Справа № 761/9775/22
Провадження № 1-кс/761/5537/2022
У Х В А Л А
Іменем України
15 червня 2022 року
слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , особи в інтересах якої подана скарга ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на повідомлення старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , про підозру ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в межах кримінального провадження № 0000911 від 12.10.2020 року,-

в с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на повідомлення про підозру.

В своїй скарзі заявник зазначає, що слідчим управлінням ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000911 від 12.10.2020 за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_4 і пішохода ОСОБА_7 , внаслідок якої остання загинула на місці.
01.06.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Скаржник вказує на те, що повідомлення від 01.06.2021 року про підозру в кримінальному провадженні № 0000911 від 12.10.2020 є безпідставним і незаконним, не відповідає вимогам законодавства, складено в порушення КПК України та за відсутності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
В судовому засіданні скаржник просив задовольнити скаргу з підстав у ній наведених.
ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала пояснення свого захисника.
Слідчий в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, посилаючись на те, що підозра пред`явлена ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованою та законною, що підтверджується зібраними доказами у їх сукупності в кримінальному провадженні.
Слідчий суддя, вислухавши доводи скаржника, особи в інтересах якої подана скарга та слідчого, вивчивши надані в розпорядження суду матеріали скарги, приходить до наступного висновку.
Як убачається з матеріалів скарги, слідчим управлінням ГУ НП у м.Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000911 від 12.10.2022.
01.06.2021 року в рамках вказаного кримінального провадження старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно з положеннями п. 10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні підозрюваним, його захисником чи законним представником, може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.
Зі скарги вбачається, що кримінальне провадження прокурором не закрито, та обвинувальний акт у кримінальному провадженні до суду не направлено, а відтак слідчий суддя може розглядати вказану скаргу, відновідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Праву підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.
Повідомлення про підозру один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.
Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.
Відповідно до положень ст. 277 КПК України повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відображеною, зокрема, у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).
Також відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину.
Так, відповідно до повідомлення про підозру від 01 червня 2021 року ОСОБА_4 підозрюється у тому, що вона 12.10.2020 приблизно о 09 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по колу на перехресті проїзної частини просп. Г. Сталінграда, маючи намір подальшого руху в напрямку вул. М. Тимошенка, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, розпочала маневр перестроювання праворуч, під час виконання якого, маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити пішохода ОСОБА_7 , яка в цей час, ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, в місці непередбаченому для руху пішоходів, перебігала проїзну частину, яка має чотири смуги руху, в темпі бігу наближалась до її смуги руху, та як наслідок, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого нею транспортного засобу, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволіклась від керування транспортним засобом, внаслідок чого навпроти будинку № 16-В по просп. Г. Сталінграда у м. Києві скоїла наїзд на останню, спричинивши їй тілесні ушкодження.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 загинула на місці.
Смерть ОСОБА_7 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів.
Слідчий у своєму повідомленні про підозру зазначає, що водієм ОСОБА_4 було допущено порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Повідомлення про підозру ОСОБА_4 ґрунтується виключно на висновку автотехнічної експертизи від 19.05.2021 № СЕ-19/111-21/20560-ІТ.
Разом з тим, у кримінальному провадженні № 0000911 від 12.10.2020 року було проведено 3 судові автотехнічні експертизи, які містять різні висновки, та які проводились на підставі різної кількості вихідних данних.
Як встановлено в судовому засіданні при призначенні першої експертизи, на якій ґрунтується підозра ОСОБА_4 , органом досудового розслідування не проводився слідчий експеримент за участю водія ОСОБА_4 , а її пояснення і дані слідчого експерименту щодо обставин і обстановки дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, що стосуються моменту виникнення небезпеки для її руху, не враховувались експертами при проведенні експертизи.
Крім цього, стороною обвинувачення, експертами при вирішенні питання щодо причини дорожньо-транспортної пригоди не взято до уваги і не враховано порушення ПДР України пішоходом ОСОБА_7 , а саме:
-п. 4.1, згідно з яким Пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку;
-п. 4.14, згідно з яким пішоходам забороняється:
а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;
г) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху;
а також передбачене п. 1.4 ПДР України право кожного учасника дорожнього руху розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Отже, зазначений висновок експерта, на підставі якого ґрунтується повідомлення про підозру ОСОБА_4 , можна вважати неповним. Крім того слідчий не може залишати поза увагою висновки інших екпертиз, які містять протилежні висновки.
Після повідомлення ОСОБА_8 про підозру в даному кримінальному провадженні був проведений слідчий експеримент з виїздом на місце дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_4 встановлено, що місце наїзду на пішохода ОСОБА_7 знаходиться у невстановленому для руху пішоходів місці на розмітці між крайньою правою та середньою смугами для руху просп. Г. Сталінграда в м. Києві по ходу руху автомобіля. Пішохід від моменту виявлення його водієм до моменту наїзду на нього автомобілем подолав відстань 6,1 метра. Автомобіль у цей час проїхав відстань у 14,6 метра. В момент виявлення водієм автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 пішохода ОСОБА_7 остання перебувала на відстані 13,5 метра від передньої частини автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відтак, з урахуванням даних, встановлених під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за клопотанням сторони захисту Київським НДІСЕ було проведено автотехнічну експертизу з урахуванням вихідних даних, наданих підозрюваною ОСОБА_4 під час допиту і встановлених в результаті проведення слідчого експерименту за її участю, відповідно до висновку якої (висновок експертів від 23.10.2021 № 20629/20630/21-5) встановлено:
1)В даній дорожній ситуації водій автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 у ході перестроювання в межах перехрестя, де організовано круговий рух, з крайньої лівої смуги у крайню праву з метою подальшого виїзду з перехрестя на вул. м. Тимошенка повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України.
2)В дорожній ситуації, що склалася, пішохід ОСОБА_7 в ході перетину проїзної частини, де організовано круговий рух, повинна була діяти відповідно до вимог п. 4.14 а) і г) ПДР України.
3)В даній дорожній ситуації та з технічної точки зору водій автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виявлення небезпеки для руху.
4)3 причин, викладених у дослідницькій частині, невідповідностей в діях водія автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогам ПДР України з технічної точки зору не вбачається.
5)Для надання оцінки дій пішохода ОСОБА_7 в даній дорожній ситуації спеціальні автотехнічні знання не потрібні, зазначене питання може бути вирішене ініціатором призначення експертизи самостійно відповідно до вимог ПДР України.
6)Враховуючи результати проведеного дослідження слід зазначити, що в даній дорожній обстановці при встановлених обставинах виникнення небезпеки (обставинах наближення пішохода до смуги руху автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 ) в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з технічної точки зору слід вважати вихід пішохода ОСОБА_7 поза пішохідним переходом на смугу руху автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , в безпосередній близькості від цього автомобіля, що наближався.
7) Визначення питання щодо причини виникнення дорожньо-транспортної пригоди носить правовий характер і потребує всебічної оцінки доказів у кримінальному провадженні (з урахуванням даного висновку), що виходить за межі компетенції експертів-автотехніків.
Крім того, органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді від 11.08.2021 у кримінальному провадженні Київським НДІСЕ проведено автотехнічну експертизу з урахуванням двох варіантів вихідних даних щодо виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 .
Згідно з висновком цієї експертизи від 21.02.2022 № 28738/21-52 для вирішення питань, що поставлені перед експертами, взято до уваги два варіанти вихідних даних:
Варіант 1: Моментом виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 , ініційованим захисником підозрюваної ОСОБА_9 , вважати момент виявлення водієм ОСОБА_4 пішохода на проїзній частині. В цей момент пішохід вже з моменту вступу на проїзну частину подолала по ній відстань близько 7,5 м, а саме ліву смугу кругового руху і середню смугу та перебувала на межі смуги руху автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 . Водій ОСОБА_4 не виявила пішохода раніше, оскільки вона дивилася у праве дзеркало заднього виду, через що вся її увага була прикута праворуч, тобто на праву смугу руху (згідно протоколу допиту підозрюваної ОСОБА_4 від 08.06.2021). Пішохода водій ОСОБА_4 виявила в той момент, коли вона перевела погляд ліворуч, при цьому, з моменту виходу пішохода на проїзну частину до моменту наїзду, будь-яких об`єктів, які б обмежували оглядовість водію ОСОБА_4 пішохода, не було, та водію ОСОБА_4 ніхто з учасників дорожнього руху перешкод або небезпеки (крім пішохода) не створював.
Варіант 2: Моментом виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 , на думку органів-досудового слідства, вважати з моменту змоги об`єктивного виявлення нею пішохода, після її вступу в ліву смугу руху. В момент змоги об`єктивного виявлення водієм ОСОБА_4 пішохода пішохід вже перебувала на проїзній частині в лівій смузі кругового руху та рухалася в бік траєкторії руху автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , у швидкому темпі, різко не прискорюючись та не уповільнюючись. З моменту виходу пішохода на проїзну частину до моменту наїзду будь-яких об`єктів, які б обмежували оглядовість водію ОСОБА_4 пішохода не було, та водію ОСОБА_4 ніхто з учасників дорожнього руху перешкод або небезпеки (крім пішохода) не створював. В момент змоги об`єктивного виявлення водієм ОСОБА_4 пішохода автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_2 , перебував на відстані щонайменше 33,5 м від місця наїзду на пішохода.
В результаті дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди експерти прийшли до таких висновків:
1.В даній дорожній ситуації водій автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 у ході перестроювання в межах перехрестя, де організовано круговий рух, з крайньої лівої смуги у крайню праву з метою подальшого виїзду з перехрестя на вул. м. Тимошенка повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України.
2.В дорожній ситуації, що склалася, пішохід ОСОБА_7 в ході перетину проїзної частини, де організовано круговий рух, повинна була діяти відповідно до вимог п. 4.14 а) і г) ПДР України.
3.При заданих вихідних даних та з технічної точки зору в даній дорожній ситуації водій автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виявлення небезпеки для руху.
4.ВАРІАНТ №1.
З причин, викладених у дослідницькій частині, невідповідностей в діях водія автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогам ПДР України з технічної точки зору не вбачається.
ВАРІАНТ № 2.
В діях водія автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України з технічної точки зору.
5.Для надання оцінки дій пішоходу ОСОБА_7 в даній дорожній ситуації спеціальні автотехнічні знання не потрібні, зазначене питання може бути вирішене слідство самостійно відповідно до вимог розділу 4 ПДР України.
6.ВАРІАНТ №1.
Враховуючи результати проведеного дослідження, слід зазначити, що в даній дорожній обстановці при встановлених обставинах, виникнення небезпеки (обставинах наближення пішохода до смуги руху автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 ) в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з технічної точки зору слід вважати вихід пішохода ОСОБА_7 поза пішохідним переходом на смугу руху автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , в безпосередній близькості від цього автомобіля, що наближався.
ВАРІАНТ № 2.
При викладеному варіанті вихідних даних невідповідність дій водія автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогам п. 12.3 ПДР України перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
7.Визначення питання щодо причини виникнення дорожньо-транспортної пригоди носить правовий характер і потребує всебічної оцінки доказів по кримінальному провадженню (з урахуванням даного висновку), що виходить за межі компетенції експертів-автотехніків.
Отже, висновки цієї експертизи також підтвердили, що з технічної точки зору в даній дорожній ситуації водій автомобіля «TOYOTA FJ CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не мала технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виявлення небезпеки для руху та невідповідностей в її діях вимогам ПДР України з технічної точки зору не вбачається.
В той же час, висновки експертів з урахуванням вихідних даних згідно з варіантом 2 не враховують об`єктивні фактичні дані щодо обстановки і обставин дорожньо-транспортної пригоди, які були отримані після проведення першої експертизи, а відтак вихідні дані для першої експертизи були задані органом досудового розслідування суб`єктивно, без наявності реальних доказів, які б підтверджували такі данні.
Так, органом досудового розслідування момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 визначено на відстані щонайменше 33,5 метра.

Однак, ця відстань встановлена органом досудового розслідування не з місця водія ОСОБА_4 , а з місця водія ОСОБА_10 , який перед в`їздом на коло пропускав автомобіль ОСОБА_4 в результаті перегляду відеозаписів з відеореєстратора, встановленого в автомобілі останнього, та проведення додаткового огляду місця події.

Отже висновок експертів, який вказує на порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху, яке призвело до ДТП, виходить із даних, які були надані експерту слідчим, та які не підтверджуються жодними реальними доказами, а відтак слідчий суддя критично відноситься до даного висновку, оскільки для проведення цієї авто технічної експертизи органом досудового розслідування надано вихідні дані щодо обставин і обстановки події, які являються необ`єктивними і не враховують об`єктивні фактичні дані щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди.
Відтак висновок автотехнічної експертизи з урахуванням вихідних даних, визначених на думку органу досудового слідства, є недостатніми для підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, поза розумним сумнівом, оскільки вихідні дані щодо моменту виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 для експертів задано органом досудового слідства без врахування показань ОСОБА_4 та даних, встановлених під час проведення слідчого експерименту за її участю, що не відповідає фактичним обставинам події та суперечить загальним засадам і принципам кримінального провадження.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. «Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, див. в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011р.» У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.
Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо, мабуть, не викликає більшої образи і більш болісної душевної травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині.

Таким чином, аналізуючи надані слідчому судді для вивчення матеріали кримінального провадження щодо обґрунтованості повідомлення про підозру, з урахуванням завершення досудового розслідування кримінального провадження, коли стороною обвинувачення зібрані усі докази, які вона вважає достатніми для складання обвинувального акту, слідчий суддя вважає, що зміст таких матеріалів не може свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а отже про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні дього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

На переконання слідчого судді саме на даному етапі провадження, тобто після дослідження всієї сукупності доказів на предмет обґрунтованості скарги (без надання остаточної оцінки таких доказів, яка має відбутися виключно в рамках судового розгляду), може мати місце повний висновок щодо існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
З урахуванням вищевикладеного та встановлених під час досудового розслідування обставин і зібраних доказів у кримінальному провадженні відсутні фактичні дані, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності її вини повинні тлумачитись на її користь.

Таким чином, повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є необґрунтованим і незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, скаржник у скарзі просить зобов`язати слідчого, прокурора у кримінальному провадженні № 0000911 від 12.10.2020 року вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про повідомлення ОСОБА_4 про підозру, та зобов`язати слідчого, прокурора закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.
Водночас, такі вимоги не кореспондуються із повноваженнями слідчого судді, які передбачені ст. 303-307 КПК України, оскільки за результатом розгляду відповідної скарги в контексті ст. 307 КПК України може бути прийняте рішення про скасування повідомлення про підозру або про відмову у задоволенні скарги, тому у даній частині скарга задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 111, 112, 277-279, 303, 305-307, 309, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на повідомлення старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , про підозру ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в межах кримінального провадження № 0000911 від 12.10.2020 року задовольнити частково.
Скасувати повідомлення старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , від 01.06.2021 року, про підозру ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в межах кримінального провадження № 0000911 від 12.10.2020 року.
В іншій частині скарги відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1