У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2022 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовлі клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про розподіл процесуальних витрат у кримінальному провадженні № 0000139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Теребовлянського районного суду Тернопільської області надійшло клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні № 0000139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, відповідно до якого представник потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 просить стягнути із ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн.
Обґрунтовуючи клопотання, представник потерпілого ОСОБА_5 зазначив, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 15.10.2019 року №17/19 кп у вказаному кримінальному провадженні він є представником потерпілого ОСОБА_4 . Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.04.2022 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закрито кримінальне провадження № 0000139, внесене 24 квітня 2019 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України. Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_4 поніс витрати на правову допомогу, а саме витрати на оплату допомоги представника потерпілого на загальну суму 15000 грн. Однак, при звільненні ОСОБА_6 судом не вирішено питання щодо розподілу процесуальних витрат, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним клопотанням.
Прокурор вважав за доцільне задовольнити заяву представника потерпілого, оскільки він дійсно надавав правову допомогу потерпілому ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0000139.
В судове засідання інші учасники не з`явилися, їх неявка не перешкоджає вирішенню заяви представника потерпілого.
Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.04.2022 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження № 0000139, внесене 24 квітня 2019 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України.

У кримінальному провадженні № 0000139, внесеному 24 квітня 2019 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_4 у зв`язку із спричиненням йому моральної та фізичної шкоди та подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення набув статусу потерпілого.
Інтереси потерпілого ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, як представник потерпілого, представляв адвокат ОСОБА_5 , що підтверджується договором про надання правової допомоги від 15.10.2019 року №17/19 - кп, додатками до вказаного договору №1 від 16 жовтня 2019 року, №2 від 3 лютого 2020 року.
За надання правової допомоги під час досудового слідства і в суді йому сплачено 15000 грн, що підтверджується актами оплати послуг адвоката №№1,2,3,4.
Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Частиною першою статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Частиною першою статті 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Таким чином, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
Нормами КПК України встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст.368, ч. 4 ст.374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, можна прийти до висновку, що у випадку клопотання учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2ст. 539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню ухвалою суду, повинні бути вирішені судом, який виніс таку ухвалу.
Аналогічний правовий висновок, сформульовано Великою Палатою Верховного суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), згідно з яким КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представником потерпілого надано до суду та містяться в матеріалах кримінального провадження відповідні докази, зокрема, додаток № 1 від 16 жовтня 2019 року до договору про надання правової допомоги № 17/19-кп від 15.10.2019 року, згідно з п.1 якого встановлено фіксований гонорар адвоката за здійснення функцій представника потерпілого під час досудового розслідування в сумі 3000 грн., додаток № 2 від 3 лютого 2020 року до договору про надання правової допомоги № 17/19-кп від 15.10.2019 року, згідно з п.1 якого встановлено фіксований гонорар адвоката за здійснення функцій представника потерпілого під час судового розгляду в сумі 12000 грн.
Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 підлягає до задоволення, оскільки сума витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн., підтверджується письмовими доказами. Витрати на правову допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю справи, наданим обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
На підставі викладеного, керуючись ст.118,124,126,534,537,539 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про розподіл процесуальних витрат у кримінальному провадженні № 0000139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_6 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_4 , проживаючого в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на правову допомогу у розмірі 15000 (п"ятнадцять тисяч) грн.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: