ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/3053/21 Номер провадження 11-кп/814/1240/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000030, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватимта засуджено:
- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 17 березня 2021 року, близько 16:00 години, обвинувачений ОСОБА_9 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив малознайомого йому потерпілого ОСОБА_10 з яким завів розмову. В ході бесіди між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_10 , на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відбувся словесний конфлікт, під час якого у обвинуваченого ОСОБА_9 виник протиправний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 . Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, обвинувачений з мотивів раптово виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, діючи умисно, знаходячись обличчям до обличчя, наніс один удар кулаком правої руки у ліве плече ОСОБА_10 , після чого продовжуючи свій протиправний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, обвинувачений ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, діючи умисно, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_10 відійшов від нього, та знаходився до нього спиною крокуючи прямо, підбіг до нього з правого боку та тримаючи у своїй правій руці ніж наніс декілька ударів в пахову зону потерпілому ОСОБА_10 , спричинивши останньому колото-різану рану мошонки та калитки зліва.

В результаті умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/657-с/2021 від 20.04.2021, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани калитки та статевого члена з травмою зовнішньої соромітної артерії, травмою кавернозного тіла статевого члена та гематоми калитки, які по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше трьох тижнів (21 дня), відповідно до п.п.2.3.1 «а», п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженого наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосування покарання у виді обмеження волі, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_9 внаслідок м`якості.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

На обґрунтування таких вимог посилається, що ОСОБА_9 на момент постановлення вироку досяг 69 років, тобто досяг пенсійного віку, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України до останнього не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

На переконання прокурора, призначення фактично більш тяжкого покарання ОСОБА_9 буде більше відповідати вчиненому ним кримінальному правопорушенню. Вказує, що обвинувачений наносив удари ножем в життєво важливі органи потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпілому були спричинені болючі ушкодження, загоєння яких в подальшому йшло з суттєвим дискомфортом та погіршенням якості життя потерпілого.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_11 частково підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача, а саме зазначив, що у світлі останньої правової позиції ВП ВС (постанова від 07.12.2021 у справі №617/775/20) заміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні без ухвалення нового вироку. Захисник підтримав вказану позицію прокурора та вважав, що вирок необхідно змінити.

Інші учасники до суду апеляційної інстанції не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, що не перешкоджає апеляційному перегляду оскаржуваного вироку, оскільки в даному випадку неявка обвинуваченого не є обов`язковою, так як вимоги апеляційної скарги прокурора не погіршують становища ОСОБА_9 .

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 не у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства, внаслідок чого вирок підлягає зміні з огляду на таке.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За змістом положень п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, та учасниками судового провадження не оскаржуються.
Разом з цим, прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню неправильне призначення покарання у виді обмеження волі та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в межах санкції інкримінованої статті.

Вказані доводи прокурора колегія суддів вважає частково обґрунтованими.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховнго Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального правопорушення» від 24.10.2003 зазначено, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, матеріальний стан, тощо.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він на момент постановлення вироку досягнув віку 69 років.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що починаючи із 1 січня 2018 року виникає право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років. Таким чином, станом на день ухвалення вироку суду ОСОБА_9 досягнув пенсійного віку.

Згідно з ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку.

Отже, у даному випадку суд порушив вимоги закону, застосувавши до ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі.

Разом з цим, апеляційні вимоги прокурора щодо ухвалення нового вироку є безпідставними. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.12.2021 у справі №617/775/20 вказано, що заміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні без ухвалення нового вироку.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання, колегія суддів, з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України керівних роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує тяжкість кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, пенсіонер, характеризується задовільно, обставину, що пом`якшує покарання колегія суддів враховує щире каяття, оскільки вона була врахована судом першої інстанції і правильність цього у апеляційній скарзі не оспорюється, а також відсутність обставин, що обтяжує покарання та доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання за інкримінованою статтею у виді штрафу.
Обговорюючи питання про розмір покарання, суд апеляційної інстанції враховує те, що обвинувачений вибрав ніж як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, тобто небезпечний предмет, яким можна спричинити у тому числі і тяжкі тілесні ушкодження, а також враховує те, що ушкоджень було декілька в результаті неодноразових дій обвинуваченого, а тому ОСОБА_9 необхідно призначити штраф у максимальній межі, визначеній у санкції інкримінованої йому статті.
Зважаючи на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання обвинуваченому.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2021 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4