Справа № 522/3704/18
Провадження № 1-кп/522/1857/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000415 від 15.01.2016 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з неповною вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
- у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що у березні 2015 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «ibud.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_9 побачив на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме: сітки «рабиці» та металевого дроту, та вирішив поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілому ОСОБА_9 повідомлено, що продаж необхідного йому товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 4220 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_10 , котра є співмешканкою ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 31.03.2015 ОСОБА_9 , перерахував грошові кошти в розмірі 4220 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_9 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останньому на зазначену суму.

Так, у квітні 2015 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_11 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме: бетонних стовпів, сітки «рабиці», проволоки, та вирішила поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_11 повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 22498 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_10 , котра є співмешканкою ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 27.04.2015 ОСОБА_11 , перерахувала грошові кошти в розмірі 22498 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_11 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останній на зазначену суму.

Так, у серпні 2015 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_12 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці», та вирішила поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_12 повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 14990 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 10.08.2015 ОСОБА_12 , перерахувала грошові кошти в розмірі 14990 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_12 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останній на зазначену суму.

Так, у жовтні 2015 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_13 побачив на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці» та вирішив поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілому ОСОБА_13 повідомлено, що продаж необхідного йому товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 2500 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_10 , котра є співмешканкою ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 05.10.2015 ОСОБА_13 , перерахував грошові кошти в розмірі 2500 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_13 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останньому на зазначену суму.

Так, у вересні 2015 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_14 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці», та вирішила поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_14 повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 7000 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 29.09.2015 ОСОБА_14 , перерахувала грошові кошти в розмірі 7000 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_14 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останній на зазначену суму.

Так, у січні 2016 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «fiagma.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_15 побачив на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме: сітки «рабиці», залізо-бетонних стовпчиків, дроту колючого та вирішив поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілому ОСОБА_15 повідомлено, що продаж необхідного йому товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 18500 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 21.01.2016 ОСОБА_15 , перерахував грошові кошти в розмірі 18500 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_15 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останньому на зазначену суму.

Так, у березні 2016 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_16 побачив на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме: сітки «рабиці», дроту колючого та дроту стального, вирішив поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілому ОСОБА_16 повідомлено, що продаж необхідного йому товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 20000 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 11.03.2016 ОСОБА_16 , перерахував грошові кошти в розмірі 20000 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_16 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останньому на зазначену суму.

Так, у травні 2016 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_17 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме: сітки «рабиці», ж/б стовпчиків та дроту, та вирішила поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_17 повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 5300 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 13.05.2016 ОСОБА_17 , перерахувала грошові кошти в розмірі 5300 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_17 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останній на зазначену суму.

Так, у червні 2016 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «agrometstroi.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_18 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме: сітки «рабиці», та дроту, та вирішила поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_18 повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 4342 грн. 50 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_19 , котрий на той момент був найманим співробітником ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 30.06.2016 ОСОБА_18 , перерахувала грошові кошти в розмірі 4342 грн. 50 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_18 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останній на зазначену суму.

Так, у червні 2016 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «prom.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_20 та її чоловік ОСОБА_21 побачили на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме будівельних матеріалів у вигляді сітки «рабиці», дроту, арматури, та вирішили поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови чоловікові потерпілої ОСОБА_20 ОСОБА_21 було повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 36631 грн. 02 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_19 , котрий на той момент був найманим співробітником ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 01.07.2016 чоловік потерпілої ОСОБА_20 ОСОБА_21 , перерахував грошові кошти в розмірі 36631 грн. 02 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_21 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останній на зазначену суму.

Так, у липні 2016 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «agrometstroi.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_22 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме: залізо-бетонних стовпчиків, та вирішила поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_22 було повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 13000 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_19 , котрий на той момент був найманим співробітником ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 08.07.2016 чоловік ОСОБА_22 ОСОБА_23 , перерахував грошові кошти в розмірі 13000 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_22 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останній на зазначену суму.

Так, у вересні 2016 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_24 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці», бетонних стовпчиків, хвіртки звареної з металевих кутників з сіткою «рабицею», а також монтажну огорожу та вирішила поцікавитися у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_14 повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 5700 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 , відкритий у ПАТ «Укрсоцбанк» на ім`я ОСОБА_8 .

Довірившись продавцеві, 13.09.2016 ОСОБА_24 , перерахувала грошові кошти в розмірі 5700 грн. 00 коп. на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_8 , не маючи дійсного наміру взяті за себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_24 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останній на зазначену суму.

Під час судового засідання захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заявила клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_8 , в якому просить закрити кримінальне провадження, на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження.

Заслухавши сторони кримінального провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання захисника обвинуваченого про закриття кримінального провадження слід задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення внесені: 15.01.2016 за №0000415 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України; 17.11.2017 за № 0007269, №0007270, №0007271, №0007272, №0007273 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України; 30.11.2017 за №0007528, №0007529 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України; 30.01.2018 за №0000631, №0000632, №0000633, №0000634, №0000635 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України (Розділ І п.п.2, 39-43, 53, 55, 75-79 Реєстру доданого до обвинувального акту).

Постановами прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 від 20.12.2017 та від 06.02.2018 вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження та присвоєно єдиний номер №0000415 (Розділ ІІ п.п.13, 14 Реєстру доданого до обвинувального акту).

21.12.2017 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України (Розділ І п.66 Реєстру доданого до обвинувального акту).

Отже, строк досудового розслідування по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_8 підлягає закінченню 21.12.2017.

20.02.2018 потерпілій стороні повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування (Розділ І п.84-95 Реєстру доданого до обвинувального акту).

20.02.2018 повідомлено ОСОБА_8 та його захиснику про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні(Розділ І п.96 Реєстру доданого до обвинувального акту).

20.02.2018 повідомлено ОСОБА_8 та його захиснику про відкриття матеріалів досудового розслідування (Розділ І п.97 Реєстру доданого до обвинувального акту).

26.02.2018 складено слідчим та затверджено прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України (Розділ І п.99 Реєстру доданого до обвинувального акту).

26.02.2018 ОСОБА_8 та його захиснику адвокату ОСОБА_7 вручено обвинувальний акт з реєстром у кримінальному провадженні № 0000415 від 15.01.2016

03.03.2018 обвинувальний акт та реєстр у кримінальному провадженні № 0000415 від 15.01.2016 надійшов до Приморського районного суду м. Одеси, що свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України, враховуючи, що обвинувальний акт складено та підписано після закінчення строку досудового розслідування.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 283 параграфу 1 «Форми закінчення досудового розслідування» Глави 24 КПК України є виключно три форми закінчення досудового розслідування після повідомлення особі про підозру: 1) закриття кримінального провадження прокурором; 2) звернення прокурора до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернення прокурора до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Підсумовуючи, суд зазначає, що в силу пункту 5 частини першої статті 3, частини другої статті 283 та частини першої статті 219 КПК України у даній справі прокурором обрано форму закінчення досудового розслідування звернення (направлення) до суду з обвинувальним актом. Днем реалізації цієї форми є день звернення до суду з обвинувальним актом.

Згідно зі статтею 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (частина 2 статті 113 КПК України).

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

Послідовно реалізуючи політику, спрямовану на підвищення гарантій захисту прав і свобод людини, український законодавець на протязі останніх декількох років вніс низку важливих змін до чинного КПК стосовно строків досудового розслідування, починаючи з впровадження механізму судового контролю за строками розслідування і закінчуючи введенням процесуальних санкцій, під якими необхідно розуміти негативні наслідки для сторони обвинувачення у разі недотримання нею чітких вимог КПК і вчинення процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень поза межами цих строків.

Законом України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року частину першу статті 284 КПК було доповнено пунктом 10, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Вказана норма була введена в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не має зворотньої дії в часі та застосовується до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Внесені зміни кореспондують загальній засаді кримінального провадження, закріпленій у статті 28 КПК, відповідно до якої розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень, і співвідносяться з практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так у справі «Іванов проти України» зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в кримінальному провадженні застосовується у такий спосіб, щоб особа, яку звинувачено, не залишалася тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (пункт 71). Аналогічні позиції ЄСПЛ висловив у справах Карт проти Туреччини (пункт 68), Вемхофф проти Німеччини (пункт 18). При цьому ЄСПЛ у справі "Іванов проти України" вказав, що період, який має прийматися до уваги повинен відраховуватися саме з порушення кримінальної справи проти особи (пункт 63).

В інтерпретації ж до чинного КПК цей період необхідно відраховувати з дня притягнення до кримінальної відповідальності як стадії кримінального провадження, яка, згідно з пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК, починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 116 КПК України передбачено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Положеннями ч.1 ст.219 КПК регламентовано, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом.

При цьому, згідно з Параграфом 3 Глави 24 КПК, регламентуючи звернення до суду з обвинувальним актом, законодавець визначився, що передання обвинувального акта до суду та надання під розписку копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному його захиснику, законному представнику здійснюється одночасно (ст. 293 КПК). Таким чином, слід констатувати, що діючий процесуальний закон не передбачає можливості будь-яких затримок передання обвинувального акту до суду поза межами строків досудового розслідування.

На переконання суду, у даному випадку, моментом звернення до суду з обвинувальним актом є саме дата його надходження безпосередньо до суду, а не дата вказана у супровідному листі, оскільки такий обвинувальний акт було доставлено до суду нарочно. Зазначене узгоджується з позицією Верховного суду, викладеній в ухвалах від 15.03.2021 у справі №676/6116/18 та від 06.09.2021 у справі № 575/320/19.

При цьому судом враховується, що Верховний Суд у складі колегії суддів Верховний Суд Третьої судової палати Касаційного кримінального суду зробив висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 711/3111/19, згідно якого кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду. Перевірка судом першої інстанції у підготовчому провадженні дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291, 293 КПК, а також виконання ним приписів ст.219 КПК в частині направлення обвинувального акта у строки досудового розслідування є передумовою набуття підозрюваним у вчиненні злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я особи, процесуального статусу обвинуваченого стосовно якого, відповідно до частини 1 статті 337 КПК, має здійснюватися судовий розгляд. Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних державних органів, а також важливість справи для заявника. Суд також вимагає від державних органів, що розслідують справи, особливої сумлінності, щоб судочинство було здійснено невідкладно («Пелісьє і Сассі проти Франції», «Паскал проти України», «Вітрук проти України», «Іванов проти України», «Торопов проти України», «Нахманович проти Росії» та інші).

Щодо повноважень суду слід зазначити таке.

Щодо чинності пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України

Відповідно до підпункту 19 пункту 7 § 1 Розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до законів України, а саме, у Кримінальному процесуальному кодексі України частину 1 статті 284 доповнено пунктом 10 такого змісту: "10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи". Відповідно до пункту 4 § 2. Прикінцеві положення Розділу 4 цього ж закону підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін. Відповідно до пункту 1 Розділу 6 Прикінцеві положення цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", тобто з 15 грудня 2017 року. Отже, пункт 10 частини першої статті 284 КПК України набув чинності 15 березня 2018 року.

При вирішені справи судом також враховано висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 10 частини 1 статті 284 та пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України, що викладені в судовому рішенні Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду по справі №712/6375/18 від 26.05.2020, постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду по справі №201/10434/19 від 25.11.2020, ухвалі Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду по справі №243/11589/19 від 13.10.2020, постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду по справі №556/1381/18 від 26.05.2020, ухвалі Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №676/6116/18 від 15.03.2021, ухвалі Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №676/804/20 від 05.04.2021, постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №991/6516/20 від 21.04.2021, постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №199/4574/20 від 26.05.2021, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №752/3218/20 від 01.07.2021, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №264/7347/20 від 14.09.2021.

Відповідно до частини четвертої статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Частиною другою статті 283 КПК України передбачено обов`язок прокурора у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження, звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Відповідно до частини першої статті 113 КПК України процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Таким чином, відповідно до статей 5, 110, 115, частини першої статті 291 та частини другої статті 283 КПК України прокурор має право приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні виключно в межах процесуальних строків, зокрема, складати, затверджувати та направляти обвинувальний акт у кримінальному провадженні у межах строку досудового розслідування.

Судом не приймаються до уваги заперечення прокурора про те, що відомості про кримінальне правопорушення за фактом шахрайського заволодіння чужим майном, внесені до ЄРДР 15.01.2016, тобто до введення в дію змін у ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки вказані відомості внесенні за заявою потерпілого ОСОБА_25 , а об`єднане кримінальне провадження за № 0000415, яке знаходиться в провадженні суду, не містить відомостей про потерпілого ОСОБА_25 .
Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Злочини, які ставляться у вину ОСОБА_8 не є тяжкими чи особливо тяжкими злочинами проти життя та здоров`я особи, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України та задоволення клопотання сторони захисту, як такого, що містить вимогу про закриття кримінального провадження.

На підставі вищезазначеного, керуючись 2, 284, 369-372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000415 від 15.01.2016за обвинуваченням ОСОБА_8 , у скоєні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, закрити на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням після повідомлення особі про підозру строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси в апеляційний суд Одеської області протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

04.07.2022