Справа № 458/152/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/872/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 на вирок Турківського районного суду Львівської області від 27 липня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Турка Львівської області, громадянина України, який зареєстрований та до взяття під варту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_13 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вироком Турківського районного суду Львівської області від 27 липня 2021 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_11 постановлено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 5 січня 2021року.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_11 строк його попереднього ув`язнення з 5 січня 2021 року до моменту постановлення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою, продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 24 вересня 2021 включно.

Цивільний позов ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_14 17 915 грн. завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на ОСОБА_15 150 000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 150 000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на ОСОБА_16 150 000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 5 січня 2021року на автомобіль марки «Фольксваген Гольф» р.н. НОМЕР_1 скасовано.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

За вироком суду, 04.01.2021 близько 23.00 год. ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки "VOLKSWAGEN GOLF", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Молодіжна в м. Турка Самбірського району Львівської області в напрямку від центру міста до автодороги Львів-Самбір-Ужгород, грубо порушив вимоги Розділу 1 п. п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка»); Розділу 2 п. 2.3 б), д); Розділу 12 п. п. 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, рухаючись в межах населеного пункту, допустив перевищення дозволеної швидкості руху в 50 км/год., а саме рухався автомобілем зі швидкістю в межах 106 - 121 км/год., не врахував дорожню обстановку, в результаті чого втратив контроль над керованим ним автомобілем та допустив виїзд на смугу зустрічного руху та лівий відносно напрямку його руху тротуар, де здійснив наїзд на пішохода - неповнолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась по вказаному тротуарі в зустрічному автомобілю напрямку, що спричинило смерть потерпілої.

Такими діями ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з даним вироком адвокат ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 просить змінити вирок Турківського районного суду Львівської області від 27 липня 2021 року в частині щодо призначення покарання ОСОБА_11 , а саме призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Змінити вирок Турківського районного суду Львівської області від 27 липня 2021 року в частині задоволення цивільного позову, а саме стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 430 000 грн як відшкодування завданої моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 430 000 грн як відшкодування завданої моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 430 000 грн як відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілих покликається на те, що потерпілі вважають, що судом призначено обвинуваченому несправедливе покарання, оскільки воно не відповідає тяжкості вчиненого ним діяння. Вказує, що потерпілі вважають, що обвинувачений може вчиняти подібні правопорушення повторно в майбутньому, оскільки були випадки такого в минулому, однак не такі фатальні, а тому йому необхідно призначити максимальне покарання в межах інкримінованої статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 8 років. Таке покарання буде достатнім для того, щоб вберегти інших невинних людей в майбутньому.

Зазначає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні частини позовних вимог за цивільним позовом потерпілих.

Наголошує, що матері померлої ОСОБА_7 у зв`язку із смертю доньки заподіяно значні моральні страждання, які виразились у постійному стані тривоги, неможливістю усвідомити реальність події, що трапилась, втратою свідомості та іншими наслідками, які супроводжували матір до, під час та після поховання, вона втратила значну частину звичайного для себе способу життя та зазнала значних душевних, психічних переживань, втратила психологічну стабільність, стала дуже знервованою, неспокійною, в неї порушився сон, постійно відчуває дискомфорт,який скоріш за все вона не зможе забути ніколи. Подія ДТП настільки сильно вплинула на психіку матері що відображається на спілкуванні з оточуючими людьми, близькими родичами, оскільки розуміння того, скільки перепон у своєму житті було подолано, скільки зусиль, праці та здоров`я втрачено в один момент. Описані страждання, фізичні, душевні неможливо оцінити, в якомусь еквіваленті настільки, щоб це відповідало їх розміром, а тому важко сказати, який розмір відшкодування шкоди можна вважати розумним, справедливим у такому випадку. Потерпіла ОСОБА_7 вважає, що відшкодування їй як потерпілій моральної шкоди у розмірі 500 000 грн в деякій мірі дасть надію на відновлення її психологічного нормального стану, відновлення довіри до людей, можливо надасть хоча б трошки впевненості в завтрашньому дні.

Звертає увагу, що батькові померлої - ОСОБА_8 у зв`язку із смертю доньки заподіяно значні моральні страждання, які виразились у постійному стані тривоги, неможливістю усвідомити реальність події, що трапилась, та іншими наслідками, які супроводжували матір до, під час та після поховання, він втратив значну частину звичайного для себе способу життя та зазнав значних душевних, психічних переживань, втратив психологічну стабільність, став дуже знервованим, неспокійним, в нього порушився сон, він постійно відчуває дискомфорт, який скоріш за все вона не зможе забути ніколи. Подія ДТП настільки сильно вплинула на психіку батька, що відображається на спілкуванні з оточуючими людьми, близькими родичами, оскільки розуміння того, скільки перепон у своєму житті було подолано, скільки зусиль, праці та здоров`я втрачено в один момент. Описані страждання, фізичні, душевні неможливо оцінити, в якомусь еквіваленті настільки, щоб це відповідало їх розміром, а тому важко сказати, який розмір відшкодування шкоди можна вважати розумним, справедливим у такому випадку. ОСОБА_17 вважає, що відшкодування йому як потерпілому моральної шкоди у розмірі 500 000 грн в деякій мірі дасть надію на відновлення його психологічного нормального стану, відновлення довіри до людей, можливо надасть хоча б трошки впевненості в завтрашньому дні.

Зазначає, що сестра потерпілої ОСОБА_9 у зв`язку із смертю сестри- близнючки заподіяно значні моральні страждання, які виразились у постійному стані тривоги, неможливістю усвідомити реальність події, що трапилась, хронічним безсонням, втратою свідомості та іншими наслідками, які супроводжували до, під час та після поховання, вона втратила значну частину звичайного для себе способу життя та зазнала значних душевних, психічних переживань, втратила психологічну стабільність, стала дуже знервованою, неспокійною, в неї порушився сон, постійно відчуває дискомфорт, який скоріш за все вона не зможе забути ніколи. Подія ДТП настільки сильно вплинула на психіку сестри-близнючки, що це відображається на спілкуванні з оточуючими людьми, близькими родичами. Крім того, обтяжуючою обставиною страждань сестри є те, що подія ДТП відбулась на її очах.

Описані страждання, фізичні, душевні неможливо оцінити, в якомусь еквіваленті настільки, щоб це відповідало їх розміром, а тому важко сказати, який розмір відшкодування шкоди можна вважати розумним, справедливим у такому випадку. Потерпіла ОСОБА_9 вважає, що відшкодування їй як потерпілій моральної шкоди у розмірі 500 000 грн в деякій мірі дасть надію на відновлення її психологічного нормального стану, відновлення довіри до людей, можливо надасть хоча б трошки впевненості в завтрашньому дні.

Вказує, що загальний розмір моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням становить 1 500 000 грн.

Апелянти вважають, що судом першої інстанції неправомірно та непропорційно відмовлено у стягненні з обвинуваченого частини відшкодування моральної шкоди, а саме задоволено цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди лише на 30%. Апелянти підтверджують, що обвинуваченим було відшкодовано частину моральної шкоди у розмірі 7 000 доларів США (приблизно 200 000 грн), та погоджується,що було підставним зменшення розміру задоволених позовних вимог на цю суму, однак суд не навів мотивів чому ним зменшено розмір відшкодування моральної шкоди до 150 00 грн кожному потерпілому.

В своїй апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 просять змінити вирок Турківського районного суду Львівської області від 27 липня 2021 року в частині призначення покарання ОСОБА_11 , призначивши йому покарання у виді позбавлення волі ближче до верхньої межі санкції ч.2 ст. 286 КК України. Змінити вирок Турківського районного суду Львівської області від 27 липня 2021 року в частині задоволення цивільного позову, а саме стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 430 000 грн як відшкодування завданої моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 430 000 грн як відшкодування завданої моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 430 000 грн як відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілі покликаються на те, що вирок в частині призначеного покарання обвинуваченому є незаконним, несправедливим, не відповідає тяжкості скоєного, є зам`яким.

Зазначають, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд не врахував тієї обставини, що водій ОСОБА_11 в межах населеного пункту, в якому є дозволеною гранична швидкість руху транспортних засобів 50 км/год, рухався зі швидкістю, що значно перевищувала дозволену.

