Справа № 168/514/21 Провадження №11-кп/802/327/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 , яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Журавлине Старовижівського району Волинської області, громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, незаміжня, має на утриманні малолітню дитину, в порядку ст. 89 КК України не судима,
визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та їй призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 29 червня 2021 року, тобто з дати її фактичного затримання.
До набрання вироком законної сили залишено щодо обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 29 червня 2021 року близько 1.20 год., за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті своєму співмешканцю ОСОБА_9 , в ході сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, взявши у кухні зі столу кухонного ножа та зайшовши у спальну кімнату, умисно нанесла лежачому на підлозі ОСОБА_9 один удар ножем, спереду до заду та зверху вниз, в область серця, спричинивши тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_9 помер на місці, а саме: тілесні ушкодження у вигляді однієї колото-різаної рани грудної клітки зліва, що проникає в грудну порожнину з пораненням перикарда, наскрізним пораненням серця, поранення діафрагми та печінки, які перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:
- обвинувачена ОСОБА_7 вважає, що ухвалений щодо неї вирок є таким, що порушує її права. Зазначає, що судом не надано належну оцінку наведених нею доводам, а призначене покарання є очевидно несправедливим та надто суворим, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України;
- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 оскаржує вирок з підстав його незаконності, через порушення норм матеріального та процесуального права. Не погоджується із правовою кваліфікацією протиправних дій його підзахисної, яка не мала прямого чи непрямого умислу на заподіяння смерті ОСОБА_9 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, намагався вступити із нею в сексуальні відносини проти її волі. Також зазначає, що ОСОБА_7 виключно позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, а тому наявні підстави для застосування щодо неї положень ст. 75 КК України. У зв`язку із цим, просить вирок суду від 22 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК України, обравши їй мінімальний розмір покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, які їх підтримали, просили задовольнити, прокурора, який відносно їх задоволення заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Оскаржуване рішення суду в частині кваліфікації протиправних дій обвинуваченої та доведеності її винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину, відповідає зазначеним вимогам закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив усі представлені стороною обвинувачення докази, на підтвердження винуватості обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яка у винуватість у вчиненому визнала частково, не заперечуючи фактичних обставин вчиненого, в суді показала, що у день вчинення злочину, розпивала алкоголь із потерпілим, а також ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . У іншій кімнаті квартири знаходилась її мати та дочка. Коли прийшла спати, ОСОБА_9 почав вимагати від неї інтимних відносин, коли відмовила йому, почав наносити удари їй по голові. Обвинувачена вибігла з кімнати, побігла на кухню шукати ніж. Потерпілий за нею не йшов. Забігла в ту частину кімнати, де він перебував та нанесла йому удар. Після цього увімкнула світло, на її крик прибігли ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , приїхала швидка та зафіксувала смерть ОСОБА_9 . На момент вчиненого перебувала в шоковому емоційному стані, умислу на вбивство не мала.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг на предмет правильності правової кваліфікації дій обвинуваченої, у означеному випадку, апеляційний суд враховує, що умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
Так судом правильно враховано, що обвинувачена обрала не підручне знаряддя вчинення злочину, а кухонний ніж, за яким спеціально пішла в кухню. Згідно даних протоколу огляду предметів від 23 серпня 2021 року були проведені заміри ножа, як безпосереднього знаряддя вчинення злочину та встановлено його розміри, а саме: довжина 23,5 см, з який металевий клинок довжиною 13, 5 см, довжина ручки 11 см, обушок 0, 1 см, ширина клинка біля ручки 2 см, товщина 1, 1 мм. Відтак, при застосуванні саме такого знаряддя була велика ймовірність заподіяння смерті людини.
Хоча ОСОБА_7 і зазначала про те, що у кімнаті було темно, проте водночас не заперечувала того, що увійшовши до неї, приблизно орієнтувалась як може лежати потерпілий, тобто у якому положенні і у якому напрямку, а сам удар нанесла не в руки, ноги тощо, а у життєво важливий орган, серце, спричинення якого стало достатнім для настання смерті останнього.
