137/23/21

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2022 смт. Літин

Літинський районний суд Вінницької області
в складі:головуючого- судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду № 1 в смт.Літин клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000184 від 10.10.2020 відносно :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бруслинів Літинського району Вінницької області, проживаючого адресою АДРЕСА_1 ,

у зв`язку із вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 297 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:

12.01.2021 до суду надійшло вказане клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 в період часу з 06.10.2020 по 08.10.2020, маючи прямий умисел, спрямований на вчинення наруги над могилами, зайшов на територію місцевого кладовища, розташованого по АДРЕСА_1 .З цією метою ОСОБА_6 перебуваючи на кладовищі, діючи умисно, з хуліганських мотивів, демонструючи явну неповагу до суспільства та зневагу до встановлених у суспільстві правил поведінки, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх вчинити, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих та вияву поваги і пам`яті померлих, застосовуючи м`язову силу рук, розхитував стели горизонтальних надгробків, внаслідок чого пошкодив 26 надмогильних пам`ятників.
Дане суспільно небезпечне діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, тобто наруга над могилою.
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується з негативної сторони, раніше не судимий, не працюючий, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває. З 2012 року знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 346 від 07.12.2020 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (Р20.0).
В період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
В теперішній час ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (Р20.0), не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Таким чином ставиться питання про застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у виді - госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та просив суд застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, адже докази дослідженні у судовому засіданні, як на його думку, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підтверджується показами свідків. Процитував покази свідка ОСОБА_8 , котра бачила, що ОСОБА_6 шкрябав пам`ятник.
Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6 у судове засідання 27.04.2022 не з`явився, адже 28.03.2022 судом ухвалено подальший розгляд клопотання проводити у відсутність ОСОБА_6 (а.с. 160 том 2).
Законний представник ОСОБА_6 ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні клопотання та не псувати життя її сину.
Захисник адвокат ОСОБА_9 заперечив проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки вважає, що діям його підзахисного невірно обрано кваліфікацію правопорушення: умисел та усвідомлення вчинених дій. Звернув увагу на ту обставину, що ОСОБА_6 на момент інкримінованого діяння перебував на обліку та проходив лікування. Також жоден зі свідків у судовому засіданні не підтвердив, що бачив саме ОСОБА_6 та саме в той момент, коли він пошкоджував пам`ятники, зокрема, щоб він їх валив.
Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 до судового засідання не з`явились. Надали до канцелярії суду клопотання, яким просили розгляд справи проводити у їх відсутність. Зазначили, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_6 не мають. При вирішенні клопотання покладаються на розсуд суду (а.с. 80, 82, 216-222 том 1).
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши клопотання на надані прокурором докази, суд приходить до наступних висновків.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 повідомила, що особисто не була свідком того, як ОСОБА_6 пошкоджував пам`ятники.
Свідок ОСОБА_19 повідомила суду, що у жовтні місяці 2020 року до неї звертались місцеві жителі з приводу пошкодження на кладовищі пам`ятників. Свідку відомо, що з приводу масової наруги над могилами було 27 скарг. Свідок особисто не бачила, щоб зазначені дії вчиняв ОСОБА_6 .. Надалі звернулися до поліції котрі опитували людей та встановлювали обставини скоєного.
Потерпіла ОСОБА_8 свідчила суду, що на початку жовтня 2020 року сусідка ОСОБА_20 повідомила їй про пошкодження пам`ятників на кладовищі. ОСОБА_8 прибула туди та дійсно побачила пошкодження кріплення пам`ятника та підручними засобами тимчасово полагодила. Після цього прибула додому та телефоном розповіла про події дочці, а та викликала поліцію. ОСОБА_8 особисто не бачила, щоб ОСОБА_6 пошкоджував чи розхитував пам`ятники. Претензій до останнього немає. Додатково вказала, що після описаних подій неодноразово відвідувала цвинтар та побачила на ньому ОСОБА_6 котрий шкрябав пам`ятник. Не вказала чи цей пам`ятник входив до переліку пошкоджених, чим шкрябав ОСОБА_6 та що в нього при цьому було в руках.
Потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що у жовтні 2020 року їй повідомили, що на місцевому кладовищі хтось пошкодив пам`ятники. Коли вона прибула на кладовище, то побачила, що пам`ятник її свекра стоїть на місці. Особисто не бачила, щоб пам`ятники пошкоджував саме ОСОБА_6 .. Будь-яких претензій до останнього немає. Їй не відомо, чому її зазначено у списках потерпілих, котрі подавались до сільської ради.
Так, з досліджених судом доказів, зокрема із документів, які надані стороною обвинувачення, вбачається, що відомості про кримінальне провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2020 за № 0000184 (а.с. 1 том 2).
Листом за № 220/02-26 від 09.10.2020 (а.с. 3 том 2) Бруслинівська сільська рада Літинського району Вінницької області просить у правоохоронного органу прийняти міри до жителя ОСОБА_6 , який протягом 6-8 жовтня 2020 року наніс збитки на кладовищі с. Бруслинів руйнуючи пам`ятники.
Протоколом огляду місця події від 09.10.2020 та додатками (а.с. 4-93 том 2) зафіксовані пошкодження та місце вчинення правопорушення.
Висновком судово-психіатричного експерта за № 346 від 07.12.2020 (а.с. 98-101 том 2) ОСОБА_6 в період часу з 06.10.2020 до 08.10.2020 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії. У вказаний період часу не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_6 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Відповідно до статті 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:
1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння;
2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення;
3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
Згідно з ч. 4 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 505 КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування.
Відповідно до ч. 2 ст. 512 КПК України, судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Частина 3 ст. 503 КПК України визначає, що кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна грунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. Тобто, юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.
Згідно з ч. 3 ст. 513 КПК України, суд, встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.
Статтею 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Обставини, котрі підлягають доказуванню у кримінальному провадженню передбачені ст. 91 КПК України. Зокрема факти повинні перебувати в необхідних і випадкових, просторово-часових, причинно-наслідкових, безпосередніх і опосередкованих зв`язках з обставинами справи. Пізнання обставин, які підлягають доказуванню, і побічних доказів здійснюється опосередковано і безпосередньо (логічне доказування). Учасники процесу пізнають кримінальне правопорушення, як подію минулого завдячуючи інформації, яку несуть про нього докази. Виходячи з цього, обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК), пізнаються опосередковано, оскільки вони сторонам і суду стали недоступними для безпосереднього сприйняття. Відтак, докази становлять з`єднуючий ланцюг між свідомістю учасників процесу, що здійснюють чи беруть участь у доказуванні, та подією злочину, яка пізнається.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 дійсно на момент вчинення інкримінованого суспільнонебезпеченого діяння передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, перебував у стані неосудності. Своєю чергою суду не надано допустимих, достатніх та переконливих доказів того, що інкриміноване діяння вчинено саме ОСОБА_6 і його дії знаходяться у причинному зв`язку із наслідками - розхитаними стелами горизонтальних надгробків надмогильних пам`ятників у кількості 26 штук. Допитаними у судовому засіданні потерпілими надано характеристику ОСОБА_6 , а також ту обставину, що він перебував на кладовищі, що прямо не заборонено законом. Втім, не надано переконливих та безпосередніх доказів, котрі дозволяють беззаперечно ствердити, що саме ОСОБА_6 пошкоджував пам`ятники.
Оскільки кримінальним процесуальним законодавством передбачено, що жодна особа не повинна бути піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, відтак суд констатує відсутність підстав для застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру та вважає за необхідне у задоволенні клопотання відмовити, а кримінальне провадження закрити.
Не ігнорується судом та обставина, що в клопотанні стороною обвинувачення зазначалось про усвідомлення неосудною особою - ОСОБА_6 своїх дій, а також наявність в останнього умислу. Звертається увага на тому, що предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюються лише щодо осудної особи.
Судові витрати відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 19, 92-94, 297 КК України, ст. ст. 284, 369-372, 376, 395, 512, 513 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000184 від 10.10.2020, відмовити.
Кримінальне провадження № 0000184 від 10.10.2020 за ч. 1 ст. 297 Кримінального кодексу України, закрити .
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено 02 травня 2022 року.
Суддя:ОСОБА_21