Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VІII при призначенні ОСОБА_8 покарання, слід зазначити про їх обґрунтованість.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року (із змінами, внесеними згідно із Законом № 321-IX від 03.12.2019 року), який набрав чинності 01.07.2020 року, внесено зміни до статті 286 КК України, зокрема в абзаці другому частини першої слова "від двохсот до п`ятисот" замінити словами "від трьох тисяч до п`яти тисяч", а слова "або без такого" виключити. Таким чином, у санкції вказаної норми кримінального закону змінено, зокрема розмір штрафу.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, - 19 липня 2021 року.

Отже, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України після набрання чинності Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 року.

Санкцією частини 1 статті 286 КК України в чинній редакції закону, передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Однак, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України зазначених вимог закону не дотримався.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 гривень, є таким, що не відповідає вимогам закону, а саме через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції.

Всі позитивні обставини стосовно особи обвинуваченого слід віднести на користь призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді найменш суворого виду покарання, а саме грошового стягнення (штрафу) та у мінімальній межі, визначеній санкцією.

Відповідно до положень ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання з ухваленням свого вироку.

Вирішуючи питання за апеляційною скаргою прокурора стосовно розміру покарання, то на думку колегії суддів, запропонований прокурором мінімальний розмір штрафу за санкцією даної норми - 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи прокурора з приводу того, що районним судом не було враховано наявність обставини, яка обтяжує ОСОБА_8 покарання, відповідно до ст. 67 КК України, а саме: вчинення злочину щодо особи похилого віку, є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Згідно з обвинувальним актом у цьому кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого.

При цьому, районний суд розглянув справу в межах пред`явленого обвинувачення і за вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за тих же обставин, зазначених в обвинувальному акті, і в тому ж об`ємі, тобто у межах передбачених ст. 337 КПК України.

Будь-яких зауважень чи клопотань щодо неврахування чи наявності обставини вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, від учасників провадження не надходило та не заперечувалося.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними такі доводи апелянта щодо неврахування обставини, яка обтяжує ОСОБА_8 покарання, відповідно до ст. 67 КК України, а саме: вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, і в даному випадку, з огляду на те, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 зазначені прокурором обставини, що обтяжують покарання, відсутні, суд першої інстанції, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги представника потерпілої стосовно збільшення обвинуваченому розміру додаткового покарання, колегія суддів виходить з наступного.

При вирішенні питання щодо правильності призначеного ОСОБА_8 оскаржуваним вироком додаткового покарання, судова колегія зауважує на положеннях ст.ст. 50, 65 КК України і вважає, що призначене обвинуваченому додаткове покарання повністю відповідає вимогам ст.ст. 65-67 КК України, воно є достатнім та необхідним для його виправлення, відповідає принципу індивідуалізації покарання.

У відповідності до п. 20 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

На переконання колегії суддів, з урахуванням обставин скоєного злочину, який вчинено з необережності, даних, які характеризують особу обвинуваченого, який є пенсіонером, його ставлення до вчиненого, а саме повне визнання вини та щире розкаяння у скоєному, що визнано районним судом пом`якшуючою покарання обставиною, поведінки після вчинення злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, враховуючи ту обставину, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність в матеріалах кримінального провадження даних про системний характер порушення обвинуваченим вимог ПДР, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про достатність призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в мінімальній межі.

При цьому, судова колегія зауважує, що за санкцією ч. 1 ст. 286 КК України розмір додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є альтернативним і його визначення відноситься до дискреційних повноважень судді, тому доводи представника потерпілої про призначення ОСОБА_8 максимального розміру позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Отже, з урахуванням сукупності наведених вище обставин підстав для збільшення призначеного покарання ОСОБА_8 додаткового покарання, колегія суддів не вбачає, та на переконання судової колегії розмір додаткового покарання буде достатнім для досягнення перевиховання та виправлення обвинуваченого, і відповідно до положень ст. 50 КК України буде досягнута мета призначення покарання.

Надаючи відповідь на довод потерпілої сторони в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, судова колегія приходить до наступних висновків.

Потерпіла ОСОБА_11 показала, що в результаті ДТП вона отримала закритий уламковий медіальний перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням, з наступним проведенням оперативного втручання (26.08.2021 року тотальне ендопротезування лівого кульшового суглоба системою «AKMedical» цементної фіксації). Вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради з 21.08.2021 року по 06.09.2021 року, після виписки лікуюється амбулаторно. Тривалий час була прикута до ліжка, на теперішній час має змогу пересуватись за допомогою милиць. Стан її здоров`я не відновився, відчуває періодично біль, у неї довгий реабілітаційний період, її моральні страждання посилюються поведінкою ОСОБА_8 , який не цікавився станом її здоров`я, не приймав жодних заходів щодо відшкодування завданої шкоди.

Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване ст.ст. 32, 56 Конституції України.

Цивільне законодавство України під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції всебічно і повно дослідив матеріали кримінального провадження щодо цивільного позову відносно необхідності відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд першої інстанції правильно встановив, що діями обвинуваченого потерпілій стороні завдано моральну шкоду.

З урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілій моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.

Разом з цим, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого, та дійшовши висновку, що потерпіла має право на відшкодування лише у розмірі 15 000 грн., суд не в повній мірі врахував непоправність наслідків скоєного, характер та обсяг душевних та фізичних страждань, яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у житті, неможливість вільно пересуватись, оскільки потерпіла пересувається за допомогою милиць, відчуття періодичного болю, що внесли суттєві негативні зміни в якість життя потерпілої ОСОБА_11 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги вимушеність змін в житті потерпілої, глибину моральних страждань через неможливість вільно пересуватись (потерпіла пересувається за допомогою милиць), судова колегія вважає, що вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого підлягає зміні.

З урахуванням наведеного, й виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості розмір відшкодування моральної шкоди на її користь необхідно збільшити до 30 000 грн.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого підлягає зміні.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу потерпілої сторони задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408,409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. 00 копійок.
Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої змінити.
Збільшити стягнуту з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 суму моральної шкоди до 30 000 (тридцяти тисяч) грн.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4