Висновком експерта № 79 установлено, що при проведенні судово-медичної експертизи трупа потерпілого, на його тілі виявлено тілесні ушкодження у вигляді однієї колото-ріжучої рани грудної клітки зліва, що проникає в грудну порожнину з пораненням перикарда (серцевої сумки), наскрізним пораненням серця (правий шлуночок), пораненням діафрагми та печінки. Дане тілесне ушкодження спричинене пласким колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа з лезом і обушком, в напрямку спереду до ззаду та зверху в низ під кутом близьким до 45 градусів, дещо зліва на право, причому максимальна ширина клинка в межах його поранення не менше 2,4 см, обушок з дещо згладженими ребрами в межах 2.0 мм. Дане тілесне ушкодження виникло від однієї травмуючої дії, в короткий проміжок часу до моменту настання смерті, є прижиттєвим і перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням серця, стосовно живих осіб належать до тяжких небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого. При отриманні пошкоджень потерпілий знаходився у горизонтальному чи близькому до нього положенні, із відведеною чи піднятою лівою рукою, про що свідчить горизонтальний потьок крові від верхнього кінця рани, характер рани та напрямок раневого каналу. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 міг вчиняти обмежені активні дії протягом короткого проміжку часу (від декількох секунд до 1-2 хв). Після такого роду поранень можливе здійснення обмежених активних дій досить короткий проміжок часу, який є індивідуальним і залежить від досить багатьох факторів, особливостей організму та стану потерпілого і т.д. Причиною смерті ОСОБА_9 є проникаюче колото-різане поранення грудної клітки з пораненням перикарда (серцевої сумки), наскрізним пораненням серця (правий шлуночок), пораненням діафрагми та печінки, що супроводжувались гострою кровотечею (безпосередня причина) та як наслідок гемотораксом та гемоперикардом, на що вказують характерні патоморфологічні ознаки характерні для даного виду смерті виявлені при розтині трупа та відображені в його описовій частині.
Після спричинення тілесного ушкодження потерпілому, ОСОБА_7 жодним чином не намагалась вжити заходів для збереження йому життя, швидку допомогу не викликала.
Відтак, обстановка, що передувала вчиненню злочину, поведінка обвинуваченої, спосіб та знаряддя вчинення злочину, характер, локалізація та глибина, виявлених на трупі тілесних ушкоджень в області грудної клітки, причини припинення злочинних дій, сила нанесення удару, об`єктивно підтверджують висновок суду про наявність в діях обвинуваченої умислу на позбавлення життя потерпілого, а не вчинення даного злочину з необережності, як зазначає захисник.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачена також стверджує про нанесення потерпілому удару ножем в стані сильного душевного хвилювання, зумовленого жорстоким поводженням з нею, а також попередньо виниклим між ними конфліктом на грунті сексуальних домагань.
Водночас така її версія подій цілком підставно не була взята до уваги судом та спростована показаннями свідків: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які безпосередньо сприймались судом, і які однозначно та ствердно повідомили про те, що бійки між обвинуваченою та потерпілим в той вечір не було.
Хоча висновком експерта № 159 від 29 червня 2021 року і стверджується факт наявності на тілі ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, проте за змістом показань батька та матері обвинуваченої судом установлено, що конфлікти між обвинуваченою та потерпілим носили систематичний характер, ініціатором яких була як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_9 . Наведене об`єктивно свідчить про те, що тілесні ушкодження в часовому проміжку у першої, могли виникнути як безпосередньо в день вчинення злочину, так і до цього.
Кримінальна відповідальність за умисне вбивство вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого передбачена ст. 116 КК України.
Суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено ст. 116 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.
Дії, які вчиняються в афектованому стані, мають особливий характер. Специфіка таких дій полягає в тому, що вони обмежені в часі, тривалості стану фізіологічного афекту.
Намір на вбивство дуже тісно пов`язаний зі станом фізіологічного афекту. У цьому разі намір на вбивство виникає так несподівано, як і сам стан афекту, а реалізується негайно (відразу), до моменту закінчення цього стану. Тобто стан афекту супроводжує формування і реалізацію злочинного наміру. Формування мотиву і наміру вчинення злочину відбувається завжди не передбачувано та швидко й безпосередньо під впливом стану афекту.
Стан сильного душевного хвилювання полягає в домінуванні у свідомості особи сильної емоції, що знижує контроль особи над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен «звуження» свідомості.
