Провадження № 1-кп/127/1010/19

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.03.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 20 у м. Вінниці кримінальне провадження №0001292 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого директором ПП « ОСОБА_11 », одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
та по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого неофіційно, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2019 року протягом денної пори доби на території огородженої металевим парканом земельної ділянки, належної батькові обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_12 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , перебували громадяни ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Вказані особи, за усною домовленістю із ОСОБА_6 , виконували роботи з розчищення даної земельної ділянки, в тому числі спалювали побутове та будівельне сміття.
Орієнтовно о 19.00 год. того ж дня до вказаної земельної ділянки зі сторони металевого паркану підійшов ОСОБА_9 , який повідомив громадян ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про те, що дим від спалювання будівельного сміття прямує в сторону розташованих неподалік житлових будинків та створює незручності їх мешканцям. В подальшому ОСОБА_9 у категоричній формі висунув вимогу загасити багаття, однак вказані особи не відреагували на неї так, як того бажав ОСОБА_9 , оскільки продовжували виконувати раніше отримані ними вказівки власника земельної ділянки та відповідно на той час їх роботодавця ОСОБА_6 .
Після того, як ОСОБА_9 пішов з місця події, на територію даної земельної ділянки приїхали ОСОБА_6 та його зять ОСОБА_7 , яким працівники розповіли про виниклий словесний конфлікт із невідомою їм на той час особою з приводу спалювання сміття.
В подальшому, близько 20.20 год. 10.06.2019, ОСОБА_9 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою повторного висунення вимоги про припинення спалювання сміття, приїхали на велосипедах до вказаної земельної ділянки зі сторони в`їзних воріт.
Коли ОСОБА_9 підійшов до воріт металевої огорожі навколо вказаної земельної ділянки, йому назустріч вийшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким працівники вказали на ОСОБА_9 як на особу, яка раніше вже приходила та висувала відповідні претензії з приводу диму від спалювання будівельного сміття. ОСОБА_9 , наблизившись до воріт, повторно висунув вимогу про припинення спалювання будівельного сміття уже безпосередньо ОСОБА_6 .
В подальшому між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого у останнього виник умисел на нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_6 почав штовхати, а потім наносити удари по обличчю ОСОБА_9 кулаками обох рук, з яких кілька разів влучив по обличчю потерпілого. Незважаючи на це, ОСОБА_6 продовжив наносити удари руками та ногами потерпілому в район його тулуба та ніг.
ОСОБА_7 в цей час підійшов до конфліктуючих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 й почав вчиняти дії, спрямовані на припинення конфлікту, зокрема намагався їх розвести, ставши між ними, а потім витіснив ОСОБА_9 за межі території земельної ділянки та разом із ОСОБА_6 причинили ворота.
В подальшому ОСОБА_9 повернувся до свого сина, який залишався за воротами біля велосипедів, після чого вони на велосипедах швидко поїхали з місця події.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин волосяної частини голови, забою поперекового відділу хребта, травматичного артриту лівого скронево-нижнього-щелепового суглобу, які згідно висновку експерта №786/787 від 25.07.2019 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав мотивуючи наступними поясненнями.
Обвинувачений зазначив суду, що у його користуванні перебуває земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить його батькові ОСОБА_12 . Вказана земельна ділянка розташована на значній відстані від сусідніх житлових будинків та обгороджена по периметру металевим парканом, а зі сторони під`їзду до неї розташовані металеві ворота. Станом на червень 2019 року він проводив роботи з розчищення вказаної земельної ділянки від побутового та будівельного сміття, яке залишилось на ділянці від попередніх користувачів. З цією метою, він за усною домовленістю з гр-нами ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , узгодив виконання ними відповідних робіт, в тому числі й спалювання опалого листя, решток дерев та сміття.
10.06.2019 року протягом денної пори доби вищевказані наймані обвинуваченим ОСОБА_6 робітники перебували на даній земельній ділянці та виконували обумовлені роботи, в тому числі спалювали на багатті сміття.
Обвинувачений просив суд звернути увагу, що того дня він та його зять ОСОБА_7 , близько 19.30 год. приїхали на вказану земельну ділянку перевірити стан виконання робітниками поставлених перед ними завдань. Працівники розповіли йому про словесний конфлікт із невідомим їм чоловіком, який через металевий паркан вимагав від них припинити палити багаття, в тому числі висловлювався нецензурною лайкою. При цьому, під час розмови із працівниками, він та ОСОБА_7 знаходились у глибині своєї земельної ділянки та орієнтовно на відстані 30 м від вхідних воріт.
Коли через незначний проміжок часу до воріт підійшов незнайомий чоловік та голосно до них звернувся, вищевказані робітники вказали на нього як на особу, з якою у них попередньо вже відбувався словесний конфлікт.
Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив суду, що він пішов назустріч до вказаного чоловіка, а ОСОБА_7 пішов на деякій відстані за ним. В районі вхідних воріт на земельну ділянку у нього відбулась розмова із вказаною особою, в ході якої останній висунув категоричну вимогу з приводу погашення багаття.
Розмова відбувалась у агресивній формі та переросла у штовханину між ним та вказаною особою. При цьому ОСОБА_7 залишався на відстані кількох метрів від них та не втручався ні у розмову, ні у штовханину.
Обвинувачений вказав, що дійсно кілька разів вдарив потерпілого ОСОБА_9 , але начебто змушений був це зробити, оскільки потерпілий зростом значно вище за нього та крупніше, і як наслідок в ході штовханини відтісняв його у глиб земельної ділянки.
Після початку бійки ОСОБА_7 підійшов до них та почав їх розбороняти, ставши посередині між ними. В подальшому, як вказав обвинувачений, він виштовхав ОСОБА_9 за ворота, а ОСОБА_7 допоміг йому їх причинити.
За словами обвинуваченого, в ході всього конфлікту, малолітній син потерпілого перебував за воротами біля велосипедів, до них не підходив та ніякої загрози отримання ним тілесних ушкоджень не було. Після цього потерпілий разом із дитиною поїхали на велосипедах у невідомому напрямку, а лише через 40 хвилин ОСОБА_9 до них повернувся із працівниками поліції, які ще через деякий час викликали швидку медичну допомогу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав з наступних підстав. Обвинувачений зазначив, що 10.06.2019 року він зі своїм тестем ОСОБА_6 приїхали ввечері на належну останньому земельну ділянку аби перевірити хід робіт з її очищення від побутового та будівельного сміття. Троє робітників, які знаходились на вказаній земельній ділянці та виконували відповідні роботи, в тому числі спалювали сміття, повідомили їм, що незадовго до їх приїзду до них приходив невідомий чоловік, який вимагав погасити багаття, вживаючи при цьому нецензурну лайку.
Через незначний проміжок часу до вхідних воріт земельної ділянки підійшла раніше невідома обвинуваченому особа, яка від воріт почала голосно до них висловлювати своє невдоволення з приводу диму від багаття. При цьому ОСОБА_6 рушив назустріч цій людині, а він пішов за ним на відстані кількох метрів.
Як зазначив суду ОСОБА_7 , між його тестем ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, який дуже швидко переріс у штовханину. Зі слів обвинуваченого ОСОБА_7 , першим наніс удар потерпілий ОСОБА_9 , а його тесть почав наносити удари лише у відповідь.
ОСОБА_7 просив суд звернути увагу, що в нього не було наміру приймати участь у бійці, натомість він хотів її припинити. Саме тому він став посередині між конфліктуючими, не даючи таким чином їм наносити обопільні удари, а оскільки бійка не вщухала, в подальшому відтіснив корпусом та руками потерпілого за межі земельної ділянки та разом із тестем закрили ворота. Також зазначив, що син потерпілого перебував під час бійки за воротами біля велосипедів та до них не наближався. Потерпілий разом зі своїм сином сіли на велосипеди та поїхали, а працівники поліції приїхали до них орієнтовно через 40 хвилин.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 повідомив суду, що того дня 10.06.2020 в другій половині дня він перебував біля власного будинку АДРЕСА_4 та грався з дітьми і займався побутовими справами. Незабаром до нього підійшли сусіди і попросили вирішити проблему із густим димом, який йшов від сусідньої земельної ділянки.
Як зазначив потерпілий, він перейшов через залізничні колії, підійшов до вказаної земельної ділянки зі сторони металевого паркану та звернувся до кількох осіб, які на даній території спалювали на багатті сміття, у чемній та ввічливій формі попросивши їх усунути задимлення. Останні пообіцяли йому вирішити цю проблему, а тому він повернувся до свого будинку.
Оскільки задимлення не зменшилось, потерпілий зі своїм сином знову поїхали на ту сусідню ділянку вже на велосипедах. Як зазначив потерпілий, вони із сином не доїхали до воріт близько 30 м, коли побачили обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які йшли їм назустріч від воріт та обоє, на його думку, були у стані алкогольного сп`яніння. На звернення потерпілого до них з приводу задимлення, один із чоловіків, а саме ОСОБА_6 , почав агресивно ображати його лайкою, а ОСОБА_7 на даний час мовчав. Незважаючи на присутність дитини, ОСОБА_6 продовжував нецензурно лаятись, а потім почав штовхатись і наносити удари. При цьому ОСОБА_7 схопив його за тулуб, таким чином утримуючи та не даючи змоги захищатись від ударів ОСОБА_6 , який продовжував його бити уже й ногами.
Зі слів потерпілого ОСОБА_9 , в цей час до нього підбіг його син, який обхопив руками за ногу та просив не бити його, однак обвинувачені продовжували його утримувати і наносити удари. Потерпілий пояснив, що він нахилився до сина та закрив його своїм тілом, потім відштовхнув сина від себе, аби обвинувачені не зачепили його. Після цього він внаслідок нанесення йому численних ударів, на той час ким саме він уже не бачив, впав на землю, потім вирвався та разом із сином побігли додому. Вже з дому він викликав працівників поліції.
Потерпілий ОСОБА_9 вказав, що вимоги заявленого цивільного позову він підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що він є сусідом ОСОБА_9 . Того дня, 10.06.2019 року протягом дня він перебував дома і підтвердив ту обставину, що з території сусідньої земельної ділянки у напрямку їх будинку неодноразово йшов густий то білий, то сірий дим. У вечірню пору доби йому зателефонував сусід ОСОБА_9 та повідомив, що його щойно побили невідомі особи, які палили багаття на вказаній земельній ділянці, а також запропонував йому повернутись туди разом із ним та вирішити цю проблему. Однак свідок відмовився та порадив ОСОБА_9 викликати поліцію. Про деталі конфлікту та бійки свідку відомо лише зі слів ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_18 надав суду пояснення, відповідно до яких він також є сусідом потерпілого ОСОБА_9 та протягом 10.06.2019 року перебував на території подвір`я їхнього будинку. Ввечері свідок побачив ОСОБА_9 , у якого обличчя було червоного кольору, а на лобі була гуля. Останній повідомив, що його побили троє осіб, а саме власники земельної ділянки неподалік, з якої протягом дня йшов густий дим від вогнища, при цьому деталей конфлікту не повідомляв. ОСОБА_9 попросив свідка про допомогу, а тому вони разом повернулись до вказаної земельної ділянки, куди незабаром за його викликом приїхали працівники поліції.
Свідок ОСОБА_19 повідомила суду, що вона є дружиною потерпілого. Протягом дня 10.06.2019 року вона перебувала дома та займалась домашнім господарством і доглядом за дітьми. У другій половині дня їхні будинки та прилеглу територію затягнуло димом від багаття, яке було розведено на сусідній земельній ділянці. ЇЇ чоловік пішов туди та попросив осіб, які там працювали, загасити вогонь, однак останні не відреагували. Саме тому він ввечері повторно поїхав туди на велосипеді, взявши із собою сина теж на велосипеді. Через незначний час син повернувся сам та повідомив, що батька побили. Як вказала свідок, її чоловік приїхав через кілька хвилин та повідомив про обставини його побиття власниками сусідньої земельної ділянки. Після чого вони викликали працівників поліції. Про всі обставини справи їй відомо лише зі слів чоловіка. Свідок також повідомила, що їх син був безпосереднім свідком побиття його батька, і як наслідок він отримав значну моральну травму, яка вплинула на його психо-соматичний стан здоров`я.
В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_20 , який зазначив, що він є посадовою особою патрульної поліції і 10.06.2019 року він у складі екіпажу виїжджав за викликом про бійку за адресою: АДРЕСА_3 . Як зазначив свідок, на місці їх зустрів громадянин, який їх викликав. Обличчя в останнього було червоне, однак саден чи синяків у нього не було. Вказана особа вказала на двох чоловіків, які були на території земельної ділянки за металевими воротами як на осіб, які побили його через зауваження з приводу задимлення, при цьому звернув увагу саме на старшого з них ОСОБА_6 , як на ініціатора конфлікту. Потерпілий нічого не повідомляв про участь чи присутність дитини під час конфлікту із вказаними чоловіками. Свідок вказав, що викликавши СОГ та на прохання потерпілого швидку медичну допомогу, він також поспілкувався із вказаними двома чоловіками. Старший з них, яким був ОСОБА_6 , поводив себе агресивно та пояснював, що всі події відбувались на його земельній ділянці. Протягом даного часу ОСОБА_7 поводив себе дуже спокійно, а саме не сварився, зі всім погоджувався, виконував всі вказівки чи навіть прохання працівників поліції та членів СОГ.
Свідок ОСОБА_21 повідомив суду, що він працює лікарем швидкої медичної допомоги і 10.06.2019 року перебуваючи на чергуванні, він прибув за викликом з приводу побиття особи до земельної ділянки по АДРЕСА_3 . На місці свідок оглянув чоловіка, на якого вказали працівники поліції, які вже були на місці, а саме потерпілого ОСОБА_9 . Попередньо свідок діагностував у нього ЗЧМТ та під питанням струс головного мозку. Також зазначив, що на момент приїзду бригади швидкої медичної допомоги, конфлікту вже не було.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що обвинувачених до вказаних подій знав раніше, оскільки періодично працював у них на вказаній земельній ділянці. Того дня, 10.06.2019 року разом із іншими хлопцям також перебував на вказаній земельній ділянці та прибирали територію і спалювали сміття. У другій половині дня зі сторони житлових будинків неподалік підійшов невідомий чоловік, виліз на паркан й почав голосно та з використанням нецензурної лайки вимагати притушити багаття. Свідок вказав, що вони далі виконували свою роботи, повідомивши про конфлікт по телефону ОСОБА_6 . Коли ввечері приїхав ОСОБА_6 із ОСОБА_7 , вони йому розповіли суть конфлікту та продовжили працювати. Місце спалювання сміття та їх перебування було у дальньому кутку земельної ділянки та відповідно у протилежній стороні від воріт. У той момент, коли до воріт прийшов повторно потерпілий, а ОСОБА_6 пішов йому назустріч, даний свідок залишався біля вогнища, а тому безпосереднім свідком конфлікту не був. Свідок вказав, що він лише чув галас, а згодом про обставини конфлікту йому стало відомо зі слів інших присутніх.
Допитаний судом свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що у червні 2019 року він працював у ОСОБА_6 на його земельній ділянці, здійснюючи разом із іншими робітниками прибирання сміття. 10.06.2019 року у другій половині дня під час спалювання ними будівельного сміття на вказаній земельній ділянці, до них підійшов незнайомий чоловік, який переліз через двометровий металевий паркан та одразу у агресивній формі почав вимагати від них загасити багаття, мотивуючи тим, що дим від нього прямує у бік розташованих неподалік житлових будинків. Згодом, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приїхали на територію земельної ділянки, вони розповіли їм про вказаного чоловіка та його вимоги, на що ОСОБА_6 дав розпорядження загасити багаття. Через незначний проміжок часу до воріт земельної ділянки вдруге приїхав велосипедом вказаний незнайомий чоловік, який почав про щось голосно говорити від воріт. ОСОБА_6 рушив йому назустріч, а ОСОБА_7 йшов за ним на відстані до десяти метрів.
Безпосереднім очевидцем подальших подій вказаний свідок не був, оскільки залишився біля багаття та продовжував його гасити, а ворота, біля яких відбувся конфлікт, знаходились на значній відстані від нього.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що 10.06.2019 року він разом із двома іншими хлопцями працював на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_6 , а саме розчищали територію від сміття та хащів, спалюючи при цьому всі рештки на вогнищі. Коли від багаття пішов дим у бік розташованих неподалік житлових будинків, із тієї сторони прийшов незнайомий чоловік, який переліз через металевий паркан та голосно почав вимагати загасити вогнище. На той час власника земельної ділянки та його родича не було, а тому вони продовжили прибирання. Коли незабаром приїхали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вони розповіли останнім про вказаного чоловіка та його поведінку і вимоги.
Через деякий час до воріт даної земельної ділянки вдруге приїхав вказаний незнайомий чоловік, який зайшов на території та голосно почав кричати, вимагаючи загасити вогонь. Назустріч вказаному чоловіку вийшов ОСОБА_6 , який сказав йому вийти за межі ділянки, останній відмовився і у них почався конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 виштовхав вказаного чоловіка за межі ділянки та причинив ворота. При цьому ОСОБА_7 участі у бійці не приймав, а лише намагався їх розборонити, після чого допомагав ОСОБА_6 причинити за потерпілим ворота. Згодом до них приїхали працівники поліції разом із потерпілим.
Свідок ОСОБА_22 пояснив суду, що він кілька років працює у ОСОБА_6 нічним сторожем на вказаній земельній ділянці. 10.06.2019 року кілька робітників здійснювали прибирання території і спалювання сміття, саме тому він протягом дня не виходив зі свого вагончика, який був розташований у глибині земельної ділянки. Про обставини конфлікту ОСОБА_6 із потерпілим він дізнався уже згодом, коли приїхали працівники поліції.
Допитаний в судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_12 пояснив суду, що він є батьком обвинуваченого ОСОБА_6 та власником вказаної земельної ділянки, однак саме його син здійснює на ній організаційно-господарську діяльність. Даний свідок пояснив суду, що особисто потерпілого ОСОБА_9 він не знає та безпосереднім очевидцем конфлікту між ним та його сином ОСОБА_6 , який стався 10.06.2019 року, він не був. Однак вказав, що ОСОБА_9 раніше кілька разів конфліктував із ними саме з приводу господарської діяльності на вказаній земельній ділянці, а саме його не влаштовувало, що вони в межах своєї ділянки зрізали кілька дерев та обгородили її по периметру металевим парканом.
Сторона обвинувачення та потерпілий відмовились від можливості допиту в судовому засіданні в якості свідка малолітнього ОСОБА_16 , 2012 р. н.
В ході судового розгляду судом було досліджено надані стороною обвинувачення письмові та речові докази, з яких вбачається наступне.
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.06.2019 року, потерпілий ОСОБА_9 просив вжити заходів до двох невідомих чоловіків, які того ж дня нанесли йому тілесних ушкоджень за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до протоколу огляду місця події від 10.06.2019 року, слідчим СВ Лівобережного ВП ГУ НП у Вінницькій області у присутності понятих проведено огляд земельної ділянки, розташованої при вході до огородженої металевим парканом території за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно даного протоколу та додатків у виді фотознімків, оглянута ділянка є ґрунтовою дорогою до в`їзду на огороджену територію ТОВ «Вінниця Тент» та розташована на відстані 70 м від асфальтованої автомобільної дороги по Немирівському шосе у м. Вінниці. Обабіч вказаної ділянки, яка оглядалась, та дороги до неї, знаходяться густі зелені насадження у виді дерев та заростів. Інші споруди чи будівлі поруч відсутні.
Згідно висновку експерта № 786/787 від 18.07.2019 року, проведеної Вінницьким обласним бюро судово-медичної експертизи, встановлено наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у виді струсу головного мозку, забою м`яких тканин волосяної частини голови, забою поперекового відділу хребта, травматичного артриту лівого скронево-нижнього-щелепового суглобу, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також за давністю утворення можуть відповідати даті, вказаній у постанові слідчого 10.06.2019 року.
Згідно протоколу слідчого експерименту від 18.07.2019 року, проведеного у присутності понятих та за участю потерпілого ОСОБА_9 , зі слів останнього встановлені місце, де потерпілому були нанесені тілесні ушкодження невідомими особами чоловічої статі, а саме територія ґрунтової дороги за 25 м до металевих воріт, а також механізм їх нанесення. Зокрема потерпілий вказав, що обвинувачений ОСОБА_7 тримав його за тулуб ззаду, а ОСОБА_6 наносив йому численні удари руками по обличчю, при цьому від більшості ударів він ухилився. Потім потерпілий впав, а обоє обвинувачених продовжували бити його ногами по голові й тулубу. Зі слів потерпілого, після цього до нього підбіг його малолітній син, який схопив його за ногу та почав кричати, однак обвинувачені продовжували його бити. Згодом потерпілий зумів вирватись, сісти із сином на свої велосипеди та поїхати додому.
Відповідно до протоколів впізнання від 09.08.2019 року та від 15.08.2019 року, ОСОБА_9 впізнав по фотознімкам відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, які нанесли йому тілесні ушкодження 10.06.2019 року.
Суд безпосередньо, повністю та неупереджено дослідивши в ході судового розгляду всі надані сторонами провадження докази у їх сукупності, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу (подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, вид та розмір шкоди, обставини, які впливають на ступінь тяжкості тощо), покладається на слідчого та прокурора.
Відповідно до положень частини 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатись на них.
Щодо місця скоєння даного кримінального правопорушення, судом встановлено наступне.
Згідно протоколу огляду місця події, територія ТОВ «Вінниця-Тент» огороджена двометровим металевим парканом, знаходиться на відстані 70 м від Немирівського шосе, з яким з`єднана ґрунтовою дорогою, обабіч якої розташовані густі зарослі дерев та кущів.
Зі слів потерпілого, конфлікт між ним та обвинуваченими стався на відстані близько 30-25 м від вхідних воріт до вищевказаної закритої території по АДРЕСА_3 . При цьому, як зазначає ОСОБА_16 , він саме з цієї відстані спокійним тоном звернувся до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з приводу диму з їх території в сторону житлових будинків. Суд враховує ту об`єктивну обставину, що з відстані 25-30 м, перебуваючи посеред густих заростей, розпочати спокійну розмову неможливо, оскільки опоненти просто не могли б почути змісту вимог потерпілого.
В той же час, згідно показів свідків сторони обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , потерпілий підійшов безпосередньо до воріт закритої території, на якій вони прибирали будівельне сміття та розмову розпочав одразу у конфліктному тоні. Безпосередньо бійка між потерпілим та ОСОБА_6 розпочалась на межі воріт, а завершилась вона тоді, коли обоє обвинувачених зачинили ворота за ОСОБА_16 . При цьому, малолітній син потерпілого залишався зовні воріт та участі у конфлікті не приймав. В цій частині покази даних свідків співпадають із показами самих обвинувачених та іншими дослідженими доказами, в тому числі і протоколом огляду місця події.
Судом враховано і на розбіжності між показами потерпілого ОСОБА_16 , які він надав в судовому засіданні, та між даними, зафіксованими під час досудового розслідування у протоколі слідчого експерименту та іншими доказами. Зокрема, щодо механізму та кількості отриманих ним ударів, ходу конфлікту. Зі слів потерпілого, саме обоє обвинувачених приймали участь у його побитті. При цьому ОСОБА_7 спочатку його тримав за руки і тулуб, а потім, коли він впав на землю, разом із ОСОБА_6 також бив його ногами. В судовому засіданні потерпілий вказав, що ОСОБА_7 його лише тримав, але не бив. При цьому всі свідки, а також обоє обвинувачених заперечили участь ОСОБА_7 у конфлікті, оскільки останній від самого початку конфлікту був осторонь, а згодом, ставши посередині між ОСОБА_16 та ОСОБА_6 , намагався їх обох розборонити та в подальшому причинив ворота на територію.
Таким чином, покази потерпілого в частині місця безпосередньої бійки та її учасників і наслідків, суперечать іншим доказам, а саме показам свідків та письмовим доказам.
Судом також враховані покази свідка ОСОБА_17 , згідно яких ОСОБА_9 того вечора зателефонував йому та повідомив, що його побили сусіди і вимагав повернутись туди разом аби вирішити даний конфлікт, поводячи себе агресивно.
У постанові від 21 лютого 2018 року Верховний Суд наводить класичне визначення стандарту "поза розумним сумнівом": "Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину".