Вказують, що визнання обвинуваченим своєї вини лише під час судового розгляду, а вибачення через значний проміжок часу після ДТП, свідчать про відсутність щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання. Тому врахування судом обставин, що пом`якшує покарання щире каяття та визнання та усвідомлення наслідків вчиненого злочину для потерпілих, як вказано у вироку, не відповідає дійсним обставинам справи і не узгоджується з поясненнями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Вважають, що в процесі судового розгляду не було досліджено всіх обставин, які мають значення для справи. Зокрема, суд посилаючись на висновок судово-токсикологічної експертизи крові ОСОБА_11 , зазначає, що не виявлено: етилового, метилового, пропілового, бутилового і алілового спиртів, однак чи встановлено в результаті експертизи відсутність чи наявність, і яких саме наркотичних речовин суд не зазначив.

Наголошує, що не досліджено чи була у водія технічна спроможність уникнути наслідків ДТП, не встановлено наявність джерела створення аварійної ситуації. Висновки експерта №СЕ-19/114-2/2415-ІТ від 19.02.2021 не є повними і достатніми для правильного вирішення справи.

Звертає увагу, що у матеріалах справи наявна характеристика особи ОСОБА_11 з місця праці, однак така відсутня з місця проживання обвинуваченого.

Щодо висновку про часткове задоволення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_11 на користь потерпілих на відшкодування завданої моральної шкоди кожному по 150 000 грн, вважають такий недостатнім, таким що не відповідає характеру, глибині, тривалості та обсягу страждань, які потерпілі зазнали у зв`язку із загибеллю ОСОБА_9 .

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Турківського районного суду Львівської області від 27 липня 2021 року змінити, пом`якшити покарання, застосувавши ст. 75 КК України та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник покликається на те, що не оспорюючи фактичні обставини справи, захист вважає, що суд не в повній мірі оцінив характеризуючі дані, пом`якшуючі обставини, і як наслідок вважає ухвалений вирок надто суворим.

Зазначає, що судом прийнято визнання вини та щире каяття обвинуваченого пом`якшуючими обставини. Звертає увагу, що потерплим відшкодована значна сума коштів та існує домовленість про подальше відшкодування шкоди, крім того, потерпілі в судових дебатах висловились щодо можливого застосування до ОСОБА_11 іспитового терміну, ОСОБА_11 є особою молодого віку, його батьки пенсіонери. На переконання захисника, визначений судом розмір моральної шкоди є занадто великим, не відповідає майновому стану обвинуваченого та його можливості для її сплати.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 на підтримання вимог поданої захисником апеляційної скарги, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_13 , які підтримали подану потерпілими апеляційну скаргу та апеляційну скаргу їхнього представника, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку були дотримані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому доводи апеляційної скарги потерпілих про те, що висновок експерта №СЕ-19/114-2/2515-ІТ від 19.02.2021 є неповними і достатніми для правильного вирішення справи, оскільки не досліджена технічна спроможність уникнути наслідків ДТП, не встановлено наявність джерела створення аварійної ситуації є безпідставними з огляду на наступне.

Висновком експерта № СЕ-19/114-21/2415-ІТ від 19.02.2021, складеного за наслідками проведення автотехнічної експертизи дослідження обставин та механізму ДТП (Т. 1 а.с.236-239) встановлено, що в даній дорожній ситуації, водій автомобіля Volkswagen Golf р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_11 повинен був керуватись вимогами п.п. 1.2, 2.3.б).д), 12.1, 12.2 та 12.4 чинних ПДР. У даній дорожній ситуації, дії водія ОСОБА_11 не суперечили вимогам п.п. 12.2 чинних ПДР, не відповідали вимогам п.п. 1.2, 2.3.б).д), 12.1 та 12.4 чинних ПДР. З технічної точки зору, причиною настання даної автопригоди стали не відповідаючі вимогам п.п. 1.2, 2.3.б).д), 12.1 та 12.4 чинних ПДР дії водія автомобіля Volkswagen Golf р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , які проявились в тому, що він рухаючись із перевищенням допустимої в межах населеного пункту швидкості руху, втратив керованість над автомобілем, в результаті чого транспортний засіб виїхав за межі проїзної частини дороги, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

При цьому, доводи потерпілих з приводу недопустимості вказаного висновку як доказу є безпідставними, оскільки колегія суддів вважає, що судова автотехнічна експертиза проведена відповідно до вимог кримінального процесуального закону України. Висновок відповідає вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України, в ньому містяться докладний опис проведених експертами досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання слідчого. При цьому висновок ґрунтується на відомостях, які експерт сприймав як безпосередньо, так і на тих відомостях, які йому стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Висновок підписаний експертом, який мав достатню компетенцію. Дослідницька та підсумкова частини висновку узгоджені між собою, та з іншими матеріалами справи. У дослідницькій частині висновку експертизи відображений весь процес експертного дослідження і отримані на його підставі результати. У заключній частині надані науково обґрунтовані відповіді на поставлені експерту запитання, які повністю випливають з дослідницької діяльності експерта. На кожне поставлене експерту запитання була дана змістовна вмотивована відповідь.

Що стосується тверджень потерпілих в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції посилаючись на висновок судово-токсикологічної експертизи крові ОСОБА_11 зазначив, що не виявлено: етилового, метилового, пропілового, бутилового і алілового спиртів, однак судом не зазначено чи встановлено в результаті експертизи відсутність чи наявність і яких саме наркотичних речовин, то апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на те, що відповідно до постанови слідчого ВР ЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_18 експертам КЗ ЛОР ЛОБ СМЕ доручено проведення судово-токсикологічної експертизи крові ОСОБА_11 та на вирішення експерта поставлено питання: «Чи наявний етанол в крові ОСОБА_11 .? Якщо так, то яка його концентрація?». Так, при судово-токсикологічній експертизі крові ОСОБА_11 , 1994 р.н., не виявлено: етилового, метилового, пропілового, бутилового і алілового спиртів, що встановлено висновком експертизи № 233/2021-т (Т. 1 а.с. 206).

Поряд з цим, згідно з висновком КНП Турківська ЦРЛ від 05.01.2021 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведено огляд ОСОБА_11 05.01.2021 о 03.40 год. Висновок огляду - У ОСОБА_11 ознак наркотичного (SNaIPER-10) сп`яніння не виявлено (Т.1 а.с. 176).

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого злочину є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, та виклав переконливі мотиви ухваленого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона потерпілих вважала недопустимими.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Що стосується доводів апеляційних скарг про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.

За змістом ст.ст. 409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції зокрема може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_11 , суд першої інстанції виконав вимоги статей 50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, те, що внаслідок таких протиправних дій настала смерть неповнолітньої потерпілої, особу винного, зокрема те, що раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, молодий за віком, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, до взяття під варту працював комірником в ФОП ОСОБА_19 , де зарекомендував себе як хороший та відповідальний співробітник, задовільний стан здоров`я, часткове відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілим, а саме в розмірі 7 000 доларів США та 30 000 грн,поведінку обвинуваченого після вчинення ним злочину, зокрема те, що він намагався викликати швидку медичну допомогу для потерпілої, те, що обвинувачений відповідно до ст. 39 КУпАП вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню за порушення ПДР.

Суд першої інстанції врахував, що згідно досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , встановлено низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Зокрема, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшує покарання щире каяття, що знайшло свій прояв у тому, що обвинувачений висловив жаль з приводу вчиненого, засуджує такі свої злочинні дії, визнає та усвідомлює наслідки вчиненого злочину для потерпілих. Також суд першої інстанції визнав як пом`якшуючу покарання обставину - активне сприяння розкриття кримінального правопорушення, що підтверджено дослідженими доказами. Крім цього, з урахуванням того, що обвинувачений добровільно частково відшкодував потерпілим завдану шкоду, яку потерпілі прийняли як відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції відповідно до ч.2 ст. 66 КК України визнав таке часткове відшкодування шкоди, як пом`якшуючу покарання обставину та прийшов до висновку про відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені обставин та принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, суд призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Правильно на переконання колегії суддів суд визначив і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що в свою чергу також має виховний характер та буде сприяти досягненню мети покарання.

Що стосується доводів апеляційних скарг щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання як на думку сторони захисту або м`якості, як вважають потерпілі та їхні представники, колегія суддів не може з ними погодитись.

Будь-яке покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи.

Колегія суддів звертає увагу, що судом призначене покарання в межах санкції статті КК України. При призначенні покарання судом було повно враховано всі дані щодо особи обвинуваченого і в тому числі ті на які звертають увагу апелянти. Якихось нових обставин, які б не були враховані судом першої інстанції при постановленні рішення, в апеляційних скаргах не наводиться.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що життя будь-якої людини є безцінним. Проте строк конкретного покарання, яке має відбувати винна особа, не може визначатися виключно суб`єктивним ставленням потерпілих осіб.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість, про, що наголошується в апеляційній скарзі захисника, або м`якість, про, що наголошується в апеляційних скаргах потерпілих та їхніх представників, колегія суддів не знаходить.

Крім того, колегія суддів вважає, що застосування ст. 75 КК України у даному конкретному випадку є неможливим та таким, що не відповідає обставинам провадження та особі обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_11 реальної міри покарання у виді позбавлення волі із позбавленням права керування транспортним засобом, оскільки належним чином врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, спосіб його вчинення, який хоча і було вчинено з необережності, однак внаслідок грубого порушення вимог Правил дорожнього руху України, настала смерть потерпілої ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що вищевказані обставини не можна вважати такими, що свідчать про необхідність збільшення покарання або звільнення від відбування покарання, оскільки покарання призначене обвинуваченому судом першої інстанції є законним та справедливим.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_11 покарання, а також доводи потерпілих щодо м`якості призначеного ОСОБА_11 покарання є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Також, що стосується визначеного судом розміру відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_11 моральної шкоди на користь ОСОБА_7 150 000грн., на користь ОСОБА_8 150 000грн., на користь ОСОБА_9 150 000грн., то в цій частині вирішення цивільного позову суд дійшов вірного висновку виходячи з наступного.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цих вимог закону в ході розгляду зазначеного провадження місцевий суд дотримався.

Так, відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даному випадку, приймаючи до уваги ступінь фізичних, душевних та психічних страждань, яких потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зазнали внаслідок смерті неповнолітньої ОСОБА_9 , беручи до уваги те, що тяжкі наслідки у виді смерті людини є непоправними, сам факт смерті дочки та сестри позивачів, при встановлених судом обставинах цього кримінального провадження, свідчить про завдання їм моральної шкоди, яка полягає у їх сильних душевних стражданнях, яких вони зазнали і які тривають, постійний стан тривоги, що вплинуло на загальний стан фізичного та емоційно-психологічного здоров`я потерпілих, втратах звичного для них способу життя, комунікації з зовнішнім світом, вимушених негативних життєвих змінах, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відшкодування спричиненої моральної шкоди потерпілим, та у відповідності до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також враховуючи глибину душевних страждань потерпілих та їх життєвих змін, ступінь вини ОСОБА_11 та інших обставин справи, вірно визначив її у розмірі 150 000 грн. на користь кожного потерпілого.

Крім цього, суд взяв до уваги і те, що потерпілі отримали частково відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 доларів США (що станом на момент одержання коштів згідно з офіційним курсом НБУ складало в еквіваленті 191 916,20 грн (7 000 х 27,4166)), що підтверджено розпискою від 20.05.2021 (Т. 2 а.с.33) та 30 000 грн, що підтверджено ними в судовому засіданні, і що не заперечив обвинувачений. Всього разом відшкодовано потерпілим 221 916,20 грн.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав до збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах потерпілих та їхнього представника.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред`явленого позову потерпілих та розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, задовольняючи частково цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, належним чином мотивував прийняття такого рішення, та колегія суддів не вбачає доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Апеляційні скарги не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг представника потерпілих - адвоката ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 правильних висновків суду не спростовують, а відтак підстав для зміни прийнятого судом рішення колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Турківського районного суду Львівської області від 27 липня 2021 року щодо ОСОБА_11 , залишити без змін, а апеляційні скарги представника потерпілих - адвоката ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді