Справа №590/548/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/559/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ямпільського районного суду Суми від 17 вересня 2021 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 21.07.2015 року вироком Ямпільського районного суду Сумської області за ч.3 ст. 185, ст..69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16.09.2016 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 в якій він просив вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 17.09.2021 року, змінити та звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України на 1 рік 6 місяців.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання:

за ч.2 ст.185 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі;

за ч.3 ст.185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим і остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказував, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не відніс до пом`якшуючих обставин те, що він має малолітню дитину, у нього стійка втрата працездатності, відсутність з боку потерпілих матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, заяви потерпілих про те, щоб не позбавляти волі ОСОБА_6 , характеристики, в тому числі досудової доповіді органу пробації, у якій зазначено, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.

Зазначав, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вказав, що малолітня дитина не є обставиною, яка пом`якшує покарання, так як не було надано достатніх доказів щодо її утримання. З такою позицією суду захисник не погоджувався, оскільки до матеріалів справи було долучено копію свідоцтва про народження дитини, в якому у графі «батько» вказане прізвище обвинуваченого, разом з тим посилання суду на те, що малолітня дитина разом з матір`ю проживає в іншій місцевості та у обвинуваченого відсутні кошти для допомоги малолітній дитині є безпідставним твердженням, так як жодних доказів з даного приводу не має в матеріалах справи, а обвинувачений під час надання показів у суді першої інстанції пояснив, що допомагає дитині, а відтак судом першої інстанції дана пом`якшуюча обставина повинна була взята до уваги.

Стверджував, що судом першої інстанції безпідставно було відкинуто докази щодо стійкої втрати працездатності обвинуваченим, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні інші відомості щодо стану здоров`я обвинуваченого, а відтак суд першої інстанції позбавлений права оцінювати саме стан здоров`я ОСОБА_6 .

Вказував, що потерпілі не мають жодних матеріальних та моральних претензій , про що свідчать написані на адресу суду заяви з проханням не позбавляти волі обвинуваченого, який відшкодував заподіяну шкоду та вибачився перед ними, але дану пом`якшуючу обставину суд першої інстанції не взяв до уваги при винесенні оскаржуваного вироку.

Разом з тим зазначав, що судом першої інстанції не була взята до уваги досудова доповідь органу пробації, який вважав за можливе виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

На думку захисника всі ці обставини у відповідності до ст..66 КК України повинні були віднесені до пом`якшуючих обставин та дають підстави застосувати до ОСОБА_6 ст..75 КК України і призначити йому покарання з іспитовим строком на певний період.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_6 , 05 березня 2021 року, близько 09:00 години, знаходячись на законних підставах на території домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_1 , де маючи умисел на таємне з корисливих спонукань викрадення чужого майна, діючи повторно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку майна, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме: металевих воріт з чорного металу вагою 160 (сто шістдесят) кг. вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-21/4210-ТВ від 12.04.2021 року за 1 (один) кг. брухту чорного металу станом на момент вчинення кримінального правопорушення (початок березня 2021 року) становить - 5,27 грн, тобто загальною вартістю 843,20 грн.

Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 843,20 грн.

Крім цього, 01.06.2021 близько 22:00 години ОСОБА_6 , знаходячись на законних підставах на території домогосподарства ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де маючи умисел на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, впевнившись в тому, що його дії будуть непомітними для потерпілого та сторонніх осіб, шляхом відкриття вхідних дверей приміщення літньої кухні поштовхом, проник в середину. Продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 перебуваючи в середині приміщення літньої кухні, таємно викрав металеві частини з дров`яної печі потерпілого ОСОБА_9 , а саме:

- стандартну металеву пічну плиту з дров`яної печі розмірами 40x70 см з двома отворами в першому отворі з чотирьома (4) кружками, в другому отворі з трьома (3) кружками вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-21/6824-ТВ від 16.06.2021 - 717 грн;

- сім (7) металевих кружків з стандартної металевої пічної плити розмірами 40x70 см. з дров`яної печі з двома отворами (в першому отворі 4 кружки в другому отворі 3 кружки) вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ19/119-21/6824ТВ від 16.06.2021 - 147 грн;

- стандартні металеві пічні дверцята (топічні) з дров`яної печі розмірами 20x20 см вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-21/6824-ТВ від 16.06.2021 - 117 грн;

- стандартний металевий колосняк з дров`яної печі розмірами 15x30 см з шістьма ребрами вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ- 19/119-21/6824-ТВ від 16.06.2021 - 160 грн.

Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1141,00 грн.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_7 та прокурор були повідомлені завчасно належним чином.

Від захисника ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи як без його участі, так і без участі обвинуваченого, з аналогічною заявою до апеляційного суду звернувся і прокурор.

Враховуючи наявність вищевказаних заяв, а також, що учасники провадження повідомлені про час, день та місце розгляду справи належним чином, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду без їх участі, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України, бо в апеляційній скарзі питання про погіршення становища обвинуваченого не ставиться, а тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та погодився з фактичними обставинами справи, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються і захисником вирок суду в цій частині не оскаржується.

За приписами ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції переглянути виключно в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого. Зокрема суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочином невеликої тяжкості (ч. 2 ст. 185 КК України) та тяжким злочином (ч. 3 ст. 185 КК України), особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в т.ч. й за злочини проти власності, має малолітню дитину 2020 року народження, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, перебуває на обліку у лікаря психіатра, діагноз легка розумова відсталість, формально характеризується за місцем проживання. Суд також врахував позицію потерпілих, які в зв`язку з тим, що під час досудового розслідування заподіяна злочином шкода відшкодована, претензій ні матеріального, ні морального характеру до обвинуваченого не мають, цивільний позов не заявляють. Разом з тим, судом враховані досудова доповідь органу пробації щодо обвинуваченого та висновок судово-психіатричного експерта від 22.06.2021 №234 ОСОБА_6 на момент вчинення злочину виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність), не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_6 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнав щире каяття обвинуваченого, який висловив критичну оцінку своєї поведінки шляхом повного визнання вини та готовності нести кримінальну відповідальність, а також його активне сприяння у розкритті злочину, оскільки він добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним буде призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі, а за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що міра покарання, призначена судом першої інстанції за ч.2 ст.185 КК України є не максимальною, яка визначена в санкції даної статті КК , а за ч.3 ст.185 КК України є мінімальною.

Водночас апелянт вважав, що ОСОБА_6 слід звільнити від такого покарання з випробуванням застосувавши положення ст. 75 КК України.

Як підстави для звільнення вказував те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не відніс до пом`якшуючих обставин те, що він має малолітню дитину, у нього стійка втрата працездатності, відсутність з боку потерпілих матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, заяви потерпілих про те, щоб не позбавляти волі ОСОБА_6 , характеристики, в тому числі досудової доповіді органу пробації, у якій зазначено, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в сукупності з вказаними доводами апелянта колегія суддів вважає їх безпідставними та не достатніми для того, щоб звільнити обвинуваченого від призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням.

Так, згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є не обов`язком суду, а його правом, в тому разі коли суд встановить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства, що обвинувачений може стати на шлях виправлення не будучи позбавленим волі.

В даному випадку, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, що до цього він вже 3 рази відбував покарання за вчинення злочинів проти власності, які носять умисний, аналогічний характер тим злочинам до відповідальності за які він притягується знову. Вказане свідчить про відсутність в особи бажання ставати на шлях виправлення, не порушувати закон та забезпечувати себе засобами для існування в законний спосіб.

Доводи апелянта про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вказав, що малолітня дитина не є обставиною, яка пом`якшує покарання, так як не було надано достатніх доказів щодо її утримання, разом з тим до матеріалів справи було долучено копію свідоцтва про народження дитини, в якому у графі «батько» вказане прізвище обвинуваченого, а посилання суду на те, що малолітня дитина разом з матір`ю проживає в іншій місцевості та у обвинуваченого відсутні кошти для допомоги малолітній дитині є безпідставним твердженням, так як жодних доказів з даного приводу не має в матеріалах справи, а обвинувачений під час надання показів у суді першої інстанції пояснив, що допомагає дитині, а відтак судом першої інстанції дана пом`якшуюча обставина повинна була взята до уваги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та визнає їх необґрунтованими, дані обставини свого підтвердження матеріалами справи не знайшли.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно було відкинуто докази щодо стійкої втрати працездатності обвинуваченим, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні інші відомості щодо стану здоров`я обвинуваченого, а відтак суд першої інстанції позбавлений права оцінювати саме стан здоров`я ОСОБА_6 , колегія суддів визнає безпідставними, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів апелянта про те, що потерпілі не мають жодних матеріальних та моральних претензій, про що свідчать написані на адресу суду заяви з проханням не позбавляти волі обвинуваченого, який відшкодував заподіяну шкоду та вибачився перед ними, але дану пом`якшуючу обставину суд першої інстанції не взяв до уваги при винесенні оскаржуваного вироку, то колегія суддів визнає їх необґрунтованими, оскільки шкода завдана потерпілим злочинами відшкодована завдяки діям працівників правоохоронних органів, що зумовило обвинуваченого будучи фактично викритим у вчиненні кримінальних правопорушень повернути викрадене майно.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не була взята до уваги досудова доповідь органу пробації, який вважав за можливе виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що така доповідь для суду є джерелом інформації про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, однак не є вирішальною для суду при визначенні міри покарання і звертає увагу апелянта на те, що дана обставина була врахована при призначенні обвинуваченому покарання.

Інших доводів, які б виступили обставинами для задоволення вимог їх апеляційних скарг ні обвинуваченим ні захисником в ході апеляційного розгляду справи не наведено та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в оскарженій його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції має бути залишений без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 17.09.2021 року, відносно ОСОБА_6 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4