ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2617/22 Справа № 205/3187/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 (з доповненнями) на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2022 року залишено без задоволення клопотання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою освітою, перебуває в цивільному шлюбі, має неповнолітню доньку 2008 р.н., раніше судимого, останні рази:
- 11.08.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
- 05.11.2018 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 18.03.2019 року Дніпропетровським апеляційним судом вирок змінено, на підставі ч. 2 ст. 59 КК України, додаткове покарання конфіскацію майна, - відмінено, та ухвалено вважати засудженим за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. 04.03.2020 року Верховним Судом вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2018 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного суду від 18.03.2019 року змінено, виключено ст. 71 КК України та ухвалено вважати засудженим за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 2 місяців позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий за умисні злочини, при цьому належних висновків для себе не зробив, свою правову поведінку і відношення до суспільства не змінював, і маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив ряд нових умисних злочинів, за які на даний час і відбуває покарання.
Суд першої інстанції оцінивши у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, прийшов до висновку, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства, та вважав за неможливим застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, так як останній не довів свого виправлення.
В апеляційній скарзі (з доповненнями):
- засуджений просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, звільнивши його умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий ним строк.
Вважає, що залишивши його клопотання про умовно-дострокове звільнення без задоволення, суд першої інстанції тим самим припустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме припустив незастосування ст. 81 КК України для його умовно-дострокове звільнення, яка в моєму випадку, на моє переконання, все ж таки підлягала застосуванню саме з такою метою, що (незастосування закону, який підлягає застосуванню) згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України тягне за собою скасування або зміну судового рішення.
На думку засудженого, суд не здійснив повного та всебічного вивчення даних про його особу та у зв`язку з чим прийняв рішення про залишення без задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення передчасно.
Вважає, що суд безпідставно не врахував тієї обставини, що після того, як до нього було застосовано 7 дисциплінарних стягнень минуло більш ніж 6 місяців, що згідно з вимогами п. 14 ст. 134 КВК України є правовою підставою вважати його таким, що не має стягнення, оскільки протягом цих 6 місяців з дня відбуття стягнення я не був підданий новому стягненню. У зв`язку з цим, вважає, що суд взагалі не повинен був в ухвалі посилатися на вищезазначені стягнення.
Зазначає, що він на протязі двох з половиною років є працевлаштованим днювальним СМРБ і кожен день працює не менш 12 годин на день і без вихідних. При цьому він робить це безкоштовно для держави, оскільки заробітної плати за свою роботу він не отримує.
Посилається, що суд не врахував, що згідно його особової справи, в нього є неповнолітня дитина - ОСОБА_8 , 2008 року народження, яка наразі проживає зі своєю матір`ю, його цивільною дружиною.
Крім того зазначає, що 25.07.2022 року він отримав заохочення за активну участь у суспільно-корисній праці та сумлінну поведінку.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що при постановлені оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі.
Щодо доводів апеляційної скарги засудженого про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до нього вимоги ст. 81 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає наступне.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2017 року за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.
05.11.2018 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
18.03.2019 року Дніпропетровським апеляційним судом вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2018 року було змінено, та на підставі ч. 2 ст. 59 КК України, додаткове покарання конфіскацію майна, - скасовано, та ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 02.10.2017 року по 18.03.2019 року включно.
04.03.2020 року Верховним Судом вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2018 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного суду від 18.03.2019 року було змінено, виключено ст. 71 КК України та ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 2 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 02.10.2017 року. Кінець строку відбування покарання: 16.06.2023 року.
Відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 04.10.2017 року. Під час утримання в Дніпровському УВП (№4) характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 06.11.2017 року відбуває покарання в ДУ Дніпровська виправна колонія (№89). Працевлаштований не був. Під час відбування покарання допустив порушення вимог порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та мав 2 стягнення. Заохочень не мав.
Під час утримання з 29.01.2018 року в Дніпровському УВП (№4) порушував режим утримання, притягувався до дисциплінарної відповідальності 3 рази. Заохочень не мав.
З 22.04.2019 року та по теперішній час відбуває покарання в ДУ Дніпровська виправна колонія (№89). Має 4 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Мав 2 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Працевлаштований днювальним СМРБ.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що на даний час ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства, так як останній не довів свого виправлення.
Доводи апеляційної скарги засудженого, що суд першої інстанції не здійснив повного та всебічного вивчення даних про його особу, на думку колегії суддів є суб`єктивною думкою засудженого.
Як вбачається з матеріалів справи та технічного запису судового засідання, суд першої інстанції в повному обсязі дослідив всі обставини провадження, дані про особу засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання останнього.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції під час перевірки провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 (з доповненнями), - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4