Справа № 129/2118/16-к
Провадження №11-кп/801/492/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000170, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.03.2022, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із базовою вищою освітою, неодруженого, фізичної особи-підприємця, інваліда другої групи, раніше несудимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, від призначеного основного покарання ОСОБА_7 звільнено, якщо протягом іспитового строку тривалістю три роки він не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього цим вироком обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом встановлено, що 27.05.2016 о 22 год 40 хв в м. Гайсині по вул. 1 Травня в напрямку м. Умань, неподалік АЗС «ОККО» ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, всупереч вимогам п.п. 2.9 (а), 10.1 ПДР України, керуючи автомобілем «Део-Ланос» № НОМЕР_1 при зміні напрямку руху праворуч, не переконався в небезпеці і перешкоді іншим учасникам дорожнього руху, виїхав за межі проїзної частини на праве узбіччя, де допустив наїзд на припаркований автомобіль «МАН» № НОМЕР_2 , який був залишений водієм ОСОБА_8 ; в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Део-Ланос» № НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження у виді саден в ділянці обличчя, лівої кисті, лівого колінного суглобу; синця в ділянці правого ока; крововиливу під м`які тканини голови зі сторони їх внутрішньої поверхні; переломів кісток склепіння та основи черепу; забою головного мозку; субарахноїдального крововиливу; від отриманої ОСОБА_9 закритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепу, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу настала смерть потерпілої.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
Прокурор вказує на відсутність підстав звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням. Вважає, що суд не дав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 у населеному пункті керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та те, що його дії призвели до тяжких непоправних наслідків.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи учасників провадження, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, зокрема, показаннях самого обвинуваченого, який у судовому засіданні повністю визнав свою вину та повідомив обставини вчиненого злочину.

Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ніким не оскаржуються.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом належним чином не враховано керування обвинуваченим транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та наслідки злочину, жодним чином не спростовують висновку місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав повністю, каявся, просив пробачення у потерпілої ОСОБА_10 , повністю відшкодував моральну та матеріальну шкоду.
Суд врахував обтяжуючу покарання обставину - скоєння злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому пом`якшуючими покарання обставинами суд визнав щире каяття й правдиві показання, активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, повне добровільне відшкодування заподіяної злочином матеріальної і моральної шкоди потерпілій.
Також суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який скоїв тяжкий необережний злочин вперше, щиро розкаявся, має молодий вік, роботу, засоби для існування, є фізичною особою-підприємцем, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, має хронічні захворювання і інвалідність другої групи, потребує повторного лікування, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, повністю добровільно відшкодував потерпілій заподіяну злочином матеріальну і моральну шкоду, неодноразово просив у потерпілої вибачення, проживає разом із батьком ОСОБА_11 інвалідом другої групи. Позицію потерпілої ОСОБА_10 , матері ОСОБА_9 , яка вибачила обвинуваченого і просила суд суворо ОСОБА_7 не карати і не позбавляти волі.
Окрім того, судом взято до уваги висновок органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, з покладенням на нього передбачених ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього ст. 75 КК України, прийнявши рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчинення ним нових злочинів у майбутньому.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, призначене ОСОБА_7 покарання не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості.
Судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65, 75 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Апеляційний суд переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України.
Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.03.2022 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4