КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

05 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 28 липня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 25 вересня 2022 року включно.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, дійшов висновку, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який будо встановлено попередніми судовими рішеннями, не зменшився.

Також суд погодився з доводами прокурора про те, що відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а саме власної сім`ї та дітей, джерел доходу, асоціальний спосіб життя, який до затримання та застосування запобіжного заходу вів обвинувачений, тяжкість вчиненого ним злочину проти життя особи та можливе покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні вказаного злочину, вказують на високий стійкий рівень ризику вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а на час розгляду питання про продовження запобіжного заходу нових обставин, які б вказували на зменшення раніше встановленого ризику, судом не встановлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року, якою ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою та обрати стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, а саме з 22:00 год. до 06:00 год. без застосування електронного засобу контролю, заборонивши обвинуваченому залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожним викликом до суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без дозволу суду.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, з наступних підстав.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції, не мотивував свої висновки та не навів обґрунтування існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості вчинення ОСОБА_5 , нового кримінального правопорушення.
При продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд фактично взяв до уваги лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні.

Також, як вважає апелянт, судом не оцінені в сукупності та не взяті до уваги всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, що враховуються при продовженні запобіжного заходу, а саме наявність родини, постійного місця проживання, те, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, які є стримуючим засобом соціальної поведінки ОСОБА_5 .

У зв`язку з цим, прийняте судом рішення, на думку апелянта, є необґрунтованим, а ризики, про які в оскаржуваній ухвалі фактично не зазначено, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Окрім цього, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на правову позицію, викладену у справі «Тодоров проти України» захисник ОСОБА_6 зазначає, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатись достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого часу.

Апелянт вважає, що застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, буде справедливим та обґрунтованим та не буде порушувати його конституційних прав та гарантій, оскільки судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання передбаченим законом ризикам.

Також, захисник ОСОБА_6 вважає, що судом першої інстанції істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, оскільки питання про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою, розглядалось за його, ОСОБА_6 , відсутності, при цьому в матеріалах кримінального провадження відсутні докази щодо його належного повідомлення про дату та час розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції документи та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовженняобвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема вчинити інше кримінальне правопорушення, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення, під час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, не було надано доказів на підтвердження існування заявленого прокурором ризику, а саме доказів про те, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, не може бути визнане безумовною підставою для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на відносно тривале перебування обвинуваченого під вартою, враховуючи тяжкість та характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суспільні інтереси та інтереси правосуддя, переважають обмеження в правах, які несе обвинувачений, у зв`язку з його триманням під вартою у даній справі, що у свою чергу, не дає підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та для застосування більш мякого запобіжного заходу.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали через істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, оскільки під час апеляційного розгляду не встановлено достатніх даних, які б дозволили зробити про порушення права обвинуваченого на захист під час розгляду в судовому засіданні питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Зокрема, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання, копії яких були надані суду апеляційної інстанції, в судовому засіданні, під час вирішення питання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, приймала участь захисник ОСОБА_8 , яку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 53 КПК України, було залучено судом для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому ст. 49 цього Кодексу, а тому посилання адвоката ОСОБА_6 на те, що вказане питання було розглянуто за його відсутності, як захисника та що його не було повідомлено належним чином про час та місце судового засідання, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 25 вересня 2022 року включно, без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 375/1206/18

Номер провадження: 11-кп/824/3114/2022

Категорія: ч. 1 ст. 115КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1