Номер провадження: 11-кп/813/1962/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000414 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2022 року , якою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаїв, громадянки України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 07 вересня 2022 року відносно ОСОБА_8 продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 листопада 2022 року включно.

Цією ж ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційні скарги від яких не надходили .

Ухвала суду першої інстанції від 07.09.2022 року перевіряється в межах поданої апеляційної скарги лише відносно ОСОБА_8 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_8 змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та звільнити її з-під варти.
Вказує, що оскаржувана ухвала суду прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення , тому підлягає скасуванню.
Прокурором не було виконано вимоги глави 18 КПК, згідно з якими на прокурора покладено обов`язок кожного разу доводити не лише ту обставину , що існують ризики, але й ту, що ці ризики не зменшилися і що подальше застосування запобіжного заходу є дійсно обґрунтованим.
Судом не був здійснений аналіз ризиків формально зазначених прокурором з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого , як того вимагають норми чинного законодавства та практика ЄСПЛ.
Прокурор у клопотанні заявив про існування ризиків , тяжкість злочину, ймовірний вплив на потерпілих, свідків та перешкоджання слідству без будь-якого посилання на докази, які б могли впевнити у законності тривалого утримання обвинуваченого під вартою.
Через порушення прокурором ст. 184 КПК , порушення судом вимог ст. 194 КПК суд сам себе позбавив можливості надати оцінку доказам, якими прокурор зобов`язаний був мотивувати наявність обґрунтованого обвинувачення , яке є необхідною умовою для продовження строку тримання під вартою .
Захисник зазначає, що ризики, які зазначив прокурор у клопотанні є також у інших учасників угрупування . Але прокурор вимагає для них нічний домашній арешт. Однак прокурор не зазначає, чому саме ОСОБА_8 повинна триматися під вартою, при тому , що вона має неповнолітню дитину.
Суд знехтував вимоги ст. 194, 370, 372 КПК , що є істотним порушенням вимог КПК та призвело до ухвалення незаконного та невмотивованого судового рішення. Суд проігнорував доводи захисту та не надав їм оцінки.
Зазначає, що посилання суду на рішення Європейського суду з прав людини по справі «Летельє проти Франції» є необґрунтованим, оскільки в цьому рішенні мова йде про суспільну небезпеку обвинуваченого та реакцію суспільства. Усім цим критеріям відповідають інші учасники угрупування, при цьому лише ОСОБА_8 прокурор просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а решті обвинуваченим нічний домашній арешт.
Стверджує, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є забезпечить виконання ОСОБА_8 покладених на неї процесуальних обов`язків .
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
ОСОБА_8 не подавала клопотань про здійснення апеляційного розгляду за її участю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності до приписів ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вбачається, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000414 за обвинуваченнямОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України.

На теперішній час у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не закінчено, не досліджені всі докази, строк тримання під вартою ОСОБА_8 за попередньою ухвалою був продовжений до 18.09.2022 року.
Як видно, суд відповідно до приписів ст. 331 КПК України розглянув клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 в судовому засіданні 07.09.2022 року , та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його задоволення.
Задовольнивши клопотання прокурора, суд погодився із доводами про продовження існування раніше встановлених ризиків , які дають підстави вважати, що обвинувачена, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; вплинути на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 суд виходив із того, судовий розгляд кримінального провадження не завершено, вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства, є співорганізатором та учасником озброєної організованої групи, офіційно не працевлаштована.
Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченої.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Як видно ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні сукупності кримінальних правопорушень корисливої спрямованості із погрозою застосування та із застосуванням насильства, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, вчинені організованою групою та становлять підвищену суспільну небезпеку.
Відомості , що відображені в матеріалах провадження свідчать про те, що ОСОБА_8 на час затримання офіційно не була працевлаштована, законних джерел доходів не мала, не має достатньо міцних соціальних зв`язків, які б мали реальний вплив на неї та слугували б стримуючим запобіжником її поведінки.

Вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується та не були допитані всі свідки, потерпілі, не досліджені у повному обсязі докази.
Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.
Ці обставини у сукупністю з тяжкістю покарання, що загрожує у разі доведення винуватості доводять продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, переховування від суду та незаконно вплинути на потерпілих та свідків, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 та дають апеляційному суду можливість дійти до висновку про обґрунтованість рішення суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, встановлено не було.
Відомості, що характеризують обвинувачену, зокрема наявність у неї неповнолітньої дитини, були фактично враховані, як видно, як на стадії застосування запобіжного заходу, так і при продовженні строку тримання під вартою.
Жодних відомостей чи доказів того, що на даний час у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченої сталися істотні зміни , які б давали підстави для висновку про зменшення існуючих ризиків захисником до апеляційної скарги не додано.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження строків тримання під вартою, врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у скоєнні інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про особу обвинуваченої, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження тримання ОСОБА_8 під вартою.
Тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не був здійснений аналіз ризиків, із урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченої, як того вимагають норми чинного законодавства, є безпідставними.
Наведені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_8 під час подальшого судового розгляду , а відтак не можуть бути визнані підставою для зміни запобіжного заходу відносно неї на більш м`який.
Жодних переконливих гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 на вказаній стадії кримінального провадження до суду першої інстанції та апеляційному суду стороною захисту надано не було.
Вбачається, що в суді першої інстанції триває судовий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , а тому встановлення на даному етапі її вини у вчиненні інкримінованого злочину відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.
Перевірка достатності доказів для ухвалення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.
Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав підстав приймати рішення про продовження строку дії запобіжного заходу через недоведеність прокурором обґрунтованого обвинувачення , колегія суддів відхиляє.
Наявність у обвинуваченої неповнолітньої дитини, на що посилається захисник , не може бути визнано таким чинником, який сам по собі зменшує встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема ризику незаконного впливу на свідків чи потерпілих у кримінальному провадженні та ризику вчинити інші кримінальні правопорушення.
Тривалість перебування обвинуваченої під вартою сама по собі не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.
Посилання захисника на те, що до інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні було застосовано більш м`який запобіжний захід , як на підставу для зміни запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів відхиляє.

Застосування до іншої обвинуваченої особи більш м`якого запобіжного заходу не є підставою для автоматичної зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , оскільки при вирішенні питання щодо запобіжного заходу та встановлення існування відповідних ризиків підлягають врахуванню відомості, передбачені ст. 178 КПК України індивідуально щодо конкретної особи .

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали.

Враховуючи викладене , колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченої під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо виникнення обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
При цьому апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК про здійснення судового розгляду протягом розумного строку , при розгляді кримінального провадження, зважаючи на те що обвинувачена ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2022 року, якою під час судового розгляду відносно ОСОБА_8 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 , ч. 1 ст. 318 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4