справа № 208/6566/20
№ провадження 1-кп/208/172/22
ВИРОК
Іменем України

10 травня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , представника цивільного відповідача ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000140 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нетеша, Злинковського району, Брянської області, Російської Федерації, громадянина РФ, не одруженого, пенсіонера, маючого середню-спеціальну освіту, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.01.2020 року, приблизно о 17.30 годин, у темний час доби, при включеному міському електроосвітленні, ОСОБА_4 керуючи технічно справним легковим автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух в м. Кам`янське по вул. Михайла Грушевського, з боку вул. Звенігородської в напрямку вул. Спортивній по автодорозі, що має двосторонню організацію руху, по дві смуги у кожному напрямку.

При русі в районі будинку № 8 «а» по вул. М. Грушевського, та при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому здійснювала рух пішохід ОСОБА_8 , ОСОБА_9 як водій механічного транспортного засобу, не маючи перешкод ані технічного, ані механічного характеру, повинен був зменшити швидкість руху, а при необхідності зупинитись, щоб пропустити пішоходів.

Таким чином, водієві ОСОБА_9 необхідно було діяти у відповідності з вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У порушення вимог зазначених Правил, ОСОБА_9 , як водій механічного транспортного засобу, не маючи перешкод ані технічного, ані механічного характеру, здійснюючи рух по вологому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не впевнившись у відсутності на ньому пішоходів, проявив злочинну самовпевненість, швидкість свого руху не знизив, заходи гальмування своєчасно не застосував, та допустив наїзд керованого ним автомобілю на пішохода Лєщинську, яка перетинала проїзну частину дороги зліва направо за напрямком руху автомобіля в темпі спокійного кроку.

В результаті даної ДТП пішоходу ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з синцем на чолі праворуч, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку; закритого уламкового перелому нижньої третини правої плечової кістки, яке ускладнилось неправильним зростанням кісткових уламків з комбінованою контрактурою та порушенням функції правої верхньої кінцівки та обмеженням рухів; закритий перелом обох лонних кісток тазу з порушенням функції тазових органів (відсутність контролю сечовиділення); закритого черезвертлюгового перелому правої стегнової кістки зі зміщенням відламків, закритого уламкового перелому обох кісток верхньої третини правої гомілки зі зміщенням відламків; закритого уламкового перелому нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків; рани в ділянці правого колінного суглобу, які ускладнились обмеженням рухів в кульшових, колінних, гомілково-ступневих суглобах з порушенням функції суглобів 3-го ступеню, порушенням функції пересування та опори 4-го ступеню,

які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як викликавши розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину.

У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні злочину при визначених в обвинувальному акті обставинах визнав повністю та пояснив суду, що 22.01.2020 року, у темний час доби, він рухався на належному йому автомобілі «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Михайла Грушевського у м. Кам`янське. При під`їзду до перехрестя не врахував, що огляд дороги та пішохідного переходу з лівої сторони йому перекрито попутним автомобілем, продовжуючи рух здійснив зіткнення з потерпілою.

Свою вину визнає повністю та щиро кається у скоєному. Цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди визнає в частині яка матеріально підтверджена. З урахуванням добровільно сплачених ним коштів на лікування потерпілої. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, визнає частково, в сумі 27 000 гривень яка розрахована відповідно до методики визначення такої шкоди.

Просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, який є одним з важливих джерел його існування.

Окрім повного визнання вини ОСОБА_9 у пред`явленому йому обвинуваченні, вона також встановлена в судовому засіданні та підтверджена відповідними доказами, які були предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні, а саме:

- поясненнями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що раніше з обвинуваченим не знайома. Потерпіла Лещинська це її матір. 22.01.2020 року приблизно о 17.30 годині, їй зателефонували та повідомили, що її матір збила машина та вона знаходиться в лікарні. Вона одразу поїхала до останньої. Обличчя останньої було розбито, в крові. З того моменту, матір знаходилася в лікарні на протязі 5 діб. Стан здоров`я був тяжкий. Відчувала постійний біль. Потім матір перевезли в лікарню ім. Мечникова до м. Дніпро, де було проведено дві операції. 20.03.2020 року матір виписали з лікарні. Вона забрала останню до себе додому та здійснювала, і по теперішній час здійснює за нею догляд. Мати має дві пластини в кістках, не може самостійно себе обслуговувати.

В червні 2020 року на рентгенівських знімках виявлено, що кістки у матері ще не зрослись. Через місяць потому кістки у матері почали зростатися та вона почала вставати потроху. Навчалися знову ходити, стояти. Зараз матір пересувається по квартирі на ходунках. За вищевказаний період обвинувачений та його дружина передали на лікування матері приблизно 19 000 гривень.

- витягом з ЄРДР від 23.01.2020 року, як підстави початку досудового слідства, з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 286 КК України, з фабулою що 22.01.2020 року, приблизно о 17.30 годині по вулиці М.Грушевського м. Кам`янське, в районі будинку №8, водій автомобілю «ВАЗ 2106» н/з НОМЕР_2 ОСОБА_11 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право за напрямком руху транспортного засобу. В результаті ДТП ОСОБА_12 з діагнозом ЗЧМТ, забій головного мозку закритий перелом правого плечового суглобу, закритий перелом правого стегна, госпіталізовано до реанімаційного відділення КМЛ «ШМД «ДОР» (т.2 а.с.1);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.01.2020 року, згідно якого зафіксована обстановка на місці ДТП, ділянці місцевості розташованої по вулиці Грушевського в м. Кам`янське. На зазначеній ділянці розташований автомобіль «ВАЗ 21063» н/з НОМЕР_2 з пошкодженням передньої частини, а саме лівої фари, виявлено вм`ятину на передньому капоті та вм`ятиною на передньому бампері (т.2 а.с.8-13);

- речовими доказами по справі вищезазначеним транспортним засобом (т.2 а.с.17);

- висновком автотехнічної експертизи №19/104-9/2/528 від 23.04.2020 року, згідно якого робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля ВАЗ 21063 на момент проведення дослідження перебувають у працездатному стані (т.2 а.с.29-32);

- протоколом огляду відеозапису з вбудованих камер встановлених в районі перехрестя вулиць М.Грушевського Звенигородської в м. Кам`янське, за 22.01.2020 року, згідно якого зафіксовано обставини дорожньо-транспортної події, що мала місце 22.01.2020 року, приблизно о 17.30 год., по вулиці М.Грушевського м. Кам`янське, зазначеним речовим доказом по справі (т.2 а.с.41-42);

- протоколом огляду відеозапису з камери відео реєстратора автомобіля свідка пригоди ОСОБА_13 , з обставинами дорожньо-транспортної події, що мала місце 22.01.2020 року, приблизно о 17.30 год., по вулиці М.Грушевського м. Кам`янське, з фіксацією руху автомобіля обвинуваченого, руху потерпілої, його напрямку, зазначеним речовим доказом по справі (т.2 а.с.74-75);

- висновком автотехнічної експертизи №19/104-9/2/547/548 від 07.05.2020 року, згідно якого в дорожній обстановці що досліджується водій автомобіля «ВАЗ 21063» н/з НОМЕР_3 ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.18.1 ПДР.

При заданих вихідних даних, водій автомобіля «ВАЗ 21063» н/з НОМЕР_3 ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою автомобіля «ВАЗ 21063»

Дії водія автомобіля «ВАЗ 21063» н/з НОМЕР_3 ОСОБА_4 при заданому механізмові пригоди, не відповідали вимогам п.18.1 ПДР України, що з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку з даною ДТП (т.2 а.с.49-53);

- висновками судово-медичних експертиз № 488-Е від 19.05.2020 року, №1019-Е від 2109.2020 року, згідно яких, з урахуванням медичних документів, на тілі гр. ОСОБА_12 виявлені ушкодження у вигляді сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми з синцем на чолі праворуч, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку; закритого уламкового перелому нижньої третини правої плечової кістки, яке ускладнилось неправильним зростанням кісткових уламків з комбінованою контрактурою та порушенням функції правої верхньої кінцівки та обмеженням рухів; закритий перелом обох лонних кісток тазу з порушенням функції тазових органів (відсутність контролю сечовиділення); закритого черезвертлюгового перелому правої стегнової кістки зі зміщенням відламків, закритого уламкового перелому обох кісток верхньої третини правої гомілки зі зміщенням відламків; закритого уламкового перелому нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків; рани в ділянці правого колінного суглобу, які ускладнились обмеженням рухів в кульшових, колінних, гомілково-ступневих суглобах з порушенням функції суглобів 3-го ступеню, порушенням функції пересування та опори 4-го ступеню - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як викликавши розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (п.п. 2.1.6. Наказ № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року)

Ушкодження на тілі ОСОБА_12 виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів (характерологічні властивості котрої не відобразились), можливо при дорожньо-транспортній пригоді. Враховуючи характер ушкоджень, процеси їх загоєння, данні медичних документів, давність їх утворення незадовго до потрапляння в лікарню.

При токсилогічному дослідженні крові ОСОБА_12 етилового спирту в крові не виявлено (т.2 а.с. 103-106, 108-109)

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає визнання своєї вини, щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Питання про призначення покарання при постановленні вироку суд вирішує в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання має на меті не тільки кару, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, яке визначено законодавством як тяжкий, але неумисний злочин, вік та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав повністю, позитивно характеризується за місцем мешкання, враховує обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд вважає що покарання обвинуваченому повинно призначатись у межах санкції ст. 286 ч.2 КК України, а подальше перевиховання та виправлення ОСОБА_9 можливо шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі, з встановленням строку випробування.

Згідно із ч. 3 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.

Розглядаючи питання призначення факультативного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи обставини справи та щире каяття обвинуваченого, позицію державного обвинувачення з цього приводу, суд вважає його призначення не доцільним.

На думку суду, саме таке покарання є законним, справедливим, цілком достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Розглядаючи позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, судом встановлено наступне.

Злочин тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, яке досягається за допомогою цивільного позову. У відповідності зі ст. 128 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано збитків, має право під час кримінального провадження, проте виключно до суду, пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 1166 ЦК України, якою визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлює, що така шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно правової позиції викладеної в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Враховуючи, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а підстави стягнення майнової шкоди безперечно повинні підтверджуватись належними матеріальними носіями, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, в належним чином підтвердженій сумі 50 314, 85 гривень.

Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду та встановлює, що така шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Конституцією України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Чітких механізмів встановлення наявності моральної шкоди спричиненої внаслідок кримінального правопорушення, визначення її розміру, механізму доказування, в законодавстві України не визначено, але в будь-якому випадку, для стягнення моральної шкоди необхідно першочергово довести саме її наявність, обґрунтувати розмір моральної шкоди.

У відповідності до Постанова Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вина обвинуваченого, причинний зв`язок між злочинними діями та бездіяльністю, заподіянням моральної шкоди, у судовому засіданні встановлено.

Суд вважає, що позивачу були спричинені фізичні, моральні та душевні страждання під час ДТП, оперативних втручань та тривалого лікування.

Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені останнім вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень оцінені ним суб`єктивно і є безумовно завищеними. На думку суду, з врахуванням вимог розумності та справедливості, розмір моральної шкоди заподіяної потерпілій буде відповідати стягненню на її користь з обвинуваченого ОСОБА_9 50 000 гривень.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України. Згідно ст. 124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 6 місяців.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язати засудженого протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в якості відшкодування матеріальної шкоди 50 314, 85 гривень, в якості відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 процесуальні витрати по проведенню судових експертиз у загальній сумі 5 230 гривень 40 копійок.

Речові докази по справі:

- автомобіль «ВАЗ 21063» н/з НОМЕР_2 , який знаходиться на спецмайданчинку по АДРЕСА_2 , знявши арешт з майна повернути власнику; оптичний диск зберігати при матеріалах справи.

До набрання вироком законної сили, захід забезпечення кримінального провадження відносно засудженого ОСОБА_4 , не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1