Справа № 152/976/22
В И Р О К
іменем України

25 жовтня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/976/22
Провадження №1-кп/152/124/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинувальним актом від 27.09.2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134 06.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, фактичне і зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, військовозобов`язаного, не судимого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та угоду про визнання винуватості від 27.09.2022 року, укладену між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні на підставі ст.37 КПК України, з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_3 з другої сторони, у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 ,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора Тульчинської
окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, 06.09.2022 року приблизно о 19 годині, проїжджаючи на мопеді по польовій дорозі в с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, на узбіччі виявив дикорослі рослини конопель, які вирішив зірвати та зберігати для власного вживання, після чого зірвав дві рослини коноплі та таким чином придбав наркотичний засіб, а в подальшому, зберігаючи при собі, переносив до свого помешкання, розташованого у АДРЕСА_1 , з метою подальшого висушування для вживання, тобто умисно, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб при собі без мети збуту.

По дорозі ОСОБА_3 був затриманий у порядку, передбаченому ст.298-2 КПК України працівниками Тульчинського РВП.

В ході обшуку особи у руках ОСОБА_3 працівниками Тульчинського РВП виявлено та вилучено речовину рослинного походження, яку ОСОБА_3 зберігав при собі без мети збуту і яка, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/1350-НЗПРАП від 21.09.2022 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 73,43 г.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» («Список №1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці 1») (в ред. від 11.03.2022 року), канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Згідно з наказом МОЗ України №188 від 01.08.2000 року (в ред. від 01.03.2022 року), вага вилученого у ОСОБА_3 наркотичного засобу канабісу, становить розмір, більший від невеликого розміру, але менший від великого розміру.

Органом досудового розслідування вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Так, з роз`яснень Верховного Суду України у п.3 постанови Пленуму за №4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів

або прекурсорів» вбачається, що незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів необхідно вважати їх купівлю,

обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану

роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу,

привласнення знайденого. Під незаконним придбанням розуміється

також збирання залишків наркотиковмісних рослин на пожнивних

земельних площах після зняття з них охорони, на земельних ділянках

громадян, а також збирання таких дикорослих рослин чи їх частин на

пустирях. Під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні

дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних

засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів у

володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у

будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці).

Відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів,

психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів настає незалежно

від його тривалості.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Під час проведення досудового розслідування 27.09.2022 року між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника останнього адвоката ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000134, яка подана до суду разом із обвинувальним актом.

Так, судом встановлено, що означена угода про визнання винуватості, укладена 27.09.2022 року між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000134, та підозрюваним ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст.468-470, 472 КПК України.

З означеної угоди про визнання винуватості від 27.09.2022 року вбачається, що її сторони прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000134 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю беззастережно визнає свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.309 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і відсутність обтяжуючих покарання обставин; сторони угоди про визнання винуватості узгодили призначення покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі на строк два роки з випробуванням та встановленням іспитового строку, відповідно до вимог ст.75 КК України, на строк один рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

При цьому, при узгодженні покарання сторони угоди врахували, що відповідно до класифікації кримінальних правопорушень за ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, є кримінальним проступком, санкція якого передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, тому, згідно з ч.4 ст.469 КПК України, в даному кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Сторони угоди надали згоду на призначення узгодженого покарання.

В угоді зазначено, що на ОСОБА_3 покладаються обов`язки щодо беззастережного визнання вини та щодо співпраці з правоохоронними органами у викритті подібних кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 , що є старшим прокурором групи прокурорів у цьому кримінальному проваджені, в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді обмеження волі на строк два роки з випробуванням та встановленням іспитового строку у один рік та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Крім того, прокурор ОСОБА_4 просить суд вирішити питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні, зокрема, наркотичні засоби знищити, а процесуальні витрати в сумі 1510,24 грн. покласти на обвинуваченого.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості і розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Також обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні показав, що він розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України, щодо якого він беззастережно та повністю визнає себе винуватим при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 27.09.2022 року.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 06.09.2022 року приблизно о 19 годині повертався із тимчасових заробітків додому у с. Рахни-Лісові та проїздив на мопеді, що належить його батькові, по польовій дорозі, де на узбіччі виявив дикорослі рослини конопель. Так як він хворіє виразкою шлунку, то для заспокоєння болів вирішив нарвати та висушити і в подальшому вживати рослини коноплі. Для цього він зірвав дві рослини коноплі і зберігав при собі по дорозі додому, але був зупинений працівниками Тульчинського РВП, котрим при з`ясуванні його особи та наявності у нього заборонених до обігу речовин він повідомив про наявність двох рослин коноплі. Ці рослини коноплі працівниками поліції вилучені під час його особистого обшуку. Наркотичний засіб він придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту. У вчиненому він щиро розкаюється. Також, в ході досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_3 показав, що розуміє вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого покарання у виді обмеження волі на строк два роки з випробуванням та встановленням іспитового строку в один рік та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ст.76 КК України, заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо беззастережного визнання вини та щодо співпраці з правоохоронними органами у викритті подібних кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами.

ОСОБА_3 показав, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді обмеження волі на строк два роки з випробуванням та встановленням іспитового строку в один рік, в силу вимог ст.75 КК України, та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 чст.76 КК України.

Вислухавши сторони угоди про визнання винуватості зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 і його захисника адвоката ОСОБА_5 , перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного, обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, в тому числі, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п.1 ч.4). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України, яка, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, від цього злочину потерпілих немає.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Відповідно до вимог ч.1 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.
Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження (ч.2 ст.474 КПК України).
Зміст угоди про визнання винуватості від 27.09.2022 року, укладеної між прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , відповідає вимогам, встановленим в ст.472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; істотні для цього кримінального провадження обставини; беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення; покладання на підозрюваного обов`язку щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою; сторони підтвердили, що в результаті кримінального правопорушення матеріальна шкода не заподіяна; узгоджене покарання та згода підозрюваного на призначення покарання у виді обмеження волі на строк два роки з випробуванням та встановленням іспитового строку в один рік, в силу вимог ст.75 КК України, та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди; характер обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України, щодо якого беззастережно визнає себе винуватим; розуміє узгоджене покарання та дає згоду на призначення узгодженого покарання.
Судом з`ясовано, що сторони угоди розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_6 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , відповідає вимогам КПК України; дії ОСОБА_3 , що виразилися у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України; фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні; узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особі винного.

Відтак, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням ч.2 ст.474 КПК України та п.1 ч.3 ст.314 КПК України.

При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження вважають, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у обвинувальному акті від 27.09.2022 року.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.2 ст.474 КПК України, тобто у підготовчому засіданні.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначається, що застосування спрощеної процедури, зокрема, процедури на підставі угоди про визнання винуватості, має низку переваг для обвинуваченого та правосуддя (скорочена тривалість розгляду справи, швидке визначення винуватості особи та її відповідальності, швидке відшкодування шкоди, заподіяної злочином).

В іншому рішенні ЄСПЛ від 12.04.2012 року у справі «Бабар Ахмад та інші проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зробив висновок, що процедура визнання винуватості на підставі угоди є спільним надбанням європейських систем кримінального правосуддя, загальною рисою яких є надання «знижки покарання» в обмін на визнання винуватості до початку судового провадження у кримінальній справі або суттєве співробітництво з правоохоронними органами чи прокурором за умови відповідності такої угоди гарантіям справедливого судового розгляду, закріпленим в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначає, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти

Італії» від 30 листопада 2000 року, та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24 вересня 2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути

встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними

гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі

«Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, пункт 31).

Також, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді обмеження волі на строк два роки із застосуванням ст.75 КК України та звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

При цьому, іспитовий строк, відповідно до ст.75 КК України, слід встановити у 1 (один) рік.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду від 09.09.2022 року накладено арешт на вилучені у ОСОБА_3 дві рослини, схожі на рослини канабісу, поміщені до полімерного пакету, що опечатаний та скріплений печаткою «Для довідок» Тульчинського РВП (а.с.29).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, арешт, накладений на вказане майно, підлягає скасуванню.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Речовий доказ дві рослини, схожі на рослини канабісу, які вилучено та поміщено до полімерного пакету, що опечатаний та скріплений печаткою «Для довідок» Тульчинського РВП (а.с.27) та переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів (а.с.28), слід знищити.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 21.09.2022 року за №СЕ-19/102-22/13530-НЗПРАП вбачається, що у справі проведено експертизу матеріалів, речовин та виробів (а.с.31-40). Вартість проведення експертизи становить 1510,24 грн. (а.с.30). Відтак, ці процесуальні витрати в сумі 1510,24 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 472, 473, 474, 475, 100, 122, 124 КПК України, ч.1 ст.309 КК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 вересня 2022 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134 06.09.2022 року, між прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 1510 (одну тисячу п`ятсот десять) гривень 24 (двадцять чотири) копійки на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/102-22/13530-НЗПРАП від 21.09.2022 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду від 09.09.2022 року на дві рослини, схожі на рослини канабісу, поміщені до полімерного пакету, що опечатаний та скріплений печаткою «Для довідок» Тульчинського РВП, скасувати.
Речовий доказ: дві рослини канабісу, які вилучено та поміщено до полімерного пакету, що опечатаний та скріплений печаткою «Для довідок» Тульчинського РВП, знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_7