Справа № 944/6614/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/143/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року,
в с т а н о в и л а :
вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено

обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Яворів Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
строк тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів. Строк дії ухвали 60 днів, а саме з 02 лютого 2022 року до 02 квітня 2022 року.
На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду щодо нього скасувати та ухвалити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що доказів наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, стороною обвинувачення не надано та обставини, що передбачені ст.178 КПК України, судом не з`ясовано.
Стверджує, що прокурором не надано доказів та не доведено «поза розумним сумнівом», а судом не проаналізовано та не обґрунтовано, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки, як того передбачає ст.183 КПК України.
Також апелянт вказує, що суд обґрунтував необхідність застосування тримання його під вартою фактично лише наявністю суворого покарання за інкримінований йому злочин.
Вважає, що судом не здійснено аналізу наданих стороною захисту доказів, в тому числі характеризуючих особу даних, даних щодо стану здоров`я, наявності на утриманні неповнолітніх дітей та хворої матері-пенсіонерки, обставин відсутності потерпілих у інкримінованому правопорушенні та інших відомостей, повідомлених ним в судовому засіданні, зокрема і того що досудове розслідування уже завершено, справа скерована до суду із обвинувальним актом (усі докази зібрані та зафіксовані в матеріалах справи), тому ризики впливу на можливе розслідування не існує.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурорапро законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 944/6614/21 в провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України.
Ухвалою суду першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави до 02.04.2022.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення небезпідставним є висновок щодо можливого ризику переховування обвинуваченого від суду.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України, яке є особливо тяжким злочином, та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з конфіскацією майна.
Зважаючи на стадію кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування.

При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції правильно встановив та належним чином обґрунтував наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перебуваючи на волі може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Також судом першої інстанції враховано стан здоров`я обвинуваченого, відсутність у нього тяжких захворювань, які б перешкоджали його утриманню в слідчому ізоляторі.
Наявність в обвинуваченого ОСОБА_8 на утриманні малолітніх дітей та матері-пенсіонерки, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини, у даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи наведене, правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт (як про це просить апелянт) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.
При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.

Колегія суддів вважає, що враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, судом першої інстанції обґрунтовано не визначено розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
УхвалуЯворівського районного суду Львівської області від 02 лютого 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4