КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом, ДУ «Київський слідчий ізолятор» та робочим місцем адвоката ОСОБА_6 , матеріали з кримінального провадження №0003182 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2022 року, зокрема, ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін та продовжено до 02.07.2022 року, включно.

Таке рішення суд, врахувавши конкретні обставини справи, тяжкість обвинувачення висунутого ОСОБА_7 та його особу, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним інших кримінальних правопорушень, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відображені в обвинувальному акті обставини вчинення злочинів, їх мотив та спосіб, є свідченням того, що обставини, які слугували підставою для обрання та попереднього продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не відпали і рівень суспільної небезпеки обвинуваченого є настільки високим, що на даний час унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж існуючий.

______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2326/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що постановлена всупереч вимогам КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить скасувати ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та змінити запобіжний захід тримання під вартою на особисте зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороні захисту було відмовлено у наданні можливості на реалізацію права на конфіденційне побачення з обвинуваченим ОСОБА_7 та погодженням правової позиції з останнім та з урахуванням обставин, що, відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 №7300, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, - до 25 травня 2022 року та наразі обмежено доступ до відвідування ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Також звертає увагу на те, що на розгляд суду стороною обвинувачення було подано клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зі змісту якого та його прохальної частини не зрозуміло чи сторона обвинувачення просить суд обрати, чи таки продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід.

Разом з тим, нормами КПК України не визначено право сторони обвинувачення звертатись до суду з клопотаннямпро обрання (продовження) запобіжного заходу в одному клопотанні,оскільки звернення до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу та подання клопотання про продовження строків тримання під вартою регулюються різними нормами КПК України.

При цьому, стороні захисту клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було надано представником прокуратури фактично перед початком судового засідання, на його вимогу, чим не дотримано положення ч. 2 ст. 184 КІІК України. В свою чергу, постановляючи ухвалу, суд не надав належної уваги зазначеному факту, чим порушив принцип змагальності сторін, оскільки не забезпечив реалізацію прокуратури своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, зазначає, що доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором у клопотанні, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами клопотання та не доведені прокурором у судовому засіданні.

Також у матеріалах клопотання відсутні докази, які б давали підстави вважати, що з`явилися нові ризики, передбаченні КПК України, для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не наведено прокурором нових достатньо обґрунтованих ризиків та не доведено, що зазначені раніше ризики, зокрема щодо можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_7 на свідків, переховуваннявід органів досудового слідства чи суду та те, що останнім може бути вчинено інше кримінальне правопорушення чи продовжено кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується останній, є обґрунтованими та доведеними, що в свою чергу свідчить про їх формальність.

За таких обставин, вважає, що в оскаржуваній ухвалі суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 наявне істотне порушення норм КПК України та європейського права, що є підставою для скасування зазначеної ухвали та обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003182 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. При цьому суд, врахувавши конкретні обставини справи, тяжкість обвинувачення висунутого ОСОБА_7 та його особу, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні трьох особливо тяжких кримінальних правопорушень, за одне з яких, зокрема, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні тих кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Посилання захисника ОСОБА_11 на порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки захиснику було відмовлено у наданні можливості на реалізацію права на конфіденційне побачення з обвинуваченим ОСОБА_7 та погодженням правової позиції з останнім, не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки це жодним чином не спростовує і не зменшує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що за своїм змістом клопотання прокурора про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам КПК України, оскільки з його змісту та його прохальної частини не зрозуміло чи сторона обвинувачення просить суд обрати, чи таки продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід, не заслуговують на увагу, оскільки є беззаперечним той факт, що, на час внесення прокурором клопотання, ОСОБА_7 вже було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та судом вирішувалось питання доцільності його продовження, і та обставина, що у клопотанні одночасно вказано про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сама по собі не є підставою для його скасування або зміни запобіжного заходу обвинуваченому.

Крім того, у розпорядженні суду апеляційної інстанції відсутні дані про недотримання прокурором процедури вручення стороні захисту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в передбачений ч. 2 ст. 184 КПК України строк, тобто не пізніше ніж за три години до початку його розгляду. Разом з тим, вказана обставина не є передбаченими ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України підставами для відмови в задоволенні клопотання.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді особистого зобов`язання, що є змістом апеляційної вимоги захисника ОСОБА_11 , принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_11 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2022 року, якою, зокрема, ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін та продовжено до 02.07.2022 року, включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3