СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/7034/17
пр. № 1-кп/759/117/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання -ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спеціального судового провадження (in absentia) за відсутності обвинуваченої, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003292 від 11.11.2016р., відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Іркутськ РФ, зареєстрованої на тимчасово окупованій території АР Крим за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

захисник ОСОБА_16 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-VIII, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму.

27.02.2014 збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради АР Крим. Рада Федерації Федеральних зборів РФ своєю постановою від 01.03.2014 надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - АР Крим та м. Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада АР Крим 16.03.2014 провела референдум про входження АР Крим та міста Севастополя до складу Російської Федерації.

17.03.2014 Верховна Рада АР Крим, розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18.03.2014 представники АР Крим та м. Севастополя підписали з Президентом РФ «Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів»

Продовжуючи підривну діяльність проти України, військовослужбовці, співробітники спецслужб, правоохоронних органів та інших органів державної влади Російської Федерації утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові.

Статтею 9 Федерального конституційного закону «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим і утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя» створено суди Російської Федерації на території Криму та Севастополя.

Під час зазначених подій, ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, з власної ініціативи вирішила надати допомогу РФ у проведенні підривної діяльності Російської Федерації проти України.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_7 , займаючи посаду судді Апеляційного суду АР Крим (відповідно до постанови Верховної Ради України №5010-VI від 21.06.2012), маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для зрозуміння факту окупації Російською Федерацією території АР Крим та м. Севастополя, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади Російської Федерації, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим та м. Севастополі системи органів державної влади Російської Федерації, у тому числі судової, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, порушуючи присягу судді, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України упродовж березня - листопада 2014 року, перебуваючи за місцем розташування Апеляційного суду по вул. Павленка, 2, м. Сімферополь АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, продовжила здійснювати правосуддя на підставі ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» Російської Федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» до створення та початку діяльності на зазначених окупованих територіях України судів Російської Федерації з винесенням рішень за російським матеріальним та процесуальним правом як суддя незаконно створених на тимчасово окупованій території України судових органів Російської Федерації, чим забезпечила посилення тимчасової окупації півострова Крим та функціонування незаконно створеної судової системи країни-агресора.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, упродовж березня - листопада 2014 року, суддя Апеляційного суду АР Крим громадянка України ОСОБА_7 , будучи на території АР Крим, з метою мати можливість продовжити надавати допомогу іноземній державі, а саме Російській Федерації, у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечити подальшу окупацію території АР Крим, свідомо та умисно підготувала та подала до Вищої кваліфікаційної колегії суддів Російської Федерації особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду судді незаконно створеного Верховного Суду Республіки Крим Російської Федерації та необхідний для цього пакет документів, передбачений ч. 6 ст. 5 Закону Російської Федерації «Про статус суддів в Російській Федерації». Після цього ОСОБА_7 за власноруч складеною заявою прийняла участь у проведенні конкурсу на заміщення вказаної посади судді Російської Федерації на окупованій території АР Крим і подала наступні документи: копію документу, що посвідчує особу претендента як громадянина Російської Федерації; копію документу, підтверджуючого отримання вищої юридичної освіти; копії трудової книжки, інших документів, підтверджуючих трудову діяльність; власноруч заповнені та підписані анкету, яка містить біографічні відомості та відомості про доходи, про майно, яке належить їй на праві власності, та обов`язків майнового характеру, а також відомості про доходи подружжя та неповнолітніх дітей претендента, про майно, яке належить їм на праві власності та обов`язків майнового характеру подружжя та неповнолітніх дітей претендента, чим підтвердила особисту згоду сприяти виконанню функцій представника судової влади країни, яка окупувала АР Крим.

Внаслідок зазначених свідомих та умисних дій ОСОБА_7 , спрямованих на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України, які виразились у наданні допомоги державним органам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації частини її території, тобто державної зради, за результатами проведеного державними органами Російської Федерації конкурсу Указом Президента Російської Федерації від 19.12.2014 № 786 діючий суддя судової влади України, громадянка України ОСОБА_7 призначена на посаду судді Верховного Суду Республіки Крим Російської Федерації на окупованій території АР Крим та продовжила здійснення правосуддя вже як суддя Верховного Суду Республіки Крим Російської Федерації.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 з наступних підстав.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 21.10.2016 у межах даного провадження проводилось спеціальне досудове розслідування (том 4 а.с.95-98). Встановлено, що повідомлення про підозру, а також повістки про виклик до слідчого неодноразово у встановлений законом спосіб шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери були направлені ОСОБА_7 . Постановою Генеральної прокуратури України від 11.08.2015 підозрювану ОСОБА_7 оголошено у розшук ( том 4 а.с.72).

Обвинувачена ОСОБА_7 в судові засідання не прибула, будучи належним чином, в спосіб, передбачений вимогами КПК України шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр» № 98 (5967) від 30.05.2017, № 120 (5989) від 01.07.2017, № 160 (6029) від 30.08.2017, № 206 (6075) від 02.11.2017, №230 (6099) від 06.12.2017, №20 (6136) від 30.01.2018, №86 (6202) від 05.05.2018, №166 (6282) від 06.09.2018, №230 (6346) від 06.12.2018, №22 (6385) від 02.02.2019, №72 (6435) від 13.04.2019, №118 (6481) від 26.06.2019, №170 (6533) від 06.09.2019, №225 (6588) від 22.11.2019, №26 (6640) від 11.02.2020, №92 (6706) від 19.05.2020, №168 (6782) від 01.09.2020, №237 (6851) від 05.12.2020, №39 (6907) від 26.02.2021, №67 (6935) від 08.04.2021, №183 (7051) від 22.09.2021, №234 (7102) від 04.12.2021, №148 (7269) від 07.07.2022) повідомленою про розгляд справи, жодних клопотань, заяв, скарг не подавала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 10.11.2017 року судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з обов`язковою участю захисника. Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення, а також судом здійснені всі можливі, передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваної та обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя, а ОСОБА_7 мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, мала чи мала б отримати оголошено підозру, відповідні виклики до слідчого, прокурора та суду.

Захисник в судовому засіданні вказав, що не мав можливості узгодити правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення з ОСОБА_7 , однак вважає її вину недоведеною, у зв`язку з чим просив закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Колегія суддів, розглянувши справу межах пред`явленого обвинувачення, вважає загальновідомими наступні обставини.

Тимчасова окупація з боку РФ частини території України АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексія з боку РФ цієї частини території України є загально відомими фактами.

Так, постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01.03.2014 року № 48-СФ за результатами звернення Президента РФ надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06.03.2014 Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07.03.2014 дія Постанови Верховної Ради АР Крим «Про проведення загальнокримського референдуму» від 06.03.2014 зупинена, а рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14.03.2014 визнана неконституційною.

11.03.2014 постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14.03.2014 № 296/2014 дія цієї постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2014 року № 3-рп/2014 визнана неконституційною.

18.03.2014 року представниками розпущеної постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 року № 891-VII«Верховної Ради АР Крим» підписаний «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який 19.03.2014 рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20.03.2014 його ратифікувала більшістю голосів Держдума РФ, а 21.03.2014 Рада Федерації Федеральних Зборів РФ, відтак цей «Договір» набрав чинності 21.03.2014.

21.03.2014 року прийнятий закон РФ № 6-ФКЗ (том 1 а.с. 148-155), яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору».

19.06.2014 прийнято закон РФ №154-ФЗ про створення судів РФ на територіях Республіки Крим та міста Севастополя ( том 1 а.с. 156-158).

Верховною Радою України 15.04.2014 року прийнято Закон України №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Крім того, Верховною Радою України 21.04.2015 року прийнято Постанову № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Крім того, колегія суддів, безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення наступні докази, встановила наступне.

Указом Президента України від 25.07.2006 року №640 ОСОБА_7 призначено на посаду судді Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим. (том 5, а.с.27-43, а.с.44).

Рішенням №169/нс-12 від 11.06.2012р. Вищої кваліфікаційної комісії судді України суддю Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 рекомендовано для обрання на посаду судді апеляційного суду Автономної Республіки Крим (том 5, а.с.14-15).

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 21.06.2012р., ОСОБА_7 обрано на посаду судді апеляційного суду Автономної Республіки Крим (том 5, а.с.12-13).

Вищезазначені докази підтверджують статус ОСОБА_7 станом на 2014 рік як судді апеляційного суду Автономної Республіки Крим.

Як вбачається із листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015р. №18-2153/15, ОСОБА_7 не зверталась із заявою про переведення до іншого суду на території України чи про звільнення (том 5, а.с.52-54). При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 мала таку можливість, оскільки певна кількість суддів, в тому числі і апеляційного суду Автономної Республіки Крим, подали відповідні заяви, які були реалізовані.

Згідно протоколу огляду інтернет-видань від 07.04.2015р., виявлено Указ Президента Російської Федерації від 19.12.2014р. №786, яким ОСОБА_7 призначено суддею Верховного Суду Республіки Крим (том 5, а.с.145-162).

Відповідно до листа Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішенням ВККС України від 05.10.2015р. відкрито дисциплінарну справу стосовно судді ОСОБА_7 , (том 5, а.с.78-81).

Рішенням №3009/дп-15 ВККС України від 10.11.2015 до Вищої ради юстиції направлено висновок щодо встановлених фактів, які свідчать про порушення суддями присяги та рекомендовано розглянути питання про звільнення ОСОБА_7 з посади судді Апеляційного суду АР Крим (том 5, а.с.84-103).

Рішенням Вищої ради юстиції від 24.12.2015 №1206/о/15-15 внесено подання до Верховної Ради України про звільнення за порушення присяги судді Апеляційного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 (том 5, а.с.106-141).

Постановою Верховної Ради України від 19.04.2016р. ОСОБА_7 звільнено з посади судді апеляційного суду Автономної Республіки Крим у зв`язку з порушенням присяги судді (том 5, а.с.144).

Обставини здійснення ОСОБА_7 правосуддя від імені РФ на території АР Крим без припинення статусу судді апеляційного суду АР Крим відповідно до законів України упродовж 2014 - 2015 років як «судді» незаконно створеного судового органу окупаційної влади «Апеляційного суду Республіки Крим», підтверджуються дослідженими в судовому засіданні листом Мінюсту України № 2911-0-26-16/12.1 від 21 березня 2016 року та протоколом огляду від 02-15 серпня 2016 року. Так, до листа додано надіслані компетентним органом РФ до компетентного органу України для виконання в порядку міжнародної правової допомоги запитів «Феодосійського міського суду Республіки Крим РФ», зокрема ухвала Апеляційного суду Республіки Крим від 10.09.2014р., яка ухвалена судовою колегією по цивільних справах у складі головуючого судді ОСОБА_17 та суддів ОСОБА_7 , ОСОБА_18 ; ухвала Апеляційного суду Республіки Крим від 10.12.2014р., яка ухвалена судовою колегією по цивільних справах у складі головуючого судді ОСОБА_7 , суддів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (том 6, а.с.1-23, 25-81).

Також протоколом огляду інтернет-видань від 10.03.2017р. оглянуто офіційну сторінку Верховного суду Республіки Крим, щодо діяльності у ньому судді ОСОБА_7 . Виявлено посилання на конкретні справи, у яких ОСОБА_7 виносила судові рішення, як суддя Верховного суду Республіки Крим Російської Федерації, а також власні рішення, які винесені одноособово суддею Верховного суду Республіки Крим Російської Федерації ОСОБА_7 , або у складі колегій суддів, при винесенні таких рішень ОСОБА_7 керувалась законодавством Російської Федерації. (том 6, а.с.82-179).

Протокол огляду від 02.02.2015 колегія суддів до уваги не бере, оскільки інформація, оглянута на інтернет-сайтах, не містить даних щодо судді ОСОБА_7 ( том 5 а.с.163-216).

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.

Згідно з положеннями Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання (ст. 2). Громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави (ст. ст. 17, 18 та 19). При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України, а не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України (ст. ст. 18 та 19). Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України (ст. 20).

За Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (ч. 4 ст. 5), примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

Відповідно до копії анкети отримувача паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 06.06.2009 підтверджується, що ОСОБА_7 має громадянство України та задокументована паспортом громадянина України НОМЕР_1 від 25.07.1997 (том 4 а.с.146).
Відповідно до протоколу огляду інтернет-видань від 08.04.2015, оглянуто Федеральний Конституційний Закон РФ №6-ФКЗ від 21.03.2014 «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя», ч.5 ст.9 якого передбачено, що до створення не територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя судів Російської Федерації, правосуддя від імені Російської Федерації на вказаних територіях здійснюють суди, які діяли на момент прийняття до Російської Федерації Республіки Крим та утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів. Особи, які займають посади суддів цих судів, продовжують здійснювати правосуддя до створення та початку діяльності на вказаних територіях судів Російської Федерації за умови наявності у них громадянства Російської Федерації.

Згідно Федерального Закону Російської Федерації № 154-ФЗ від 23.06.2014 «О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и гopoда федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации», рішення про день початку діяльності судів приймає Пленум Верховного Суду Російської Федерації. Постановою Пленуму Верховного Суду Російської Федерації № 21 від 23.12.2014 «Про день початку діяльності федеральних судів на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», датою початку діяльності суддів вважається 26 грудня 2014 року ( том 4 а.с.181249).

Вищезазначені джерела інформації колегія суддів оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими.

Отже, колегією суддів достовірно встановлено, що ОСОБА_7 продовжувала здійснювати правосуддя до створення та початку діяльності суддів РФ, в подальшому скористалась переважним правом на заміщення посади судді в утвореному Верховному Суді Республіки Крим (призначена 19.12.2014), фактично отримала громадянство РФ, як необхідну умову для зайняття такої посади.

Враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. ст. 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ОСОБА_7 по теперішній час залишається громадянкою України незалежно від місця її проживання. Фактичне набуття нею як громадянкою України, яка проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати нею громадянства України. Через оголошену ОСОБА_7 у межах даного провадження підозру у вчиненні кримінального правопорушення, не допускається і її вихід з громадянства України.

Згідно з дослідженим листом Адміністрації Президента України від 28 вересня 2016 року № 03-01/3021 клопотання про вихід ОСОБА_7 із громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходило (т. 4 а.с.108).

Колегія суддів приходить до висновку про те, що громадянка України ОСОБА_7 діяла свідомо та добровільно, оскільки маючи достатній рівень освіти, знань та життєвого досвіду, з 21.03.2014 не склала своїх повноважень як суддя Апеляційного суду АР Крим та продовжила здійснювати правосуддя, керуючись при цьому законодавством іноземної держави. В подальшому ОСОБА_7 призначена на посаду судді Верховного суду Республіки Крим Російської Федерації, де також продовжила здійснювати правосуддя від імені РФ.
Вказані дії ОСОБА_7 забезпечували становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом утворення і функціонування незаконно створених окупаційних органів судової влади РФ на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади РФ, а отже надання нею допомоги РФ у проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, що мали триваючий характер.
На підставі ч. 3 ст. 337 КПК України, колегія суддів виключає з обвинувачення ОСОБА_7 посилання на нібито її причетність до надання допомоги представникам іноземної держави, оскільки таких конкретних даних не встановлено, протиправна діяльність ОСОБА_7 , яка спрямована на вчинення державної зради, охоплюється наданням з її боку допомоги іноземній держави (РФ) в цілому.

Крім того, колегія суддів виключає з обвинувачення ОСОБА_7 посилання на її дії на шкоду недоторканості України, оскільки будь-яких даних її участі в посяганнях на територію України із застосуванням з боку інших держав військової сили або загрози силою, а так само в порушенні недоторканності кордонів України, не встановлено судом, як і не викладено в обвинувальному акті серед фактичних обставин.

Досліджені в судовому засіданні витяги з ЄРДР щодо кримінального провадження №0003292, постанови про виділення матеріалів досудового розслідування та визначення підслідності, постанови про призначення групи слідчих, прокурорів, доручення, клопотання та постанова про продовження строку, постанови про зупинення та відновлення досудового розслідування, повідомлення про підозру, повідомлення про початок досудового розслідування, копія заяв про кримінальні правопорушення, клопотання компетентними органам Російської Федерації про надання міжнародної правової допомоги у кримінальному провадженні, колегія суддів бере до уваги на підтвердження допустимості доказів, зібраних у межах даного кримінального провадження, ( том 3 а.с. 1-2, 3-10, 11-12, 13-14, 15-16, 17-18, 19-20, 21-2, 23-25, 26-27, 28-29, 30-31, 32-33, 34-36, 37-39, 40-42, 44-45, 6-47, 49-50, 51-52, 53, 54-55, 56, 57-58, 59-60, 61-62, 63-64, 66-67, 68-69, 70-71, 72-73, 74-75, 76-77, 78-79, 80-81, 82-142, 143-144, 145-193, 194-203, 204-230; том 4 а.с.1-5, ).

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку,колегія суддів дії ОСОБА_7 кваліфікує за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08.04.2014 та № 1689-VII від 07.10.2014), як державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України у виді надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка раніше не судима. наслідки вчиненого. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавленні волі в межах санкції ч.1 ст.111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08.04.2014 року та № 1689-VII від 07.10.2014 року), оскільки саме таке покарання, на думку суду є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014 року) конфіскація майна встановлюється не тільки за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також і за злочини проти основ національної безпеки України незалежно від ступеня їх тяжкості. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, його тривалість, а також дані про особу обвинуваченої, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації всього належного їй майна.

Питання речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08.04.2014 року та № 1689-VII від 07.10.2014 року) і призначити їй покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Заходи забезпечення у виді накладення арешту на майно ОСОБА_7 залишити без змін.

Речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3