Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5782/20
Провадження 1-кп/711/148/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси питання, щодо можливості призначення судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Придніпровського районного суду м.Черкаси надійшло кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за обвинуваченням їх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

В судовому засіданні прокурор повідомив, що підстав для повернення обвинувального акту немає, кримінальне провадження підсудне суду, вважає за необхідне призначення справи до судового розгляду.

В підготовчому судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 заперечував проти призначення справи до судового розгляду, просив повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства.

Адвокати та обвинувачені почергово щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду заперечили, підтримали клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, відсутності належного формулювання обвинувачення, а також вказали на фактичну відсутність інкримінованих збитків, посилаючись на наявність господарських правовідносин. А також вказали на відсутність формулювання обвинувачення в поданому обвинувальному акті.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного:

Відповідно до положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення, як повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає умовам даного Кодексу.

При цьому суд не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених органом досудового розслідування порушень закону, оскільки ст.2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати таким передбаченим ст.7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права і законність.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам КПК України, зокрема ст.291, та чи не містить він положення, що суперечать одне одному.

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті мають бути зазначені такі відомості і у наступній послідовності :

(а)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими,

(б)правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність,

(в)формулювання обвинувачення.

Приписами ст. 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині як виправдувального, так й обвинувального вироків суд має зазначити формулювання обвинувачення, визнане судом недоведеним (для першого випадку) або доведеним (у другому випадку).

Формулювання обвинувачення - це стисле і точне викладення твердження про винуватість конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення на основі фактично встановлених обставин кримінального провадження, які мають юридичне значення для вирішення питання про притягнення цієї особи до відповідальності за конкретною статтею КК України у контексті формули правової кваліфікації.

Ознайомившись із наданим обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.5 ст.191 КК України, суд приходить до висновку, що їм обвинувачення належним чином не сформульоване та містить встановлені судом протиріччя.

Системний аналіз правових норм наштовхує на правдиве твердження сторони захисту, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має містити дані з приводу події кримінального правопорушення із зазначенням місця та часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини, способу і мотивів вчинення злочину, на підставі чого можна встановити в діях обвинувачених склад кримінального правопорушення у відповідності до диспозиції ч.5 ст. 191 КК України з урахуванням кваліфікуючих ознак.

Зокрема, із обвинувального акту не видно місця вчинення кримінального правопорушення, проаналізувавши текст обвинувачення неможливо встановити, де відбулося вчинення злочину (інкриміноване фактичне заволодіння бюджетними коштами), що позбавляє суд вирішити питання про підсудність кримінального провадження. Фактично відбулася взаємодія двох юридичних осіб, які виконують свою діяльність на різних територіях України.

Також відсутнє розуміння такої кваліфікуючої ознаки інкримінованого злочину, як попередня змова групи осіб, хоча обвинувачення відповідною стороною висунуте обвинувальним актом від 04.08.2020 року двом особам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Як вбачається із обвинувального акта ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у причетності до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою, вчинене в особливо великих розмірах. Водночас, обвинувальний акт не містить анкетних та інших відомостей потерпілого по кримінальному провадженню, при цьому, зі змісту обвинувачення убачається, що обвинувачені своїми умисними та протиправними діями завдали бюджету міста Черкаси шкоди на суму 1 134 519,67 грн., при цьому обернувши їх на користь ТОВ «ЗДРАВО», генеральним директором та власником якого є ОСОБА_7 . Фактично, в обвинувальному акті не сформульовано обвинувачення у заволодінні вказаними бюджетними коштами, а міститься твердження про завищення гранично-постачальницьких надбавок, виконуючи господарську діяльність ТОВ, що нібито призвело до заволодіння грошима бюджету міста. Відсутність потерпілих чи організацій, які понесли втрати, не конкретизують, кому саме спричинена шкода.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Подібне положення передбачено у п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, відповідно до якого обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Суд приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування допущені істотні порушення норм кримінального процесуального закону, які порушують гарантовані законом процесуальні права обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та перешкоджають суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Ці порушення неможливо усунути під час судового розгляду у передбаченому ст.338 КПК України порядку, тому що частиною першою вказаної норми закону передбачена можливість змінити прокурором обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Про нові фактичні обставини в даному конкретному випадку йтись не може, тому що тим встановленим під час досудового розслідування фактичним обставинам дана перекручена оцінка, що потягло за собою формулювання обвинувачення в такому вигляді, який суперечить законодавству і порушує права обвинуваченого на захист і на справедливий суд.

Повернення перевіреного судом обвинувального акта прокурору буде відповідати вимогам ст.2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За таких обставин суд переконаний у необхідності повернення обвинувального акту прокурору прокуратури Черкаської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 17, 201, 314-316, 369-372 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000017 від 21.01.2019 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із доданими до нього матеріалами, - повернути прокурору Черкаської обласної прокуратури.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання копії вказаного рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Головуючий: ОСОБА_1