Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/469/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2022 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Наталіївка, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, ВІЛ інфікованого, не одруженого, без утриманців, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 10 год. 16 хв. 03.10.2022 року по 10 год. 16 хв. 01.12.2022 року з визначенням застави у 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 744 300 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну, ухвалити нову, якою застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт з покладенням обов`язків, цілодобово не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_2 . Свої вимоги обґрунтовуєтим, що під час розгляду клопотання суд не врахував фактичні обставини, які мають значення для справи це те, що підозра є необґрунтованою, виходячи з того, що в ній не зазначено всіх фактичних обставин справи.Крім тяжкості нібито скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, ні органом досудового розслідування, ні судом першої інстанції, не наведено жодного доказу в обґрунтування обрання щодо нього міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також в ухвалі в порушення ст. 196 КПК України взагалі не зазначено обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 в період дії воєнного стану, за попередньою домовленістю групою осіб із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , таємно проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки викрав майно потерпілого на загальну суму 1 000 000 грн.
Органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному із проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, вчинено повторно, в особливо великих розмірах, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, про що 04.10.2022 року йому повідомлено про підозру.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.10.2022 задоволено клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП в Кіровоградській області про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002981 в межах строку досудового розслідування, з 10.16 год. 03.10.2022 по 10.16 год. 01.12.2022 включно, з визначенням застави. Рішення слідчого судді мотивовано тим, що злочин, по якому ОСОБА_6 пред`явлено повідомлення про підозру є: закінченим, корисливим, особливо тяжким, умисним, вчинений за попередньою змовою групою осіб, посягає на суспільні інтереси - проти власності потерпілого. Шкоду не відшкодовано. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні злочину передбачає покарання - до дванадцяти років позбавлення волі. Перелічені обставини істотно підвищують ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Як особа, підозрюваний ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за аналогічні тяжкі злочини, суспільно корисною працею не займається, йому інкриміновано дії в період строку на випробування. Системність наявних судимостей у поєднання з поведінкою підозрюваного свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. ОСОБА_6 не має трудової книжки, відсутнє законне джерело доходу, не працював, податки не сплачує, постійно змінює місця тимчасового проживання, тобто ОСОБА_6 втрачає сталі соціальні зв`язки, ігнорує принцип мирного володіння майном в період воєнного стану. У разі застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі проведення досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.

Прокурор та захисник, подали клопотання про розгляд апеляційної скарги захисника без їх участі, клопотання підозрюваний про участь під час розгляду апеляційної скарги не заявляв, а тому апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону суддею дотримані в повному обсязі.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого.

Як убачається з наданих матеріалів, слідчий суддя дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, посягає на суспільні інтереси проти власності потерпілого, про що йому вручено повідомлення про підозру.

При цьому, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя перевірив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, про що зазначив в ухвалі.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника щодо недоведеності жодного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки оцінюючи ризики, заявлені та обґрунтовані у клопотанні слідчого, слідчий суддя встановив, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки останній вчинив особливо тяжкий злочин, санкція інкримінованої йому статті передбачає позбавлення волі строком до 12 років.
Тому, суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання ОСОБА_6 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».

Слідчий суддя, врахувавши дані щодо особи підозрюваного, та врахувавши ступінь тяжкості злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 , дійшов правильного висновку про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, оскільки підозрюваний обізнаний про місце проживання потерпілого, вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а вік та стан здоров`я підозрюваного не перешкоджає його триманню під вартою.

Більш того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні корисливого, особливо тяжкого кримінального правопорушення. Після обставин, в яких він підозрюється, вчинив умисні дії, спрямовані на приховування злочину, одразу залишив місце пригоди, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тобто свідомо активно перешкоджав встановленню істини по справі, ігнорує принцип мирного володіння майном в період воєнного стану.
При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Також, на переконання колегії суддів, менш суворий запобіжний захід, такий як тримання під домашнім арештом чи особисте зобов`язання, не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за аналогічні тяжкі злочини, суспільно корисною працею не займається, йому інкриміновано дії в період відбування покарання за попереднім вироком із застосуванням іспитового строку з випробуванням. Системність наявних судимостей у поєднання з поведінкою підозрюваного свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Отже, на думку апеляційного суду, висновки слідчого судді, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не достатні для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, є мотивованими.

Щодо апеляційних доводів захисника про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, то вони не відповідають дійсності та суперечать матеріалам клопотання, оскільки слідчий суддя у своїй ухвалі правильно вказав, що обґрунтована підозра ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного злочину підтверджується письмовими доказами, які перелічені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, копії яких слідчий долучив до свого клопотання, і які наявні в матеріалах кримінального провадження.
Є не обґрунтованими доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваногостосовно того, що останній має постійне місце проживання та не має на меті переховуватись від слідства, оскільки фактичне місце проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , а досудове розслідування проводиться у Кіровоградській області.
Також, на переконання колегії суддів, менш суворий запобіжний захід, такий як тримання під домашнім арештом, не здатен забезпечити ризики передбачені ст.177 КПК України та належне виконання, покладених на нього процесуальних обов`язків,
Інші посилання захисника були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.
Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя правильно врахував обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого злочину, який посягає на суспільні інтереси проти власності, а також особу підозрюваного, та у відповідності до ст.182 КПК України правильно визначив підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки такий розмір застави достатньою мірою може гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків. На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, враховуючи розмір завданих збитків, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним та буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія судді

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2022 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: