Номер провадження: 11-кп/813/1398/22
Справа № 510/2088/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ренійського районного суду Одеської області від 18.02.2022 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, інваліда ІІ групи, не працюючого, з середньою освітою, маючого двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а в останнє:
27.01.2020 року Ренійським районним судом Одеської області за ч.3ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, відповідно до ч.1ст.71 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, інвалід дитинства ІІ групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресом: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, а в останнє:
15.09.2008 року Ренійським районним судом Одеської області за ч.2ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі з застосуванням частини не відбутого покарання до 4 років позбавлення волі,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст.185, ч.2ст.186 КК України у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0000097 від 02.03.2015 року, №0002947 від 15.10.2017 року, №0000384 від 13.09.2018 року, №0000047 від 09.02.2019 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Вироком Ренійського районного суду Одеської області від 18.02.2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст.185, ч.2ст.186 КК України та йому призначено покарання: за ч.2ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі; за ч.2ст.186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ч.4ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Ренійського районного суду Одеської області від 27.01.2020 року за ч.3ст.185 КК України, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 8 (вісім) місяців. Суд вирішив строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 27.01.2020 року. Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання у вигляді 3 років 8 місяців, строк тримання його під вартою - з 02.03.2015 року по 05.03.2015 року, тобто 3 (три) дня.
Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст.185, ч.2ст.186 КК України та йому призначено покарання: за ч.2ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі; за ч.2ст.186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточно ОСОБА_8 4 (чотири) роки позбавлення волі. Суд вирішив застосувати до ОСОБА_8 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання із іспитовим строком на 3 (три) роки з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п.1-2ч.1,п.2ч.3ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно оскаржуваного вироку, в ході судового розгляду встановлено, що 02.03.2015 року о 18:30 год., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи у алкогольного сп`яніння, маючи єдиний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, увійшли через двері в приміщення магазину «ПП Дородновой», розташованого в АДРЕСА_3 , усвідомлюючи, що їх дії бачить продавець ОСОБА_9 , та не дивлячись на крик останньої, відкрито заволоділи кондитерськими виробами: зефіром біло-рожевим «Жако» вагою 1,350 кг., вартістю 31,85 грн. за один кг., на загальну суму 42,99 грн., пряниками «До посту» вагою 0,8 кг., вартістю 20,60 грн. за 1 кг. на суму 16,50 грн., мармеладом «Мозайка» вагою 0,200 гр., вартістю 32,50 грн. за 1 кг., на суму 6,50 грн., які належать потерпілій ОСОБА_10 , чим заподіяли їй шкоду на загальну 65,97 грн., після чого з викраденим з місця пригоди зникли, однак одразу після вчинення злочину були затримані громадянином ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування, обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.186 КК України, за ознаками: відкрите викрадання чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Крім того, як встановлено у ході судового розгляду, 15.10.2017 року, ОСОБА_8 , знаходився в маршрутному автобусі, рейсом з м. Рені напрямком до м. Ізмаїл Одеської області, та займав пасажирське місце в салоні біля проходу. В с. Орлівка Ізмаїльського (раніше - Ренійського) району Одеської області, у салон вказаного маршрутного автобусу увійшла мешканка с. Орлівка ОСОБА_12 , яка направлялась до м. Ізмаїл, та сіла на пасажирське сидіння з боку проходу перед ОСОБА_8 . Слідуючи напрямком в м. Ізмаїл, приблизно о 10:15 год., ОСОБА_8 побачив, що ОСОБА_12 розмовляє по телефону, яким вона після розмови положила до карману своєї куртки. В цей час у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на таємне заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_12 . Далі ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів та таємно від пасажирів маршрутного автобусу, які не усвідомлювали факту викрадення майна, також діючи непомітно для потерпілої ОСОБА_12 , таємно викрав з карману куртки останньої, мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmі 3S», залишковою вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи 2 520 грн., в якому знаходилась сім карта мобільного оператору «Київстар», залишковою вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи 25 грн. З викраденим майном ОСОБА_8 з місця злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 2 545 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 органом досудового розслідування, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.185 КК України, за ознаками: таємного викрадення чужого майна, (крадіжка), вчиненого повторно.

Крім того, як встановлено у ході судового розгляду, 09.09.2018 року приблизно о 09:00 год., більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 знаходячись у залі очікування автостанції в м. Рені Одеської області, яка розташована по вул. Пролетарська, де побачив на лавочці сплячого чоловіка, маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, підійшов до сплячого ОСОБА_13 та шляхом вільного доступу викрав у нього з барсетки гаманець чорного кольору фірми «Rоkеtsan» вартість якого відповідно до висновку експерта по товарознавчій експертизі від 14.03.2019 р. становить 160 грн., в якому знаходились 100 грн. та мобільний телефон марки «Хsiоmі-rеdmі-4», який потерпілий ОСОБА_13 оцінює у 1 000 грн. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця події зник, у подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 1 260 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 органами досудового розслідування, обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Крім того, як встановлено у ході судового розгляду, 04.02.2019 року приблизно о 19:24 год., ОСОБА_7 перебуваючи у магазині «Єва», який розташований по вул. Пролетарська 11, в м. Рені Одеської області, який належить ТОВ «Руш», з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до прилавку товарів побутової хімії де з полиці таємно викрав, упаковку змінних касет для бритви МАК-3 турбо вміст якої 4 шт., вартістю згідно довідки 300 грн. та одну пару рукавичок жіночих матерчатих вартістю згідно довідки 90 грн., після чого з місця події зник розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на суму 390 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 органами досудового розслідування, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи яка їх подала
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження та доведеності його вини, не погоджується з вироком суду в частині призначення покарання, мотивуючи апеляційну скаргу тим, що він є особою з інвалідністю, на даний час його здоров`я значно погіршилось. Крім того, зазначає, що судом не зараховано йому в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.
На підставі викладеного, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок відносно нього змінити в частині призначеного йому покарання та зарахувати йому строк попереднього ув`язнення.
Обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілі у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 , які не заперечували проти розгляду справи за відсутності іншого обвинуваченого та потерпілих, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих.

Позиції учасників судового розгляду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого в частині зарахування строку попереднього ув`язнення; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Положення ст.2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд не сформулював обвинувачення стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яке визнане районним судом доведеним та за яким суд визнав обвинувачених винними.

Положеннями ч.1 ст.91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст.185, ч.2ст.186 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність кваліфікувати дії обвинувачених за ч.2ст.186 КК України, як відкрите викрадання чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно, та за ч.2ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та визнав їх винними за вказаними нормами кримінального закону.

Разом з цим, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а зазначив виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, визначену органом досудового слідства, а не встановлену судом за результатами судового розгляду, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

З огляду на вищезазначене, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин скоєних обвинуваченими кримінальних правопорушень, зокрема у зв`язку з відсутністю чіткого формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинувачених конкретних злочинів, а тому вирок районного суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Допущені районним судом порушення вимог ст.374 КПК України не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до вироку районного суду, зокрема його мотивувальної частини, не вбачається які обставини, зокрема який обсяг обвинувачення, було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду, що унеможливлює перевірку апеляційним судом висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано районним судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст.42 КПК України, що в силу положень ст. 412 КПК України також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. 2, 7 КПК України.

У зв`язку з скасуванням судового рішення, а також беручи до уваги те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, не одружений, офіційно не працевлаштований, тому є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення а тому, з метою забезпечення проведення підготовчого судового засідання, апеляційний суд вважає за доцільне залишити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення зазначеного питання судом першої інстанції під час проведення підготовчого судового засідання, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб.

Керуючись 183, 199, 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ренійського районного суду Одеської області від 18.02.2022 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України скасувати.
Призначити новий судовий розгляд обвинувального акту у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0000097 від 02.03.2015 року, №0002947 від 15.10.2017 року, №0000384 від 13.09.2018 року, №0000047 від 09.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України в тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, тобто до 07.08.2022 року, але не більше ніж до дня проведення підготовчого судового розслідування.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4