Провадження № 1-кп/638/919/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2022 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань в режимі відео конференції судове провадження за матеріалами кримінального провадження № 0001971 від 04.11.2021 року стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харкова, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, відбуваючого покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)», раніше засудженого:

19.06.2003 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 296 ч.2 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Звільнений згідно Закону України «Про амністію» від 11.07.2003 року.

27.02.2009 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

31.07.2012 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 289 ч.3, 185 ч.5, 185 ч.2, 70, 71 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 30.10.2017 року по відбуттю строку покарання.

12 жовтня 2020 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровськ за ст.ст. 263 ч.1, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі.

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.391 КК України,
встановив:
ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.12.2019, на цей час кінець строку відбуття ним покарання є 27.11.2024.

Засуджений ОСОБА_4 в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» перебував з 02.12.2019 року.

Рішенням міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (витяг з протоколу № 26 від 07.07.2021 року) визначено направити запит на наряд до Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань відносно засудженого ОСОБА_4 , 1987 року народження.

Центральною комісією Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі прийнято рішення про направлення для подальшого відбування покарання (витяг з протоколу № 1.12/26-2021 від 19.07.2021 року) засудженого ОСОБА_4 , 1987 року народження, із державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».

В державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» з 13.08.2021 року (згідно наряду Міністерства юстиції України № 3/1-15198/Рд від 19.07.2021 року).

13.08.2021 по прибуттю до держаної установи «Олексіївської ВК (№25)» засудженому ОСОБА_4 начальником відділення соціально-психологічної служби (далі за текстом - СПС) старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 були роз`яснені права та обов`язки засуджених та вимоги режиму відбування покарання.

З моменту прибуття до зазначеної вище колонії засуджений ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою порушення режиму відбуття покарання, став на шлях злісної непокори законним вимогам адміністрації установи та станом на 03.11.2021 мав 11 (одинадцять) дисциплінарних стягнень в установі за різні порушення режиму відбуття покарання, а саме: 3 рази поміщався до дисциплінарного ізолятору, 1 раз поміщався до приміщення камерного типу, мав 2 суворі догани та 5 доган. За час відбування покарання не заохочувався.

Так, 01.11.2021 року, близько 9 години 10 хвилин, начальник дільниці - начальник відділення соціально-психологічної служби старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 в присутності чергового офіцера ДІЗО-ПКТ, ДПК старшини внутрішньої служби ОСОБА_7 чергового помічника начальника колонії майора внутрішньої служби ОСОБА_8 та молодшого інспектора ВНіБ приміщення ДІЗО-ПКТ, ДПК прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_9 , пред`явив засудженому ОСОБА_4 , 1987 року народження, ст. 185 ч.3, 263 ч.1, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, початок строку: 27.11.2019 року, кінець строку: 27.11.2024 року, який утримується в дільниці посиленого контролю, законну вимогу, а саме приступити до чергування по камері ДПК №2, згідно графіку чергувань.

З графіком чергувань та обов`язками чергового по ДПК засуджений ОСОБА_4 був письмово ознайомлений, скарг на стан здоров`я не висловлював, всім необхідним інвентарем для проведення прибирання в камері №2 ДПК був забезпечений в повному обсязі.

В свою чергу, засуджений ОСОБА_4 , демонстративно, в категоричній формі, відкрито, вживаючи жаргонні слова, відмовився від виконання законної вимоги начальника дільниці начальника відділення соціально-психологічної служби старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_6 , виконати обов`язки чергового по камері №2 ДПК, а саме здійснити вологе прибирання камери. Причину своєї відмови засуджений ОСОБА_4 пояснив тим, що прибирання повинні робити за нього інші засуджені, оскільки виконання ним особисто цих робіт принижує його людську гідність. Начальник дільниці начальника відділення соціально-психологічної служби старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 роз`яснив засудженому ОСОБА_4 , що в разі якщо останній продовжить відмовлятись від виконання його, як представника адміністрації виправної установи, законних вимог, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України.

При цьому, засуджений ОСОБА_4 заявив, що правові наслідки відмови від виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи його не хвилюють, взагалі виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи принижує його людську гідність та він і в майбутньому немає наміру їх виконувати. Начальник дільниці начальника відділення соціально-психологічної служби старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 повідомив засудженому ОСОБА_4 , щоб останній подумав і вищевказані представники установи вийшли з розташування камери №2 ДПК.

02.11.2021 року, близько 9 години 15 хвилин, начальник дільниці - начальник відділення соціально-психологічної служби старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 в присутності чергового помічника начальника колонії майора внутрішньої служби ОСОБА_10 , чергового офіцера ДІЗО-ПКТ, ДПК лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_11 та молодшого інспектора ВНіБ приміщення ДІЗО-ПКТ, ДПК старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_12 , пред`явив засудженому ОСОБА_4 , який утримується в дільниці посиленого контролю, законну вимогу, а саме приступити до чергування по камері ДПК №2, згідно графіку чергувань.

З графіком чергувань та обов`язками чергового по ДПК засуджений ОСОБА_4 був письмово ознайомлений, скарг на стан здоров`я не висловлював, всім необхідним інвентарем для проведення прибирання в камері №2 ДПК був забезпечений в повному обсязі.

В свою чергу, засуджений ОСОБА_4 , демонстративно, в категоричній формі, відкрито, вживаючи жаргонні слова, вдруге відмовився від виконання законної вимоги начальника дільниці начальника відділення соціально-психологічної служби старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_6 , виконати обов`язки чергового по камері №2 ДПК, а саме здійснити вологе прибирання камери. Причину своєї відмови засуджений ОСОБА_4 пояснив тим, що прибирання повинні робити за нього інші засуджені, оскільки виконання ним особисто цих робіт принижує його людську гідність. Начальник дільниці начальника відділення соціально-психологічної служби старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 роз`яснив засудженому ОСОБА_4 , що в разі якщо останній продовжить відмовлятись від виконання його, як представника адміністрації виправної установи, законних вимог, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України.

При цьому, засуджений ОСОБА_4 знову ж таки заявив, що правові наслідки відмови від виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи його не хвилюють, взагалі виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи принижує його людську гідність та він і в майбутньому немає наміру їх виконувати. Начальник дільниці начальника відділення соціально-психологічної служби старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 повідомив засудженому ОСОБА_4 , щоб останній подумав і вищевказані представники установи вийшли з розташування камери №2 ДПК.

03.11.2021 року, близько 9 години 10 хвилин, начальник дільниці - начальник відділення соціально-психологічної служби старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 в присутності чергового помічника начальника колонії старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_13 , чергового офіцера ДІЗО-ПКТ, ДПК капітана внутрішньої служби ОСОБА_14 та молодшого інспектора ВНіБ приміщення ДІЗО-ПКТ, ДПК старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_15 , пред`явив засудженому ОСОБА_4 , який утримується в дільниці посиленого контролю, законну вимогу, а саме приступити до чергування по камері ДПК №2, згідно графіку чергувань.

З графіком чергувань та обов`язками чергового по ДПК засуджений ОСОБА_4 був письмово ознайомлений, скарг на стан здоров`я не висловлював, всім необхідним інвентарем для проведення прибирання в камері №2 ДПК був забезпечений в повному обсязі.

В свою чергу, засуджений ОСОБА_4 , демонстративно, в категоричній формі, відкрито, вживаючи жаргонні слова, втретє відмовився від виконання законної вимоги начальника дільниці начальника відділення соціально-психологічної служби старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_6 , виконати обов`язки чергового по камері №2 ДПК, а саме здійснити вологе прибирання камери. Причину своєї відмови засуджений ОСОБА_4 пояснив тим, що прибирання повинні робити за нього інші засуджені, оскільки виконання ним особисто цих робіт принижує його людську гідність. Начальник дільниці начальника відділення соціально-психологічної служби старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 роз`яснив засудженому ОСОБА_4 , що в разі якщо останній продовжить відмовлятись від виконання його, як представника адміністрації виправної установи, законних вимог, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України.

У відповідь засуджений ОСОБА_4 , заявив, що правові наслідки відмови від виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи його не хвилюють, взагалі виконання законних вимог представників адміністрації виправної установи принижує його людську гідність і в майбутньому він немає наміру їх виконувати.

Начальник дільниці - начальник відділення соціально-психологічної служби старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 повідомив засудженого ОСОБА_4 , що про його дії буде поінформовано Харківське районне управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області, посадовими особами якого буде вирішено питання про внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України, після чого вищевказані представники колонії вийшли з камери №2 ДПК, а засуджений ОСОБА_4 так і не приступив до виконання обов`язків чергового по камері №2 ДПК.

У вищевказані періоди часу засуджений ОСОБА_4 оглядався черговими лікарями: фельдшером ОСОБА_16 , фельдшером ОСОБА_17 , фельдшером ОСОБА_18 .. Скарг на поганий стан здоров`я не висловлював, вищевказані лікарі засвідчили, що останній за станом здоров`я може виконувати роботу з прибирання камери дільниці посиленого контролю.

Засудженому ОСОБА_4 в період відбування покарання в державній установі «Олексіївська виправній колонії (№ 25)» неодноразово раніше доводилися вимоги режиму відбування покарання, правила поведінки засуджених, правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, норми дисциплінарної та кримінальної відповідальності за вчинення засудженими протиправних дій, у тому числі і ст. 391 КК України.
Вказані дії засудженого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

18 липня 2022 року між прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 ,якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001971 від 04.11.2021 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у цьому провадженні з іншого боку, на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 391 КК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_19 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні;

б) сприяти виявленню та припиненню інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень.

Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 391 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 12 жовтня 2020 року за ст.ст. 263 ч.1, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 4 місяців позбавлення волі.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені у ст.470 КПК України, а саме ступінь сприяння ОСОБА_4 у проведенні кримінального провадження, характер і тяжкість обвинувачення.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні також просив затвердити укладену угоду.
Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України.
За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 чинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, а тому його дії суд кваліфікує за ст.391 КК України.
Дослідженими в судовому засіданні даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий: 19.06.2003 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 296 ч.2 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, звільнений згідно Закону України «Про амністію» від 11.07.2003 року; 27.02.2009 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 31.07.2012 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 289 ч.3, 185 ч.5, 185 ч.2, 70, 71 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 30.10.2017 року по відбуттю строку покарання; 12 жовтня 2020 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровськ за ст.ст. 263 ч.1, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
При цьому, щире каяття ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю злочину, визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, а тому суд, вважає можливим призначити йому узгоджене сторонами покарання за ст.391 КК України.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 369, 370, 371, 373, 374, 469, 472-475 КПК України, суд, -
ухвалив:
Затвердити угоду від 18.07.2022 року між прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання винуватості.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого, ст. 391 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 18.07.2022 року покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 12 жовтня 2020 року за ст.ст. 263 ч.1, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України та призначити остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 4 місяців позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
У разі невиконання угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: