КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № 0005585 та № 0003591 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
14 квітня 2011 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області, за ст. 185 ч. 3 КК України, до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком два роки;
23 березня 2012 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області, за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 186 ч. 2, 70 ч.1, 71,72 КК України до чотирьох років десяти днів позбавлення волі;
22 жовтня 2018 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч.2 КК України до п`яти років позбавлення волі; звільнений 13 травня 2019 року з Бучанської ВК № 85 в Київській області, по відбуттю строку покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
30 червня 2011 року Ізюмським міським судом Харківської області за ст. 185 ч. 2 ст. 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України, до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки;
03 квітня 2012 року Ізюмським міським судом Харківської області за ст. 185 ч. 3, 71 КК України, до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, 12 лютого 2016 року звільнений з Первомайської ВК № 117 в Харківській області, по відбуттю строку покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.
В частині визнання винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначення покарання залишити без змін.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або ухвалити новий вирок.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 проситьвирок Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.187 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 187 КК України дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного обвинуваченому на праві власності майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного обвинуваченому на праві власності майна.
Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного обвинуваченому на праві власності майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 17 серпня 2019 року.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 31 липня 2019 року.
До набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» залишено без змін.
Вироком також вирішене питання речових доказів та процесуальних витрат.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_14 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України вказує, що не погоджується із вироком суду в частині визнання обвинуваченого винуватим за ч. 2 ст. 187 КК України та просить його скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Апелянт зазначає, що суд, кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України в частині наявності кваліфікуючої ознаки «попередня змова» керувався виключно показаннями потерпілої та залишив поза увагою показання обвинувачених.
Так, захисник звертає увагу на те, що під час допиту обвинувачені пояснили, що дійсно відкрито заволоділи майном потерпілої, але про необхідність заподіяння їй тілесних ушкоджень не домовлялись. Тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 заподіював самостійно, спонтанно, без узгодження із ОСОБА_8 та не в його присутності.
При цьому, як зазначає апелянт, показання потерпілої спростовують версії обвинувачених, оскільки сама потерпіла показала, що тілесні ушкодження заподіював їй виключно ОСОБА_7 , в той момент коли інший обвинувачений втік.
Захисник вказує, що усі інші наявні в матеріалах справи докази жодним чином не доводять існування попередньої змови між обвинуваченими на вчинення саме розбою.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що під час розгляду кримінального провадження суд порушив його право на захист, оскільки проігнорував подане ним клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, що на думку ОСОБА_7 , є істотним порушенням норм Кримінально процесуального Закону України.
В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 звертає увагу апеляційного суду на те, що під час його затримання стороною обвинувачення не було залучено захисника для здійснення його захисту.
Крім того, під час вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу також не було залучено захисника, а судове засідання було проведено у вихідний день.
Наведене, як вважає обвинувачений, є порушенням прав людини.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначає, що не оскаржує встановлені під час судового розгляду обставини, а саме факт вчинення кримінального правопорушення, однак не погоджується з висновками суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та змови обвинувачених на вчинення цього кримінального правопорушення.
Апелянт вказує на показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що він разом із ОСОБА_7 зайшли до квіткового магазину, щоб купити квіти. Придбавши їх, ОСОБА_8 схопив гроші в сумі 720 грн. зі столу потерпілої та почав тікати. Вибігши за межі магазину, він сховав гроші в кишеню, квіти викинув та через деякий час з магазину вибіг ОСОБА_7 , який викинув сумку, після чого вони поїхали додому на таксі.
Таким чином, захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину у вчиненні відкритого заволодіння грошовими коштами потерпілої, однак заперечує факт скоєння розбійного нападу на потерпілу.
При цьому, апелянт також звертає увагу на показання обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_15 , які фактично підтверджують версію ОСОБА_8 щодо вчинення ним відкритого викрадення майна.
Щодо критичного ставлення суду до показань обвинувачених, то захисник вважає, що подібне ставлення та їх оцінка має право на існування виключно у разі, якщо останні спростовуються сукупністю інших доказів.
Апелянт вважає, що інші докази, а саме: показання свідка ОСОБА_16 , протокол огляду місця події від 27 липня 2019 року, протокол перегляду відеозапису від 04 серпня 2019 року, впізнання, огляд речей, висновок експертизи та речові докази не є прямими доказами винуватості обвинувачених у вчиненні розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб. Такі докази лише доводять фактичні обставини, які не оскаржуються.
Захисник підсумовує, що під час судового розгляду, крім доведеності факту вчинення ОСОБА_8 відкритого викрадення майна, безпосередня його участь у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України та попередня змова з ОСОБА_7 жодним доказом підтверджена не була, оскільки ОСОБА_8 не мав умислу вчиняти розбій та не перебув в момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілій разом з ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив тяжкий злочин за таких обставин.
Так, ОСОБА_7 , 15 травня 2019 року близько 16 год. 39 хв. повторно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , побачив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_17 , в якої на шиї висів золотий ланцюжок з підвісом та вирішив відкрито заволодіти майном, яке їй належить.
Реалізуючи свій умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 пішов назустріч ОСОБА_17 та шляхом ривка зірвав з її шиї золотий ланцюжок 585 проби, вагою 14 г, вартістю 15 538 грн 24 коп., підвіс у вигляді зображення ікони «Миколи Чудотворця» 585 проби, вагою 5 г, вартістю 5 549 грн 36 коп., а всього майна загальною вартістю 21 087 грн 60 коп., після чого, ігноруючи вимоги потерпілої ОСОБА_17 зупинитись, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи раніше судимими, належних висновків для себе не зробили, на шлях виправлення не стали та вчинили тяжкий злочин за таких обставин.
Так, 27 липня 2019 року близько 05 год. 25 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т Григоренка, маючи злочинний намір на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 .
Того ж дня, о 05 год. 30 хв. ОСОБА_8 , реалізуючи злочинний умисел, спільно з ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, підійшли до магазину квітів, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де, впевнившись, що в приміщенні магазину присутній лише продавець, зайшли до нього. ОСОБА_8 почав цікавитись у продавця магазину ОСОБА_15 вартістю квітів, після чого, з метою встановлення місця зберігання грошових коштів, придбали квіти.
Далі, реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 схопив ОСОБА_15 та повалив на крісло, що знаходилось у приміщенні магазину.
В цей час, ОСОБА_8 з прилавку, який пристосований для зберігання грошових коштів, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 720 грн, які належать ФОП ОСОБА_18 .
З метою подолання волі до опору потерпілої, утримуючи останню на кріслі, ОСОБА_7 вкусив її за вказівний палець правої руки та почав погрожувати їй застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, тримуючи у руці ніж.
Після чого, ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадені грошові кошти, вийшов з вказаного магазину та почав спостерігати за прилеглою до місця вчинення кримінального правопорушення територією з метою попередження появи сторонніх осіб.
Продовжуючи злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_7 з метою припинення криків потерпілої на допомогу, приставив їй до шиї лезо ножа, почавши вимагати передачі йому грошових коштів.
Сприймаючи дії ОСОБА_7 та висловлені ним погрози застосування насильства, як небезпечні для життя та здоров`я, ОСОБА_15 почала чинити опір, внаслідок чого ОСОБА_7 наніс не менше п`яти ударів ліктем в область голови та обличчя ОСОБА_15 , чим спричинив їй тілесні ушкодження: садно в лівій завушній ділянці на лівому скаті носу; садно на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині; садно у нижнє-зовнішньому квадраті лівої сідниці; синці по передній верхній шиї зправа та зліва у середній третині; укушена рана на долонній поверхні нігтьової фаланги другого пальця правої кісті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Після чого ОСОБА_7 відкрито заволодів майном, що належить ОСОБА_15 , а саме сумкою чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, всередині якої знаходилось майно: паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_15 ; косметичні засоби гігієни, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять; мобільний телефон марки Nokia з сім карткою із зарядним пристроєм, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять; грошові кошти в сумі 1 100 грн.
Після цього, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_15 матеріального збитку на суму 1 100 грн. та потерпілій ОСОБА_18 на суму 720 грн.

Під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ,їх захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду в частині доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначеного за це кримінальне правопорушення покарання ніким не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.
Колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 187 КК України.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, та взаємозв`язку.
На думку колегії суддів, ухвалюючи вирок про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог закону.
Вирок суду містить формулювання обвинувачення, яке визнане доведеним на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, аналіз всіх доказів, наданих сторонами кримінального провадження та мотиви і підстави його ухвалення.
Під час апеляційного розгляду усі апелянти змінили вимоги апеляційних скарг та просили скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні протоколи затримання обвинувачених.
Такі доводи колегія суддів вважає безпідставними.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, у них відсутні дані про те, що ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 були затримані до моменту застосування щодо них запобіжних заходів у виді тримання під вартою.
Так, в матеріалах справи наявна копія ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 17 серпня 2019 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 16 жовтня 2019 року включно та ухвалено взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 також повідомив, що фактично він був затриманий 17 серпня 2019 року, тобто того ж дня, коли була постановлена ухвала слідчого судді.
Також, як вбачається із ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 31 липня 2019 року, яка наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень, до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 28 вересня 2019 року та його взято під варту в залі суду, з правом внесення застави.
Таким чином у органу досудового розслідування були відсутні підстави для складання протоколів затримання як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 , оскільки останні були взяті під варту на підставі ухвали слідчого судді.
Поряд з цим, необґрунтованими апеляційний суд вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що його право на захист було порушено, оскільки слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання йому запобіжного заходу, не залучив захисника.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: 1) відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника; 2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно; 3) слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.
Захисник може бути залучений слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом в інших випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.
Положення ст. 52 КПК України містять вичерпний перелік випадків, коли участь захисника є обов`язковою, однак у цьому кримінальному провадженні такі випадки відсутні.
Крім того, як вбачається із тексту ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 17 серпня 2019 року, підозрюваним ОСОБА_7 не заявлялось клопотання про залучення захисника, що не оспорюється ним в апеляційній скарзі.
Таким чином, слідчим суддею, який розглянув питання про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без участі захисника, не порушено право на захист.
Доводи ОСОБА_7 про те, що судове засідання з обрання йому запобіжного заходу було проведено у вихідний день, є порушенням прав людини, колегія суддів вважає безпідставними.
Колегія суддів зазначає, що та обставина, що судове засідання, під час якого ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід, було проведено у вихідний день жодним чином не впливає на законність ухваленого слідчим суддею рішення, як і не порушує прав людини, як про це зазначає ОСОБА_7 в апеляційній скарзі.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування вироку та призначення нового судового розгляду.
Поряд з цим, оскаржуючи вирок суду захисники зазначають, що в діях обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, вважають, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 187 КК України, а дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки між ними не було попередньої змови.
Такі доводи апелянтів колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.
Версія обвинувачених про відсутність у них попередньої змови на вчинення розбійного нападу на потерпілу з метою заволодіння її майном спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_15 , наданих нею у суді першої інстанції. Вона показала, що обидва обвинувачені зайшли до магазину, в якому вона працювала, та ОСОБА_8 , вибравши квіти, розрахувався за них, однак в момент, коли вона хотіла віддати обвинуваченим решту, ОСОБА_7 повалив її на стілець. В цей час ОСОБА_8 забрав гроші з каси та вибіг на вулицю. Обвинувачений ОСОБА_7 в свою чергу погрожував їй ножем та вимагав грошові кошти, після чого вкусив її за палець та наніс декілька ударів ліктем. В цей час до магазину знову зайшов ОСОБА_8 та сказав ОСОБА_7 , що треба йти, після чого останній забрав її сумку з речами і втік.
Такі показання потерпілої ОСОБА_15 є детальними, послідовними, та повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_8 , наданими під час слідчого експерименту.
Так, під час проведення цієї слідчої дії ОСОБА_8 показав, що в той день він разом із ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`ягніння, пішли до магазину квітів, де у них виник злочинний умисел на заволодіння майном, яке знаходиться у магазині. Зайшовши до магазину він придбав квіти, щоб побачити куди потерпіла ховає грошові кошти. Після цього, ОСОБА_7 застосував фізичну силу до потерпілої та в цей момент ОСОБА_8 заволодів грошима та вийшов на вулицю. ОСОБА_7 в цей час намагався завадити потерпілій чинити опір. Після того, як він знову зайшов до магазину, то побачив у ОСОБА_7 в одній руці ніж, яким останній погрожував потерпілій, а іншою рукою наносив потерпілій тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_7 забрав сумку потерпілої.
Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що обвинувачені діяли як співвиконавці кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_15 , оскільки їхні дії свідчили про спільність умислу, спрямованого на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя потерпілої.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, та правильно кваліфікував їх дії за ч. 2 ст. 187 КК України.
Рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, та про призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді семи років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України тає достатнім і необхідним для виправлення обвинувачених та попередження нових кримінальних правопорушень.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.187 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення..
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_4