Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3184/18
Провадження № 1-кп/376/8/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2021 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 313, ч. 3 ст. 311 КК України

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про визнання доказів недопустимими в порядку вимог ч. 3 ст. 89 КПК України в обґрунтування якого вказав, що статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, у тому числі: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; повідомляти особі про підозру; затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.
Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частини 1, 2 ст. 214 КПК).
Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.
Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.
Чинний КПК у ст. 110 передбачає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Хоча ст. 37 КПК і не передбачає для керівника органу прокуратури специфічної форми рішення про визначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається, із тлумачення положень ст. 110 КПК у взаємозв`язку із положеннями ч. 5 ст. 36 КПК. Відповідно до останньої норми Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.
Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.
У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати
вимогам ст. 110 КПК, у тому числі, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Згідно з Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298 (далі - Положення), Реєстр - створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до п. 1 глави 2 Положення до Реєстру вносяться відомості, у тому числі, про прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.
Кримінальний процесуальний закон передбачає, що до ЄРДР вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань. У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження (ч. 5 ст. 214 КПК).
Витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті З цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування (п. 2 глави 4 Положення).
Отже, витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.
Таким чином, за змістом статей 36,37,110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
У випадку здійснення прокурором, який не визначений керівником органу прокуратури як такий, що здійснюватиме процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст. 36 КПК, то вони здійснюються неналежним суб`єктом.
Виходячи з наведеного, відсутність постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні в матеріалах досудового розслідування або її не підписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Вищезазначена позиція кореспондується з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду висловленої в Постанові від 22 лютого 2021 в справі М754/7061/15.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наданих стороні захисту при ознайомлені захисника з матеріалами справи, яке відбулося 14.04.2021 в приміщенні Сквирського районного суду, з використанням технічних засобів (фотографування та відеозйомки), було встановлено, що в матеріалах справи містяться постанови від імені першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 від 29 вересня 2018 року про призначення прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000539 за ч. 1 ст.313 КК України (а.с.12), а також від 06 листопада 2018 року у кримінальному провадженні №0000607 за ч. 3 ст. 311 КК України (а.с.17), які ним не підписані.
Крім того, звертаю увагу що на а.с.18-19 міститься постанова прокурора Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_8 від 05.11.2018 про об`єднання матеріалів досудового розслідування. Тобто, окрім того, що прокурор ОСОБА_8 не мав повноважень прокурора у кримінальних провадженнях №0000539 за ч. 1 ст. 313 КК України та №0000607 за ч. 3 ст. 311 КК України у зв`язку з відсутністю підписаних відповідних постанов першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , постанову про об`єднання матеріалів кримінального провадження, прокурор ОСОБА_8 прийняв 05.11.2018 за день до дати зазначеної у постанові від 06.11.2018 у кримінальному провадженні №0000607 за ч. 3 ст. 311 КК України, якою його нібито призначено прокурором у кримінальному провадженні №0000607.
Отже, на час виконання ст. 290 КПК України, а саме 22.11.2018 постанова від 29.09.2018 про призначення прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000539 за ч. 1 ст. 313 КК України, а також від 06.11.2018 року у кримінальному провадженні №0000607 за ч. 3 ст. 311 КК України, в порушення ст. 37, 110 КПК України не містить підпису першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , а звідси і не мали (не породжували) відповідних правових наслідків. Тому прокурор ОСОБА_8 станом на 07.11.2018 року (дату повідомлення про підозру ОСОБА_6 ,), не мав повноважень прокурора у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000539, №0000607, передбачених ст.36 КПК України.
Враховуючи, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 було складено слідчим за погодженням з прокурором який не мав повноважень прокурора у кримінальних провадженнях, захист вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 було здійснено в порушення порядку, передбаченому КПК України, а старший слідчий СВ сквирського ВП ОСОБА_9 не був, відповідно до ст. 290 КПК України, уповноважений належним прокурором, надавати доступ до матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження.
Приймаючи до уваги, що відкриття матеріалів кримінального провадження не уповноваженою особою відповідно ст. 290 КПК України прирівнюється до не відкриття матеріалів, стороною захисту, з посиланням на частину 12 цієї статті, вважає про безпідставність допущення судом відомостей, які містилися в цих матеріалах, як належних доказів у кримінальному провадженні.
Про неможливість використання як доказів у кримінальному провадженні фактичних даних, джерелом яких є невідкриті протилежній стороні матеріали, зазначено у висновках про застосування норми права (правових позиціях) Верховного суду України від 16.03.2017 у справі №617/463/15-к, Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 у справі №751/7557/15-к, та від 16.10.2019 у справі №640/6847/15-к.
При цьому необхідно зазначити, що діючим КПК України не передбачено можливість винесення і підписання декількох постанов, датованих одним днем, щодо одного питання та однакового змісту, а тому необхідно виходити із постанов першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 від 29.09.2018 та 07.11.2018, які були відкриті стороні захисту.
Не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням з повноваженнями, передбаченими ст. 36 КПК України, як і Витяг з Єдиного реєстру досудового розслідувань за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки ОСОБА_6 висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру, тобто без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури та за відсутності належних даних про повноваження прокурора ОСОБА_8 у кримінальних провадженнях №0000539, №0000607, який затвердив обвинувальний акт, то вказані порушення, допущені під час досудового розслідування, згідно зі ст.412 КПК України, є істотними, та виключають постановлення у справі обвинувального вироку.
Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи не допустимості у порядку, передбаченому ст. 89 КПК України.
Згідно із ч. ч. 2,3 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 86 КПК України допустимість доказів це придатність їх використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуального оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
З урахуванням, практики ЄСПЛ, зокрема, доктрини «Плодів отруйного дерева», є підстави для визнання недопустимими всіх фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальних дій по даному кримінальному провадженню.
На підставі викладеного захисник ОСОБА_4 просить суд:
Визнати докази зібрані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні № 120 181 102 60 000 538 від 29.09.2018 року недопустимими, та як наслідок не досліджувати їх в судовому засіданні.
В судовому засіданні захисники обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали клопотання, просили його задовольнити та надали пояснення аналогічні викладеним в клопотанні.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 клопотання захисника підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання захисту заперечував, оскільки вважає його необгрунтованим, а також в матеріалах справи є постанова про призначення групи прокурорів та прокурор який проводив досудове розслідування скерував кримінальне провадження до суду.
Суд, дослідивши клопотання захисту про визнання доказів недопустимими, вислухавши думку учасників справи, вважає, що в задоволенні клопотання захисту необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Так, заявлені в клопотанні докази, що просить визнати недопустимими сторона захисту можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду надісланого обвинувачення, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх із взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає й вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження, то у суду відсутні підстави визнати недопустимими та виключити з переліку доказів у кримінальному провадженні докази зазначені в клопотанні захисту, а тому у задоволенні клопотання суд відмовляє. Та суд вирішить вказане питання у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 369 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими в порядку вимог ч. 3 ст. 89 КПК України відмовити.
Наступне судове засідання відбудеться 25.11.2021 року об 11 год. 00 хв., в судове засідання підлягають виклику учасники процесу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1