Справа № 359/5758/22
Провадження № 1-кп/359/560/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду з технічною та відео фіксацією кримінальне провадження №0000653, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2022, що надійшло до суду з обвинувальним актом за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Веймар, Федеративної Республіки Німеччини, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:
15.06.2022 приблизно о 07 годині 50 хвилин, за відсутності атмосферних опадів, водій ОСОБА_5 , керуючи легковим автомобілем «КІА-FORTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась зі швидкістю приблизно 45-50 км/год. у своїй смузі руху по автодорозі Т-1016 сполученням «Київ-Ревне-Рогозів» зі сторони розташування автодороги Н-08 «Бориспіль-Дніпро» в напрямку с. Рогозів, Бориспільського району, Київської області, рухаючись при цьому другорядною дорогою, яка позначена дорожнім знаком 2.1 «Дати дорогу» та дорожнім знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено».
В момент перетину перехрестя автодороги Т-1016 сполученням «Київ-Ревне-Рогозів» та вул. Центральна с. Рогозів, водій ОСОБА_5 , рухаючись другорядною дорогою, не переконавшись у безпеці свого руху, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, не реагуючи на зміни дорожньої обстановки, яка розвивалася, проявивши безпечність та неуважність, скоїла зіткнення з автомобілем «TOYOTA-COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який в цей час перетинав зазначене перехрестя автодороги Т-1016 сполученням «Київ-Ревне-Рогозів» та вул. Центральна с. Рогозів, рухаючись зі сторони с. Васильків в напрямку м. Бориспіль, головною дорогою, яка позначена дорожнім знаком 2.3 «Головна дорога», зі швидкістю приблизно 40 км/год. Зіткнення сталося передньою частиною автомобіля «КІА-FORTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 та правою боковою частиною автомобіля «TOYOTA-COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобілю «TOYOTA-COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 4-6 ребер справа з правостороннім пневмотораксом (200млі), підшкірна емфізема справа, які згідно висновку експерта № 65д, виникли від дії тупих предметів або при падінні на такі і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більш як на 21 день.
Згідно висновку експерта встановлено, що у дорожньо-транспортній пригоді водій автомобіля «КІА-FORTE» ОСОБА_5 повинна була діяти у відповідності до вимог п. 16.11. та дорожніх знаків 2.1, 2.2 ПДР України. Водій автомобіля КІА-FORTE ОСОБА_5 виконуючи належним чином вимоги п. 16.11. та дорожніх знаків 2.1, 2.2 ПДР України, мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «TOYOTA-COROLLA». Дії водія автомобіля «КІА-FORTE» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 16.11. та дорожніх знаків 2.1, 2.2 ПДР України і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та зіткненням з автомобілем «TOYOTA-COROLLA».
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_5 , яка грубо порушила Правила дорожнього руху, а саме: п. 16.11. ПДР України: на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, та недотрималась вимог дорожніх знаків: 2.1 ПДР України «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі; 2.2 ПДР України «Проїзд без зупинки заборонено». Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.
Порушення ОСОБА_5 п. 16.11 Правил дорожнього руху України та недотримання дорожніх знаків 2.1, 2.2 ПДР України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої ОСОБА_4 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_5 визнала вину у вчиненні кримінального правопорушення. Фактичні обставини справи не оспорювала. Повідомила, що примирилася із потерпілою та завдані нею збитки повністю відшкодувала. Щиро покаялася в скоєному злочині, попросила вибачення у ОСОБА_4 та просила кримінальне провадження відносно неї закрити у зв`язку з примиренням із потерпілою.
Захисник ОСОБА_6 просив суд задовольнити клопотання щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням її з потерпілою.
Потерпіла ОСОБА_4 заявила про звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України. ОСОБА_5 добровільно відшкодувала їй моральну та матеріальну шкоду в повному обсязі, вона немає до обвинуваченої будь-яких претензій.
Прокурор підтримав клопотання та не заперечує проти його задоволення. Зазначив, що це волевиявлення потерпілої та обвинуваченої, що не є порушенням чинного законодавства України.
Відповідно до Постанова ВСУ №5-27кс16 від 31.03.2016, Суд наголошує, що примирення є комплексним, міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованого на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають «складні» зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Враховуючи високі стандарти, які існують у сфері захисту людини та основоположних свобод, і більшу рішучість, яка відповідно й неминуче вимагається при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства. Суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок.
Отже, Суд вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес». Функціональне призначення категорії інтерес у кримінальному процесі є невід`ємною складовою природи цього феномену. У цьому контексті Суд так само приділяє увагу функціям інтересу, які не можуть бути залишені поза увагою, враховуючи, що питання, порушене заявником, розглядається в площині кримінального процесу.
Вивчивши клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 у зв`язку із примиренням її з потерпілою, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
У відповідності з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п.п. 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності). При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час судового засідання повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. За наявності передбачених у ст. 46 КК підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.
Встановлено, що дії ОСОБА_5 кваліфіковано вірно, за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. ОСОБА_5 раніше не судима. Вчинений нею кримінальний проступок є необережним. Заява потерпілої ОСОБА_4 підтверджує, що вони примирилася. З пояснень наданих потерпілою вбачається, що ОСОБА_5 відшкодувала їй завдані збитки в повному обсязі, вона немає до обвинуваченої вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Між обвинуваченою та потерпілою відбулося примирення.
З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_5 допустимо звільнити від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження належить закрити.
Враховуючи, що судом прийнято рішення про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, що не є реабілітуючою підставою, слід стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати пов`язані з призначенням і проведенням судових експертиз в розмірі 12836 грн. 74 коп.
Заходи забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді арешту накладеного ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.06.2022 на автомобіль марки «KIA FORTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_5 ; автомобіль марки TOYOTA COROLLA реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , скасувати.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.123 КПК України витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок), визначено правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.
Відповідно до п.20 Порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Згідно п.32 Порядку фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, яким визначено правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.
Спільним наказом Генеральної прокуратури України, Державної податкової адміністрації України, Верховного суду України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та Державної судової адміністрації України №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010, затверджено Інструкцію про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду.
Відповідно до абз. 4 п. 13 вказаної Інструкції витрати, пов`язані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок Держави.
З огляду на наведені положення вбачається, що витрати на зберігання речових доказів в кримінальному провадженні покриваються за рахунок коштів державного бюджету, а саме: за рахунок бюджетних коштів, передбачених для утримання органу, що здійснив передачу відповідних доказів на зберігання, або ж безпосереднього за рахунок держави у випадку передачі таких доказів на зберігання іншій установі чи підприємству.
З наведеного вище вбачається, що власники транспортних засобів не повинні нести фінансовий тягар щодо утримання їх автомобілів під час розгляду кримінального провадження, а власні автомобілі повинні отримати безоплатно з території штраф майданчика.
На підставі викладеного та керуючись ст. 46, ч. 1 ст. 286 КК України, ст.ст. 42, 100, 124, 284, 318, 323, 324, 350, 372, 376 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності у порядку ст. 46 КК України, задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, на підставі ст. 46 КК України.
Кримінальне провадження №0000653, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Держави України процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 12836 грн. 74 коп.
Заходи забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді арешту накладеного ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.06.2022 на автомобіль марки «KIA FORTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 ; автомобіль марки TOYOTA COROLLA реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , скасувати.
Речовий доказ в кримінальному провадженні, після набрання ухвалою суду законної сили, автомобіль «KIA FORTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить повернути у володінні власника безоплатно. Автомобіль марки TOYOTA COROLLA реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить повернути у володінні власника безоплатно.
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_1