У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000589, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, -

встановив:

11 травня 2022 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна, вилученого у нього автомобіля «Volkswagen» моделі «Transporter» з номерним знаком Польської реєстрації НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль «Volkswagen» моделі «Transporter» серії НОМЕР_2 , та літальний пристрій власного виробництва та катапульту в комплекті з резинкою(металеву конструкцію для запуску літального пристрою), накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2021 (справа №309/13468/21) шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування цим майном.
В обґрунтування клопотання, вказує, що на сьогодні відсутні правові підстави для арешту майна, наслідки арешту майна не є співмірними з інтересами держави, а обмеження право власності ОСОБА_4 , який на даний час є фізичною особою підприємцем , позбавляє його можливості здійснювати законну підприємницьку діяльність та отримувати засоби для проживання під час дії на території України військового стану.
Адвокат ОСОБА_3 та власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду адвокат подав клопотання, зі змісту якого вбачається, що клопотання про скасування арешту майна він підтримує, просить таке розглянути у їх відсутності.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав матеріали кримінального провадження, разом з тим його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши матеріали клопотання, додані пояснення сторін, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.
Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.
Згідно ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.
Відповідно до частини 6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підстав і вмотивованого судового рішення,ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як встановлено судом, 11.10.2021 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000589 за клопотанням старшого слідчого СВ ВП №1 Ужгородського РУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter» з номерним знаком Польської реєстрації НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль «Volkswagen» моделі «Transporter» серії НОМЕР_2 , та літальний пристрій власного виробництва та катапульту в комплекті з резинкою(металеву конструкцію для запуску літального пристрою).
Власником майна є ОСОБА_4 ..
Метою накладення арешту на майно автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter» з номерним знаком Польської реєстрації НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль «Volkswagen» моделі «Transporter» серії НОМЕР_2 , та літальний пристрій власного виробництва та катапульту в комплекті з резинкою(металеву конструкцію для запуску літального пристрою) є збереження речових доказів.
Клопотання ОСОБА_4 аргументовано тим, що на сьогодні відсутні правові підстави для арешту майна, наслідки арешту майна не є співмірними з інтересами держави, а обмеження право власності ОСОБА_4 , який на даний час є фізичною особою підприємцем, позбавляє його можливості здійснювати законну підприємницьку діяльність та отримувати засоби для проживання під час дії на території України військового стану.
При цьому у вказаному кримінальному провадженні жодній особу не оголошено пвдозри.
Згідно оглянутих матеріалів кримінального провадження будь які слідчі чи процесуальні дії із вказаним арештованим майном не проводились, матеріали справи не містять будь яких посилань про призначення експертиз, де вказані предмети є обєктами дослідження.
Зазначені обставини сторона обвинувачення жодним чином не спростовує.
Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.
Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.
Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Разом з тим, враховуючи, що даний автомобіль визнаний речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження, яке на даний час не розглянуто, обвинувальний акт до суду не скеровано /відповідні дані у матеріалах клопотання відсутні/, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню та зазначає, що відпала потреба подальшого застосування арешту транспортного засобі лише в частині заборони користування таким.
Також слідчий суддя, зазначає, що вирішення питання про передачу вказаного вище транспортного засобу на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 не входить до повноваження слідчого судді під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, оскільки вирішення даного питання є компетенцією органу досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Таким чином, клопотання про скасування арешту на майно підлягає частковому задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.100,174 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна №0000589, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України задовольнити частково.
Скасувати арешт на автомобіль «Volkswagen» марки «Transporter» з номерним знаком Польської реєстрації НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль «Volkswagen» моделі «Transporter» серії НОМЕР_2 , та літальний пристрій власного виробництва та катапульту в комплекті з резинкою(металеву конструкцію для запуску літального пристрою) накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2021 (справа №309/13468/21), в частині заборони користування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1