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово підкреслює, що відповідно до його усталеної практики, доведеність може випливати зі співіснування достатньо сильних, чітких та взаємоузгоджених умовиводів або такого ж плану неспростованих презумпцій (§ 481 рішення від 31.05.2018 у справі "Абу Зубайда проти Литви"). Окрім того, рівень переконаності, необхідний для досягнення відповідного висновку, та, у зв`язку з цим, питання про покладення тягаря доведення, з необхідністю пов`язані зі специфікою фактів, природою тверджень та передбаченим Конвенцією правом, про яке йдеться. Суд також зважає у своїй практиці на серйозність наслідків, які пов`язані з можливим рішенням, що Договірна держава порушила фундаментальні права (§ 481 рішення від 31.05.2018 у справі "Абу Зубайда проти Литви").
За вищенаведених обставин, в результаті повного і неупередженого дослідження наданих стороною обвинувачення доказів, показів потерпілого, свідків та обвинувачених, суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення за наступних підстав.
Участь ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину, на думку сторони обвинувачення, доводиться лише показами потерпілого ОСОБА_16 . Однак покази останнього, на переконання суду, в цій частині не узгоджуються із письмовими доказами по справі та суперечать повністю показам вищевказаних безпосередніх свідків конфлікту та показам самих обвинувачених.
Суд переконаний, що суперечливих показів потерпілого недостатньо для визнання особи винною у скоєнні кримінального правопорушення.
Згідно статті 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
За таких обставин, беручи до уваги принцип забезпечення доведеності вини та встановлений Верховним Судом та ЄСПЛ стандарт доведеності поза розумним сумнівом, суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
Кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом, кваліфікація злочинів завжди пов`язана із необхідністю обов`язкового встановлення та доказування кримінально-процесуальними й криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акт її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.
Диспозицією частини 2 статті 296 КК України передбачено кримінальну відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинені групою осіб.
Разом з тим, положення частини 2 статті 125 КК України передбачають кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.
Відповідно до змісту п. 4 Постанови Пленуму ВС України № 10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.
Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я перебувають об`єкт злочину та його мотив.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі № 288/1158/16-к висловила правову позицію, відповідно до якої за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Суд ґрунтовно проаналізував докази у справі та дійшов висновку про те, що подані стороною обвинувачення докази не доводять винуватості ОСОБА_6 в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю. Натомість із матеріалів справи вбачається, що в обвинуваченого виник конфлікт з особистих спонукань із потерпілим, не в умовах громадського місця, та він прагнув завдати шкоди саме потерпілому.
Зокрема, дані обставини випливають із показів свідків сторони обвинувачення, які засвідчили, що ОСОБА_9 того дня раніше вже приходив до них на територію підприємства та конфліктував з приводу диму. Про цей конфлікт вони поставили до відому ОСОБА_6 . Безпосередньо свідок сторони захисту ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_16 і раніше скаржився на його дії як власника даної земельної ділянки, та дії його сина обвинуваченого в даній справі. Саме тому, коли ввечері 10.06.2019 року ОСОБА_16 повторно прийшов на вказану земельну ділянку, свідки вказали ОСОБА_6 на вказану особу саме як на чоловіка, який вже приходив до них раніше і конфліктував. Конфлікт між ОСОБА_16 та ОСОБА_6 виник саме з приводу спалювання робітниками за вказівкою останнього будівельного сміття на його земельній ділянці, а мотивом дій ОСОБА_6 , на думку суду, було його особисте неприязне ставлення до потерпілого та бажання завдати йому тілесних ушкоджень.
Беручи до уваги встановлені в ході судового провадження обставини, які підтверджені відповідними доказами, що визнані судом належними та допустимими, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 кваліфіковано невірно, а його дії слід кваліфікувати за частиною 2 статті 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а обвинуваченого ОСОБА_7 слід виправдати за недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинувачених, потерпілого, свідків та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого.
Згідно вимоги Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області на ім`я ОСОБА_6 вбачається, що останній в силу ст. 89 КК України є особою раніше не судимою.
Відповідно до характеристики Квартального комітету «Тяжилів» ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , характеризується позитивно. Скарг на його поведінку до квартального комітету не надходило.
Згідно довідки КП «ВОНД» «Соціотерапія» № 2251 від 05.08.2019 ОСОБА_6 на диспансерному наркологічному обліку у даній установі не перебуває.
Відповідно до довідки КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/3926 від 08.08.2019 ОСОБА_6 за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 04.08.2019 не значиться.
Відповідно до довідки лікаря КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка» № 191 ОСОБА_23 від 12.06.2019 вбачається, що ОСОБА_6 відмовився від медичного огляду з клінічними ознаками алкогольного сп`яніння. В той же час, згідно показів свідка ОСОБА_20 , коли останній приїхав до місця злочину за викликом, у ОСОБА_6 спостерігались зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння. Крім того, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 підтвердили, що безпосередньо перед конфліктом із ОСОБА_16 , ОСОБА_6 спільно із ними вживав алкогольні напої з приводу народження у одного із даних свідків сина.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_6 зазначений батьком ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також суд приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, судом встановлено вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами.
Суд приймає до уваги ту обставину, що на момент вчинення даного кримінального правопорушення, обвинувачений був особою, яка вважається несудимою, а вчинене ним діяння є кримінальним проступком. Крім того, він має тісні соціальні зв`язки, утримує свою неповнолітню дитину, має постійне місце роботи та доходи. За таких обставин, суд переконаний, що достатнім покаранням для ОСОБА_6 буде покарання у виді штрафу в межах санкції даної статті КК України.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завданої матеріальної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., 200 000,00 гривень моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 гривень, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положення ст. 128-129 КПК України, ст. 1177 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положення частини 1 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 6 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Приймаючи до уваги позицію викладену у постанові пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Потерпілий ОСОБА_9 цивільний позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі. В підтвердження суми матеріальної шкоди потерпілим було надано довідку ДЦ «Медіскан», згідно ОСОБА_9 14.06.2019 отримав послугу Комп`ютерну томографію головного мозку, поперекового відділу хребта у кабінеті Комп`ютерної томографії приватного підприємства Діагностичний центр «Медіскан», вартість послуги становить 1900,00 гривень. Інших доказів отримання ним матеріальної шкоди у заявленому розмірі потерпілий не надав.
Щодо обґрунтування моральної шкоди потерпілий ОСОБА_9 зазначив наступне. Вказана моральна шкода виразилась у фізичному болі та душевних стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, хвилювання за своє життя та життя неповнолітнього сина на очах якого відбулась побиття потерпілого. У зв`язку з подіями побиття потерпілого, змінився звичний його спосіб життя. ОСОБА_9 зазначає, що він був вимушений обмежити себе у спілкуванні з оточуючими, оскільки факт його побиття набув суспільного розголосу, у зв`язку з чим він відчував дискомфорт, напругу, вимушений себе обмежити в багатьох речах в побуті, якими раніше займався безперешкодно, що негативно відображається на стосунках у сім`ї.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цивільний позов не визнали в повному обсязі, оскільки вони не вважають себе винними у вчиненні кримінального правопорушення в якому їх обвинувачують.
Зважаючи на вищевикладене, з підстав доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню. Зокрема в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_6 підлягають стягненню документально підтверджені понесені витрати в розмірі 1900,00 гривень. Також підлягає стягненню моральна шкода, розмір якої, виходячи з доведеності позовних вимог, виходячи з принципів співмірності, справедливості та розумності, суд оцінює у 2000,00 гривень, а також підлягають стягненню понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 гривень, розмір яких підтверджено документально.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 129 КПК України, та у зв`язку виправданням ОСОБА_7 внаслідок відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, суд приходить до переконання, що цивільний позов ОСОБА_9 в частині позовних вимог до ОСОБА_7 слід залишити без розгляду.
Запобіжний захід в межах даного кримінального провадження на даний час у ОСОБА_6 відсутній.
Процесуальні витрати в межах даного кримінального провадження відсутні.
Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 65-67, 72, 125, 296 КК України, ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час розгляду справи складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 1900 (одна тисяча дев`ятсот) гривень, моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень та витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 (десять тисяч) гривень.
Визнати невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та виправдати.
Цивільний позов ОСОБА_9 в частині позовних вимог до ОСОБА_7 залишити без розгляду.
Речові докази у кримінальному провадженні № 0001292, а саме:
-золоте кільце та срібний ланцюжок, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_9 залишити останньому.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: