Справа № 303/3058/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/473/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника потерпілого (цивільного позивача) АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жуково Мукачівського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

представника потерпілого

цивільного позивача ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком визнано ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та його за вказаним обвинуваченням виправдано.

Цивільний позов Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_8 про стягнення майнової шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання з речовими доказами.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 до набуття вироком законної сили залишено попередній - у вигляді застави.

Після набуття вироком законної сили заставу в розмірі 320000 гривень ухвалено повернути заставодавцю.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 , будучи призначеним наказом № 733-К від 20.05.2016 інкасатором - водієм автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей № 3 відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м.Мукачево, вул. Я.Мудрого, 11) та матеріально-відповідальною особою з інкасації та перевезення валютних цінностей, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих спонукань, отримавши 24 грудня 2016 року грошові кошти, про що власноручно розписався у копіях супровідних відомостей до сумок з готівкою, зокрема :

24.12.2016 з АЗС № 07-09 ТОВ «Маркет-Плюс» (м. Іршава, вул. Білецька, 80) в сумі 67081 грн. 68 коп., згідно копії супровідної відомості до сумки з готівкою № 165/31 від 24.12.2016;

24.12.2016 з АЗС № 07-05 ТОВ «Маркет-Плюс» (с. Сільце, вул.60 років Жовтня) в сумі 76326 грн. 79 коп., згідно копії супровідної відомості до сумки з готівкою № 148/32 від 24.12.2016;

24.12.2016 з АЗС № 07-02 ТОВ «Маркет-Плюс» (м. Мукачево, вул. Духновича, 169) в сумі 55643 грн., згідно копії супровідної відомості до сумки з готівкою №1/32 від 24.12.2016;

24.12.2016 з ТОВ «Пост Фінанс» каса № 07074 (с. Кушниця, вул. Перемоги, 6) в сумі 64000 грн., згідно копії супровідної відомості до сумки з готівкою № 214/31 від 24.12.2016, всього на загальну суму 263051 грн. 47 коп., які всупереч покладених на нього обов`язків по їх зберіганню та перевезенню, до сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей № 3 (м. Мукачево, вул. Ярослава Мудрого,11) не здав, привласнив, таким чином завдавши АТ «Ощадбанк» матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене у великих розмірах.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник потерпілого (цивільного позивача) АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_6 та прокурор прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Представник потерпілого (цивільного позивача) АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2020 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, та задовольнити уточнений цивільний позов АТ «Державний ощадний банк України», стягнувши з ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 263051,47 грн., завдану внаслідок вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог представник потерпілої особи покликається на те, що судом першої інстанції надано невірно оцінку представленим стороною обвинувачення доказам та ухвалено рішення, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

На переконання апелянта, ОСОБА_8 , будучи призначеним наказом № 733-К від 20.05.2016 інкасатором - водієм автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей № 3 відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» та матеріально-відповідальною особою з інкасації та перевезення валютних цінностей згідно з договором про повну матеріальну відповідальність від 23.05.2016 року, будучи обізнаним з вимогами Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ 14.02.2007 року№45, Положення про порядок організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого Постановою Правління АТ «Ощадбанк» від 26.02.2008 року №62, перебуваючи на роботі та здійснюючи як старший бригади інкасацію коштів клієнтів, згідно наряду на роботу від 24.12.2016 року, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих спонукань, отримавши 24.12.2016 року грошові кошти, про що власноручно розписався у копіях супровідних відомостей до сумок з готівкою на загальну суму 263051,47 грн., які всупереч покладених на нього обов`язків по їх зберіганню та перевезенню до сектору перерахунку та зберігання валютних цінностей №3, не здав, привласнив, таким чином завдав АТ «Ощадбанк» матеріальної шкоди на суму 263051,47 грн.

Окрім цього, представник ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки в Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться судові рішення судді ОСОБА_11 в інших справах, які ухвалені ним в період перебування в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 .

Прокурор прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2020 року скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.4 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 3 роки.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконний, необґрунтований та невмотивований. В порушення ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку містить лише формулювання обвинувачення, яке суд визнав недоведеним, покази обвинуваченого, свідків та вибіркове посилання на окремі докази. Як зазначає прокурор, судом констатовано факт отримання ОСОБА_8 21.12.2016 року грошових коштів від ТОВ «Маркет-Плюс» та ТОВ «Пост Фінанс» і факт їх нестачі у Мукачівському відділенні АТ «Ощадбанк». При цьому, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, і суд жодним чином не проаналізував покази свідків та письмові докази, які досліджувались в судовому засіданні, і в мотивувальній частині вироку не вказав підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, з яких відкинув докази обвинувачення.

На його переконання, судом не дано оцінку показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які розповіли про відомі обставини події.

Також апелянт звертає увагу й на те, що суд у вироку послався на невстановлену експертизу №4/182, яка у межах вказаного кримінального провадження не проводилася та в судових засіданнях не досліджувалась.

25 травня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшли заперечення захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 , в яких останній просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін, в обґрунтування чого покликається на безпідставність поданих апеляційних скарг.

Зокрема, захисник звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять жодного документу, який би підтвердив факт нестачі грошових коштів у відділенні АТ «Ощадбанк», оскільки аудит чи інша фінансова перевірка відділення не проводилася.

На його переконання, будь-яких доказів вини ОСОБА_8 , окрім надуманих припущень, стороною обвинувачення не здобуто, численні порушення, що мали місце у відділення АТ «Ощадбанк» м. Мукачево, давали можливості для вчинення привласнення будь-якою особою від моменту проведення інкасації до обліку коштів у відповідних касах перерахунку.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої ним апеляційної скарги, представника потерпілого (цивільного позивача) АТ «Державний ощадний банк України» на підтримання поданої ним апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають до задоволення частково, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У абз. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року (з останніми змінами) у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях обвинуваченого складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

На думку колегії суддів, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 з підстав недоведеності, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КПК України, вчинене обвинуваченим, місцевий суд не дотримався наведених вище вимог.

Так, як слідує з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції фактично лише відтворив у змісті вироку показання, надані в судовому засіданні допитаними свідками, учасниками кримінального провадження, а також виклав зміст наявного у матеріалах справи висновку експерта, як доказів.

При цьому, місцевий суд не надав обґрунтованої оцінки як кожному доказу окремо, так і доказам у їх сукупності.

Зокрема, судом першої інстанції взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який під час допиту в суді першої інстанції зазначив, що 24 грудня 2016 року був на роботі з інкасатором ОСОБА_20 , інкасатора ОСОБА_19 у цей день на роботі не було. Вкінці робочого дня він поклав сумки з грошима у кімнаті зберігання коштів, оскільки у них не було сейфа. 26 грудня 2016 року ці сумки він відніс у сектор перерахунку банку, де їх прийнята завідуюча даним сектором ОСОБА_15 27 грудня 2016 року він вже не вийшов на роботу, а поїхав у Київ, де працевлаштувався неофіційно. Грошей банку не привласнював.

В той же час, свідок ОСОБА_12 надав показання про те, що 27 грудня 2016 року начальник інкасації банку ОСОБА_16 повідомив, що зникла інкасаторська сумка з коштами в сумі 85 тисяч гривень. Вони встановили, що сумка зникла на маршруті бригади « ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 ». Увечері родич ОСОБА_8 погасив заборгованість у розмірі 85 тисяч гривень. Наступного ранку йому повідомили, що на тому самому маршруті зникли ще 902 тисячі гривень.

Свідок ОСОБА_17 показав, що 27 грудня 2016 року йому стало відомо, що зникли гроші, всі інкасатори з`ясовували, куди ж вони поділися. Наступного дня йому стало відомо, що родич ОСОБА_8 повернув гроші у розмірі 85 тисяч гривень. Пізніше повідомили, що ще зникло близько 900 тисяч гривень.

Свідок ОСОБА_20 надав показання про те, що він працював водієм-інкасатором, 27 грудня 2016 року зникла сумка, у якій знаходились 88 тисяч гривень, пізніше теж пропадали сумки, а потім зник і сам ОСОБА_8 . Наступного дня керівництво передзвонило матері ОСОБА_8 та ввечері того ж дня його швагро повернув суму 88 тисяч гривень на рахунок банку.

Крім того, свідок ОСОБА_19 надав показання про те, що приблизно з 22 грудня 2016 року до 27 грудня 2016 року він з ОСОБА_8 збирали гроші від підприємств клієнтів банку. При цьому ОСОБА_8 , як старший бригади, сказав, що він буде збирачем і сидітиме ззаду в машині. В автомобілі свідок сидів на передньому сидінні і передавав гроші назад, при цьому не помічав чи ОСОБА_8 ставить сумку з грошима в основний банківський мішок, який вкінці дня відноситься до банку.

Попри те, що показання обвинуваченого та свідків носять суперечливий характер, судом першої інстанції не надано оцінки зазначеним показанням, у рішенні суду не зазначено, чому суд надав перевагу показанням ОСОБА_8 та відкинув інші докази у справі.

Так, зазначивши у вироку, що відповідно до висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України №4/182 від 6 квітня 2017 року, підписи від імені ОСОБА_8 у супровідних відомостях до сумок з готівкою №214/31, №165/31, №1/32, №148/32 від 24 грудня 2016 року виконано ОСОБА_21 , а також встановивши, що ОСОБА_22 отримав від ТОВ «Маркет Плюс» та ТОВ «Пост Фінанс» грошові кошти за вказаними супровідними відомостями, що не заперечувалось останнім, місцевий суд дійшов до висновку про невинуватість останнього у вчиненні інкримінованого правопорушення. При цьому судом не надано оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, а саме: посадовій інструкції ОСОБА_8 ; договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладену між адміністрацією філії Закарпатське облуправління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_8 ; акту (проміжному) від 3 січня 2017 року; висновку за результатами службового розслідування, проведеного по факт привласнення грошових коштів, проінкасованих на об`єктах інкасації водієм-інкасатором сектору №3 у м. Мукачево ОСОБА_8 від 27 січня 2017 року.

Таким чином, суд першої інстанції не провів аналізу показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , а також наявних у матеріалах справи письмових доказів, як окремо, так і в їх сукупності, не вказав мотиви, з яких відкинув доводи сторони обвинувачення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, постановлений без належного аналізу доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи наявний висновок експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України №4/82 від 6 квітня 2017 року, а не №4/182, як про це зазначено у вироку суду.

Окрім того, слушними є доводи представника потерпілого щодо порушення судом першої інстанції таємниці наради суддів з огляду на таке.

Так, ч.ч. 1 та 2 ст. 367 КПК України встановлено, що під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні.

Таємниця наради суддів є одним із найважливіших принципів правосуддя, що служить гарантом об`єктивності, незалежності, безсторонності, неупередженості та справедливості суду.

Незалежність судді забезпечується порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, таємницею ухвалення судового рішення (п. 4 ч. 5 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Пункт 5 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зобов`язує суддю не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати та закритого судового засідання.

При цьому законодавцем, зокрема, положеннями п. 5 ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», також передбачено можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження в разі розголошення суддею таємниці, що охороняється законом, у тому числі таємниці нарадчої кімнати, або інформації, що стала відомою судді під час розгляду справи у закритому судовому засіданні.

Отже, таємниця нарадчої кімнати є охоронюваною законом, важливість дотримання такої таємниці не підлягає оспорюванню та в разі її порушення нівелюється сам процес ухвалення законного судового рішення незалежним судом.

На підставі аналізу змісту ст. 366 КПК України, після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, про що головуючий оголошує присутнім у залі судового засідання.

Під час ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті формується позиція щодо формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі та визнане судом недоведеним або доведеним, оцінюються докази, кожен окремо та у сукупності, вирішується питання допустимості доказів під час такої оцінки тощо.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, апеляційний суд має достатні підстави констатувати, що під час перебування суду в нарадчій кімнаті з ухвалення судового рішення у відповідному кримінальному провадженні, розгляд інших судових справ у цей же час, проведення судових засідань з ухваленням як судових рішень по суті вимог, так і рішень з процесуальних питань, є порушенням таємниці наради суддів, що, в свою чергу, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України та перешкодою суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі №316/1358/17 (провадження №51-7241кмо18), відповідно до яких, з урахуванням положень ст. 367 КПК України, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах, слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК України може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 у справі №127/8831/14, де Суд дійшов висновку про те, що вчинення суддею відповідних процесуальних дій та ухвалення судових рішень в інших провадженнях під час перебування в нарадчій кімнаті в іншому кримінальному провадженні є порушенням судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а отже безумовною підставою для скасування судового рішення із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Як слідує з журналу судового засідання місцевого суду від 21-22 січня 2020 року, о 15:34:59 год. 21 січня 2020 року після заслуховування останнього слова обвинуваченого ОСОБА_8 , головуючий вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення (т. 2, а.с. 238), яке проголосив після виходу з нарадчої кімнати у період з 15:51:38 год. до 16:15:09 год. 22 січня 2020 року (т. 2, а.с. 238), що також підтверджується наявною у матеріалах справи звуко- та відеофіксацією судового процесу.

Поряд з тим, апеляційним судом встановлено, що після видалення суду до нарадчої кімнати та знаходження в ній у період часу з 15:35 год. 21 січня 2020 року до 16:15 год. 22 січня 2020 року, відповідно до представлених апеляційному суду Мукачівським районним судом Закарпатської області скріншотів з системи «Д-3» та відкритих джерел ЄРСР, суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_11 здійснював розгляд інших справ, результати розгляду яких вносив до Єдиного реєстру судових рішень.

Зокрема, 21 січня 2020 року о 16:37 год. суддею ОСОБА_11 надіслано до ЄРСР вирок у справі №303/720/19, розгляд якої здійснювався за участі прокурора, обвинувачених, захисника та представника потерпілого. Крім того, у той самий день о 16:41 год. вказаним суддею надіслано до ЄРСР постанову у справі №303/8077/19 та о 16:34 год. постанову у справі №303/291/20, розгляд яких здійснювався за участі осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності.

Окрім того, 22 січня 2020 року о 14:00 год. слідчим суддею ОСОБА_11 було призначено до розгляду справу №303/7566/19, результати розгляду якої були внесені до ЄРСР о 17:01 год. 22 січня 2022 року.

Вказані обставини свідчать про те, що судові рішення у цих справах постановлялись суддею саме після видалення до нарадчої кімнати для ухвалення вироку у кримінальному провадженні №0000037 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 191 КК України, до виходу суду з нарадчої кімнати та проголошення оскарженого вироку.

На переконання колегії суддів, викладене свідчить про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати.

Зазначені обставини колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 412 КПК України, вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За наведеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не здійснює оцінки доводів апеляційних скарг, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно врахувати зазначене у даній ухвалі апеляційного суду, усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідити всі зібрані докази у справі, ретельно перевірити усі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, дати кожному зібраному доказу належну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України, перевірити усі доводи викладені в апеляційних скаргах та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином апеляційні скарги представника потерпілого (цивільного позивача) АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 підлягають до задоволення частково, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційні скарги представника потерпілого (цивільного позивача) АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2020 року відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, у Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4