10.05.2022 ЄУН 389/378/22
Провадження №1-кп/389/19/22
У Х В А Л А

10 травня 2022 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 08.01.2022, стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,
В С Т А Н О В И В :

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, оскільки попередня ухвала стосовно обвинуваченого закінчує свою дію 12.05.2022 року. Обгрунтував клопотання тим, що ОСОБА_4 скоїв щонайменше 3 корисливі злочини, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років, з огляду на що вбачається, що крадіжки є єдиним джерелом існування ОСОБА_4 та свідчить про те, що у разі не застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може вчинити інші кримінальні правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, офіційно не працевлаштований, не одружений, тому на даний час також існує можливість ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки тяжкість кримінального правопорушення та можливе покарання у разі доведення його вини, свідчать про те, що підозрюваний може вчинити спробу, направлену на переховування від органів досудового розслідування та суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заперечили щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт за місцем фактичного проживання обвинуваченого. Вказали на відсутність наміру щодо переховування від органів досудового розслідування та суду, а також на те, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, яку повинен забезпечувати матеріально.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, приходить до слідуючого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта...... чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131,176,183 КПК України).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст. 177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серед іншого, суд враховує наступне: вагомість наявних доказів, досліджених судом, що обвинувачений обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, тобто суд вбачає наявність розумної обґрунтованої підозри відносно обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину; тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованого злочину, при цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване діяння; вік та стан здоров`я обвинуваченого, його сімейний стан

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для ув`язнення.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, беручи до уваги характер та обставини протиправних дій, враховуючи особу обвинуваченого, особисті та соціальні обставини життя, а також його зв`язки із суспільством, відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків, тенденцію до вчинення ним кримінальних правопорушень, ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування, зважаючи на обґрунтовані наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання міри запобіжного заходу і на даний час не зникли, в зв`язку з чим застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Продовжуючи дію такого запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді взяття під варту, не відпали, що також унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись ст. 314-316 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Коханівка Знам`янського району Кіровоградської області, продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 12.30 год. 10 травня 2022 року по12.30 год. 07 липня 2022 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор», для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляція безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Знам`янського
міськрайонного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1