Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6478/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 19 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:

На розгляді Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України.

Ухвалою головуючої судді від 26.01.2022 року призначено підготовче судове засідання.

Обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого завершується 22.08.2022 року.

Підготовче судове засідання відкладено для виклику потерпілих та у зв`язку з не доставлениям до суду обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_6 17.08.2022 року подав клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів. Подане клопотання прокурор обґрунтовує наявністю визначених в ст.177 КПК України ризиків, зокрема ризик переховування від суду, ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вказаної статті. Звертає увагу, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів та відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав клопотання з підстав зазначених у ньому.

Захисник ОСОБА_8 просила залишити клопотання прокурора без задоволення, оскільки ризики, на які вказує прокурор у клопотанні не підтверджені. Відсутність обвинуваченого порушує його право на захист та позбавляє можливості висловлювати свої заперечення щодо клопотання.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 19 серпня 2022 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено до 17 жовтня 2022 року .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про зміну запобіжного заходу на такий що, не пов`язаний х триманням під вартою. Посилається на те, що ухвала суду є незаконною, оскільки постановлена за його відсутності, що є безумовною підставою для її скасування. Вказує, що судом проігноровано заперечення його захисника про неможливість продовження запобіжного заходу без участі обвинуваченого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так відповідно до положень ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

При цьому в ході судового розгляду відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання в ході розгляду провадження судом зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_7 не має сім`ї та утриманців, має задовільний стан здоров`я, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень під час умовно-дострокового звільнення, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавленню волі. Характер злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим, дає підстави вважати, що по справі існують обгрунтовані ризики щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, його можливість впливу й встановлення істини по справі та в подальшому перешкодити виконанню процесуальних рішень по справі. Тому суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартої необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризик передбаченого ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, також дані про особу обвинуваченого вказують на обгрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, в тому числі і домашній арешт не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. З тих же підстав відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Доводи обвинуваченого про те, що ухвала суду є незаконною, оскільки постановлена за його відсутності в даному випадку є неспроможними та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки строк тримання обвинуваченого спливав, прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою, в ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_10 був недоставлений конвоєм з поважних причин, а провести судове засідання в режимі відеоконференції у визначений час не представилось можливим з технічних причин, тому вважати що були грубо порушені права обвинуваченого в даному випадку підстав немає, тим паче під час розгляду клопотання судом була присутня адвокат обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого про те, що він має постійне місце проживання за місцем проживання співмешканки, має сім`ю, на його утриманні перебуває двоє неповнолітній дітей, тому йому можна змінити запобіжний захід на домашній арешт не можуть бути вданому випадку безумовною підставою для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, тим паче, що даних про наявність такого помешкання та можливість у ньому проживати ОСОБА_7 стороною захисту до суду не надано.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити , що під час розгляду клопотання прокурора судом перевірено доводи про те, що ризики, які слугували для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для продовження строку тримання під вартою на даному етапі розгляду кримінального провадження.

З огляду на наведене підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 199, 331, 404, 407,422-1 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 19 серпня 2022 року про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою до 17 жовтня 2022 включно, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: