Дата документу 18.04.2022 Справа № 323/3254/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/695/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/3254/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання щодо засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просив ухвалу скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Свої вимоги мотивував тим, що суд належним чином не дослідив дані, які характеризують його особу, та незаконно відмовив в задоволенні його клопотання, не мотивувавши свого рішення. Між тим, він позитивно характеризується, має 7 заохочень, порушень режиму відбування покарання не допускав, відвідує бібліотеку. Працевлаштуватися він не має можливості, оскільки перебуває на обліку як особа, яка схильна до втечі. Під час відбування ним покарання померла його мати, а його сестра страждає на тяжку хворобу.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію засудженого, який повністю підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 02.11.2018 року за ч.1 ст.393 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 09.04.2015 року остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного клопотання, виходив з того, що засуджений беззаперечно не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

При цьому висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 не мав жодного заохочення, натомість мав одне стягнення за перешкоджання проведенню обшуку. І хоча це стягнення є погашеним, проте воно характеризує поведінку засудженого за час відбування покарання.

Крім того, з наданої виправною колонією характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований, за період відбування покарання бажань та намірів щодо працевлаштування не висловлював, хоча був ознайомлений з порядком про працевлаштування. Також встановлено, що ОСОБА_7 не бере участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу, оскільки не вбачає в цьому необхідності, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Окрім цього, засуджений також не бажає приймати участь у самодіяльних організаціях установи, не бажає приймати участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, ставиться до цього зневажливо.

На переконання колегії суддів така поведінка засудженого ОСОБА_7 не свідчить про його виправлення, усунення з його психіки нахилів, що сприяють вчиненню злочину та прищеплення таких поглядів, які виключають можливість нових злочинів.

Також з наявних у справі даних встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності. До нього двічі застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, проте ОСОБА_7 в подальшому знову вчиняв нові злочини.

Зазначені обставини свідчать про те, що застосування до засудженого ОСОБА_7 в минулому умовно-дострокового звільнення не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Доводи засудженого про те, що суд належним чином не дослідив дані, які характеризують його особу, є безпідставними. Адже з матеріалів провадження вбачається, що суд перевірив усі обставини, що мають значення для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення. Зокрема суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 , з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення та перевиховання.

Відтак, колегія суддів вважає, що обставини даної справи свідчать про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4