Справа № 938/775/21
Провадження № 11-кп/4808/371/22
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 00000514 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями, що подані обвинуваченим на вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, неодруженого, інваліда ІІ групи, освіта середня, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 умисно заподіяв тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_9 , що спричинило смерть потерпілої, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставинах.

11 вересня 2021 року у вечірній період часу після спільного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за місцем їх проживання в с. Яблуниця Верховинського району виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс декілька ударів руками та ногами в область голови ОСОБА_9 , внаслідок чого заподіяв їй закриту черепно-мозкову травму, набряк головного мозку, крововилив під оболонку головного мозку, які згідно з висновком судово-медичного експерта від 13.10.2021 року № 69 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та спричинили смерть ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити менш суворе покарання, із застосуванням ст. 69 КК України.

Вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалено помилково, внаслідок порушення вимог кримінального матеріального закону. Вказує, що суд першої інстанції не визнав як пом`якшуючі обставини повне визнання вини, щире каяття, пославшись на те, що обвинувачений ОСОБА_7 «жалю до своєї поведінки не висловив». Зазначає, що обвинувачений визнав вину ще під час досудового розслідування і позиція його не змінилась і під час судового розгляду, однак через дефекти мовлення він не може висловлюватися чітко та зрозуміло. Стверджує, що обтяжуючу обставину стан алкогольного сп`яніння слід виключити та не брати до уваги, оскільки ні органом досудового розслідування, а ні в ході судового розгляду так і не було встановлено ступінь сп`яніння ОСОБА_7 .

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати, винести новий вирок застосувати при призначені йому покарання ст.ст. 66, 69 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 просив пом`якшити йому покарання, врахувавши всі наведені ним обставини;

- захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання таким, що відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, у ході ухвалення оскаржуваного вироку суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону, що встановлюють вимоги до судового рішення, дотримався у повному обсязі.

З врахуванням того, що розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій, апелянтом не оскаржується та не перевіряються апеляційним судом.

Оскільки в апеляційній скарзі з доповненням захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 оспорюють вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні, зазначеного у вироку кримінального правопорушення, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України є вірною та в поданій апеляційній скарзі з доповненнями не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі з доповненнями порушується питання про зміну вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів керуючись ст. 404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: 1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; 2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Із вироку суду вбачається, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особу, а також наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Зокрема, як обставину, що обтяжує покарання, суд першої інстанції врахував вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції, на підставі цих відомостей, прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі у межах санкції цієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність, яка встановлює межі строку такого покарання від 7 (семи) до 10 (десяти) років, суд першої інстанції визначив обвинуваченому покарання на строк 7 (сім) років мінімальне покарання, що передбачено санкцією статті.

Разом з тим, захисник та обвинувачений в поданій апеляційній скарзі з доповненнями вважають таке покарання занадто суворим, оскільки судом безпідставно враховано обтяжуючу покарання обставину, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не вбачає зі змісту апеляційної скарги з доповненнями переконливих доводів для прийняття судом апеляційної інстанції рішення про визнання призначеного судом першої інстанції покарання таким, що не відповідає тяжкості, вчиненого ним злочину у рамках даного кримінального провадження, внаслідок суворості та, як результат пом`якшення йому призначеного судом першої інстанції покарання.

Так, доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо того, що суд першої інстанції жодним чином не обгрунтував наявність такої обтяжуючої покарання обставини як вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Зокрема, з обвинувального вироку в даному кримінальному провадженні вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, і ця обставина визнана такою, що обтяжує покарання.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не знаходився в стані сп`яніння про що надано Протокол №12 Медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння від 12 вересня 2021 року, а тому вирок суду в цій частині необхідно змінити, не є слушним.

З наданого Протоколу №12 Медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння від 12 вересня 2021 року вбачається дата і точний час огляду освідування, а саме 12 вересня 2021 року о 16 годні 15 хвилин, тобто на наступний день з дня вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, вказаний Протокол №12 Медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння від 12 вересня 2021 року не доводить відсутність стану сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення саме у вечірній час 11 вересня 2021 року.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засідання суду першої інстанції дав показання про те, що протягом 11 вересня 2021 року вживав спиртні напої разом з потерпілою та іншими особами, про що зазначено у вироку аналогічні пояснення надала свідок ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає, що стан сп`яніння особи в кримінальному провадженні може бути встановлений на підставі пояснень обвинуваченого та свідка, тому вважає доведеним факт вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відповідно відсутні підстави для вилучення обтяжуючої обставини стан алкогольного сп`яніння, що встановлено судом.

А тому колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, є цілком достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для застосування ст. 69 КК України не встановлено.

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, зокрема неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за результатами розгляду апеляційної скарги з доповненнями не встановлено, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями, що подані обвинуваченим залишити без задоволення.

Вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2022 року ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_12