Поведінка особи при сильному душевному хвилюванні регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає раптові, імпульсивні, підсвідомі дії.
Характерною рисою афектованого наміру є те, що він виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, й у цьому сенсі він (намір) набуває змушеного характеру. Своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан афекту «спонукає» її розв`язувати проблему і конфліктну ситуацію.
Тому для з`ясування, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання та вирішенні питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, призначається експертиза.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 210 від 29 липня 2021 року ( ОСОБА_7 ознак будь-якого психічного захворювання, а рівно-тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності (в т.ч. патологічного сп`яніння) в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого їй правопорушення не виявлялося. В період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого їй правопорушення підекспертна перебувала у стані гострої алкогольної інтоксикації (простого алкогольного сп`яніння). Тому вона могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У ОСОБА_7 ознак будь-якого психічного захворювання в даний час не виявляється. Вона може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Примінення примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 в даний час не потребує. З урахуванням стану гострої алкогольної інтоксикації ОСОБА_7 могла правильно сприймати важливі по справі обставини та давати правдиві покази тільки про основні події з відсутністю фіксації несуттєвих деталей. Відповіді питання судово-психологічного експерта: з урахуванням рівня розвитку і індивідуально-психологічних особливостей підекспертна ОСОБА_7 спроможна розуміти значення скоєних дій, керуватись ними та прогнозувати їх наслідки. З урахуванням емоційного стану, індивідуально-психологічних (інтелектуальних, емоційно-вольових, мотиваційних, характерологічних) особливостей, вона спроможна правильно сприймати важливі по справі обставини і давати відповідні показання. З урахуванням того, що основу фізіологічного афекту та інших істотних емоційних станів формують природні нейродинамічні психічні процеси, наявність алкогольного сп`яніння у ОСОБА_7 , на період, яким цікавиться слідство затрудняє кваліфікацію такого емоційного стану. Емоційні переживання на які посилалася підекспертна (злість, образа, напруження, ревнощі, що сформувались на психогенному ґрунті, через негаразди у взаєминах) експертизою не виключаються, але їх ступінь природної вираженості не можливо визначити через стан вираженого алкогольного сп`яніння.
Також правильно враховано судом і те, що обвинувачена, щоб дістати знаряддя вчинення злочину, пройшла через іншу кімнату, де знаходилась її мати та дочка в кухню, і у такий же спосіб повернулась назад ціленаправлено в напрямку перебування ОСОБА_9 , який її, при цьому, не переслідував. Тобто, від часу спричинення їй тілесних ушкоджень останнім та до нанесення удару йому, минув певний проміжок часу, тобто намір на вбивство негайно реалізований обвинуваченою не був. Вона ж не була позбавлена можливості попросити допомоги у сторонніх, які перебували в сусідній кімнаті та повідомити про таку його протиправну поведінку, проте взявши на кухні ніж, умисно завдала сильний удар ОСОБА_9 у життєво важливий орган, що спричинило його смерть.

Відтак, при перевірці доводів апеляційних скарг, підставі для кваліфікації її дій як за ст. 116 так і ст. 119 КК України не встановлено і апеляційним судом.
Серед доводів апеляційних скарг обвинуваченої та захисника є також те, що покарання, призначене ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та даним про її особу, внаслідок суворості.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виправлення, як мета покарання це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_7 місцевий суд дотримався наведених вимог закону, вірно врахував усі обставини справи, у тому числі і ступінь тяжкості скоєного нею злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким. Взяв до уваги спосіб та характер його вчинення, а також дані особи винної, яка винуватість у вчиненому визнала частково, в порядку ст. 89 КК України вважається раніше не судимою, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, суспільно корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, а також думку потерпілої, яка не є визначальною, проте ураховується в сукупності із іншими обставинами.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено. До обставин, які обтяжують покарання судом віднесено перебування обвинуваченої у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що учасниками судового провадження не оспорюється.

З урахуванням наведених вище мотивів, апеляційний суд вважає призначене обвинуваченій покарання, у розмірі наближеному до мінімального, справедливим та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, таким, що не є надто суворим. Так як відсутні правові підстави для перекваліфікації дій обвинуваченої, не вбачається підстав і для застосування до обвинуваченої ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням).

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий
Судді: