ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/736/22 Справа № 210/4828/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про заміну невідбутої частини покарання більш мяким, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш мяким.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що оцінивши поведінку та ставлення до праці засудженого ОСОБА_8 за весь період відбуття покарання, враховуючи тяжкість злочину, за котрий засуджений відбуває покарання, обставини його вчинення, термін покарання, призначеного вироком суду, термін попереднього ув`язнення, зарахований засудженому в строк відбуття покарання, невідбуту частину покарання, часткове невизнання засудженим вини, суд прийшов до висновку, що надані матеріали свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 на даний час не став на шлях виправлення та щодо нього не може бути прийнято рішення щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, визначеному ст.82 КК України, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти законне рішення.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що державна установа Криворізька установа виконання покарання не є трудовою колонією, він працював в установі по 16 год. в добу, проте не офіційно. Звертає увагу, що має заохочення та став на шлях виправлення, свою винуватість визнав в повному обсязі, у вчиненому розкаявся, звертався про отримання помилування двічі, відбуває покарання вже 11 років 1 місяць.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу засудженого та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_8 засуджений вироком Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2012 року за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17 серпня 2011 року по 05 квітня 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування засудженим покарання 17 серпня 2011 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 28 грудня 2023 року.
Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики на ОСОБА_8 останній відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 19 серпня 2011 року.
Під час утримання в державній установі Донецький слідчий ізолятор характеризувався негативно, мав 3 стягнення, заохочень не мав.
З 16 червня 2012 року відбував покарання у державній установі Сокирянська виправна колонія (№67), де за час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 19 вересня 2012 року перебував на лікуванні у державній установі Шепетівська виправна колонія (№98), де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 16 листопада 2012 року відбував покарання у державній установі Сокирянська виправна колонія (№67), де за час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 15 січня 2013 року перебував на лікуванні у державній установі Вільнянська виправна колонія (№20), де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 16 лютого 2013 року відбував покарання у державній установі Сокирянська виправна колонія (№67), де за час відбування покарання характеризувався позитивно, мав одне заохочення, стягнень не мав.
З 07 грудня 2014 року перебував на лікуванні у державній установі Шепетівська виправна колонія (№98), де за час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 15 лютого 2015 року відбував покарання у державній установі Сокирянська виправна колонія (№67), де за час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 27 квітня 2015 року перебував на лікуванні у державній установі Шепетівська виправна колонія (№98), де за час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 25 червня 2015 року відбував покарання у державній установі Сокирянська виправна колонія (№67), де за час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 10 березня 2016 року перебував на лікуванні у державній установі Шепетівська виправна колонія (№98), де за час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 05 травня 2016 року відбував покарання у державній установі Сокирянська виправна колонія (№67), де за час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 21 липня 2016 року перебував у державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4), де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 04 серпня 2016 року і по теперішній час відбуває покарання у державній установі Криворізька виправна колонія (№80) та за час відбування покарання характеризується посередньо, має 1 заохочення, за допущені порушення режиму відбування покарання два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення на даний час погашені, виявляє бажання бути працевлаштованим лише з метою отримати власну вигоду, заохочення, а не з метою довести своє виправлення, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу Правова освіта та Духовне відродження, не виявив бажання брати участь у роботі самодіяльних організацій, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень.
При цьому судом першої інстанції враховано, що згідно щоденника індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_8 має оцінку ступеню виправлення станом на 04 серпня 2021 року не довів своє виправлення.
Також судом враховано, що 01 жовтня 2020 року комісією установи відбування покарання ОСОБА_8 було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення у зв`язку з невідповідністю оцінки ступеню виправлення засудженого, а 06 лютого 2021 року ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області було відмовлено у застосуванні щодо ОСОБА_8 вимог ст. 81 КК України.
Крім того, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, за котрі засуджений відбуває покарання, обставини їх вчинення, термін покарання, призначеного вироком Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2012 року, термін попереднього ув`язнення, зарахований засудженому в строк відбуття покарання, невідбуту частину покарання та часткове невизнання засудженим вини.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані обставини характеризують ОСОБА_8 як такого, що не зробив для себе належних висновків, а також свідчать про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, відповідно до оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, долученої до матеріалів провадження, засудженому ОСОБА_8 визначений середній рівень такого ризику.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки відбуття більшої частини строку покарання, наявність 2 заохочень та відсутність стягнень ще не підтверджує того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
При цьому необхідно звернути увагу, що засуджений, перебуваючи в місцях позбавлення волі з 19 серпня 2011 року, отримав лише два заохочення: 30 вересня 2014 року та 31 жовтня 2016 року, що свідчить про те, що застосовані до нього заохочення не носять систематичного характеру, при цьому висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений щиро кається та повністю визнає свою провину у вчиненому, не можуть свідчити, що він виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
При цьому той факт, що у засудженого відсутні порушення режиму утримання під час перебування в колонії, має місце, проте згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додерження правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи засудженого про упереджене ставлення до засудженого суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи відбування покарання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш мяким залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4