Справа № 346/3227/22
Провадження № 1-кп/346/567/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия кримінальне провадження № 0000022 від 08 липня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, не одруженого, не судимого, проходив військову службу за контрактом на посаді механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, учасник бойових дій, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дезертирство - нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.
Обвинувачений Зелінський з Міністерством оборони України уклав контракт про проходження військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2020 № 253-РС солдата Зелінського призначено на посаду стрільця-зенітника зенітно-ракетного взводу зенітно-ракетної батареї зенітно ракетно - артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2020 № 308 солдат Зелінський зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині обвинувачений Зелінський відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав був діяти особливий період.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Однак, 04.02.2022 р. о 08 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України визнав та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, вказаного в обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що дійсно умисно не прибув до рошташування військової частини НОМЕР_1 з метою ухилення від проходження військової служби в умовах особливого періоду після відпустки. Просить суворо не карати, щиро розкаюється.
Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.3 ст.408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом визнаються щире каяття, а також те, що обвинувачений на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та не перебував, за медичною допомогою не звертався, не судимий, учасник бойових дій.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Відповідно до частини першої ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З врахуванням положень ч.2 ст. 50, ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочин, а також запобігання вчинення нових злочинів, з урахуванням вищенаведених обставин, які враховуються при призначенні покарання, що одна лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути єдиною та безумовною підставою для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання за ч.3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 408 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком згідно положень ст. 75 КК України та покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У кримінальному провадженні процесуальних витрат немає, речові докази по справі відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.349,370,373,374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за обвинуваченим покласти на командира відповідної військової частини, а у разі звільнення з військової служби на орган пробації за місцем проживання ОСОБА_4 .
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1