У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2022

Справа № 331/3487/22

Провадження № 1-кс/331/1058/2022

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Відділу поліції №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000591 від 28.06.2022, стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Інта АР Комі, українця, громадянина України, маючому вищу освіту, одруженому, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обіймає посаду старшого стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше судимому:

- 10.01.2022 Ленінським районним судом міста Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Слідчий своє клопотання обґрунтовує тим, що згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) старший стрілець 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

09 травня 2022 року наказом командира № 131 ОСОБА_6 призначено на посаду старшого стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Так, ОСОБА_6 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши злочин проти власності за наступних обставин.

04.06.2022 о 18 годин 18 хвилин, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи в будівельно-господарському гіпермаркеті «Епіцентр К» розташованому за адресою м. Запоріжжя вул. Запорізька 1-В, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з полиць торгового залу зазначеного гіпермаркету, викрав товар, що належить ТОВ «Епіцентр К», а саме:
- ліхтарик налобний LED GPCH31BLE-2FB1, артикул30737072, в кількості 1 штуки, вартістю 443,25 грн., без урахування ПДВ
- кабелі високовольтні комплект ВАЗ2101-2107 high power АТ300 S, артикул 40701851, в кількості 1 штуки вартістю 176,67 грн., без урахування ПДВ

- запобіжники автомобільні міні AUTO ASSISTANCE, AA10 F (10 шт), артикул 40757827, в кількості 1 штуки, вартістю18,33 грн.

- ліхтарикLP-8314 Treker 6 реж.: 100%,50% потужності і стробоскоп в формі кола і ZOOM 100% 50% потужності, артикул 30737165 , в кількості 1 штуки, вартістю 499,17 грн., без врахування ПДВ,

- ліхтар LP 8392 ВTreker 3 реж.: 100%,50% потужності і стробоскоп в формі кола і потужності і стробоскоп в формі кола і м`яке розсіяне і яскрави, артикул 30737170 в кількості 1 штуки, вартістю 235 грн., без врахування ПДВ,

- олівець реставрац. New Ton 447 синя ніч, 12 мл. в кількості 1 штуки, вартістю 76,67 грн., без врахування ПДВ, після чого вийшов з гіпермаркету через відділ кассамообслуговування не розплатившись за товар.

Таким чином, ОСОБА_6 спричинив ТОВ «Епіцентр К» матеріальну шкоду на загальну суму 1449 грн. 08 копійок.
Враховуючи викладене, дії військовослужбовця ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно,в умовах воєнного стану

28.09.2022 року ОСОБА_6 о 15.30 годин старшим слідчим СВ ВП № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області майором поліції ОСОБА_4 за погодженням з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Дригайлом Тарасом Вячеславовичем ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно,в умовах воєнного стану.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину), повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення

- протоколом огляду диска наданого представником ТОВ «Епіцентр К» за 04.06.2022

- постановою про визнання по кримінальному провадженню речовим доказом СD-R диска з записом з камер відеоспостереження від 04.06.2022 в будівельно-господарскому гіпермаркеті «Епіцентр К»

- протоколом огляду місця події від 28.06.2022

- рапортом ДОП ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7

- заява про добровільну видачу речей.

-постановою про визнання по кримінальному провадженню речовим доказом

-протоколом допиту представника потерпілого

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 .

Таким чином під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочину), за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Також під час досудового розслідування встановлено, що 27.09.2022 слідчим СВ ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України по кримінальному провадженні зареєстрованому в Єдиному Реєстрі досудових розслідувань № 000586 від 22.06.2022 .
Крім того встановлено, що згідно повідомлення ТВО начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника АДРЕСА_3 військо службовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 23.06.2022 року самовільно залишив розташування військової частини та був відсутній більше 10 днів.
Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_6 може:
- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;
- вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 4 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри ОСОБА_6 вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши тяжкий злочин, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно,в умовах воєнного стану.

Зазначені обставини свідчать про необхідність його ізоляції задля нівелювання ризику можливості переховуватися від суду і слідства та перешкодити виконанню процесуальних рішень, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом котрий зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 буде саме тримання під вартою.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 вчинив злочин в умовах воєнного стану, та як наслідок може призвести до вчинення ним нових злочинів в умовах воєнного стану.
Крім того, на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує також той факт, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений за вчинення корисливих злочинів, проте на шлях виправлення не став, жодних висновків щодо своєї протиправної поведінки та невідворотності покарання не зробив, та в черговий раз вчинив умисний злочин.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також характер встановлених ризиків, тяжкість покарання, яке загрожує Колісник при ухваленні вироку, наслідки злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу, в умовах воєнного стану та обороноздатності України, надання негативного прикладу протиправної поведінки військовому підрозділу, в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації,свідчить про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, таких як особисте зобов`язання, передбаченого з огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.
Враховуючи самовільне залишення розташування військової частини ОСОБА_6 , а також неодноразове скоєння ОСОБА_6 тяжких злочинів, вважаю, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.
Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_6 не можливо, оскільки він, являючись військовослужбовцем, не зможе виконувати обов`язки покладені на нього при обрані особистого зобов`язання, домашнього арешту. Особисту поруку не можливо застосувати у зв`язку з відсутністю осіб, яких слідство вважає такими, що заслуговують на довіру, і які б могли поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Відсутність таких осіб, а також постійного місця роботи у підозрюваного унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у виді застави. За даних обставин кримінального провадження застосування запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 не можливе, оскільки в такому разі відсутній дієвий процесуальний механізм контролю за дотриманням покладених на підозрюваного обов`язків в умовах воєнного стану, який запроваджено на території України.

Зазначені вище факти свідчать про неможливість запобігання зазначених вище ризиків і застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 ніж запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Водночас, положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , значну суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, беручи до уваги, що кримінальне правопорушення у період воєнного стану, у вчиненні якого він підозрюється, є тяжким та вчинене в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, то вказана його протиправна діяльність створила в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у Збройних силах України, сторона обвинувачення вважає, що слідчим суддею необхідно визначити максимальний розмір застави ОСОБА_6 , передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, а саме у розмірі восьмидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сума застави у межах, менше ніж максимальний її розмір передбачений положенням ст. 182 КПК України для особливо тяжких злочинів, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде стримуючим засобом до не порушення підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

Водночас, сторона обвинувачення вважає, що сукупності матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи даного клопотання, достатньо для прийняття вмотивованого рішення за клопотанням та необхідність у допиті будь-яких осіб, під час судового розгляду клопотання, відсутня.

Просить обрати відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Адвокат ОСОБА_5 заперечував проти обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,т ак як жодних ризиків передбачених ст..177 КПК України прокурором доведено не було у судовому засіданні, прохав суд обрати відносно ОСОБА_6 домашній арешт.

ОСОБА_6 підтримав думку адвоката.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 28.06.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№ 000586 від 22.06.2022 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення ч.4 ст.185 КК України відносно ОСОБА_6 .

28.09.2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно,в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 вчиненні ним вищевказаного кримінального правопорушень підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, у тому числі:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення

- протоколом огляду диска наданого представником ТОВ «Епіцентр К» за 04.06.2022

- постановою про визнання по кримінальному провадженню речовим доказом СD-R диска з записом з камер відеоспостереження від 04.06.2022 в будівельно-господарському гіпермаркеті «Епіцентр К»

- протоколом огляду місця події від 28.06.2022

- рапортом ДОП ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7

- заява про добровільну видачу речей.

-постановою про визнання по кримінальному провадженню речовим доказом

-протоколом допиту представника потерпілого

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу враховує наявність ризиків передбачених п.5, ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є спосіб забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього зобов`язань, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України передбачено обмежений перелік підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину.

Слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрювана, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не довели.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що виконання підозрюваним процесуальних обов`язків можуть забезпечити інші, більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України,

Вирішуючи питання про обрання підозрюваній запобіжного заходу тримання під вартою, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював , що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року, у справі № 1-23/2003, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (ст.29,62 Конституції України).

Вирішуючи питання про запобіжний захід відносно ОСОБА_6 слідчий суддя, виходить з того, що він має постійне місце проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Наявною підставою, на час розгляду подання, для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є тяжкість злочину та схильність переховуватись від органів слідства, в якому підозрюється ОСОБА_6 .

Доводи прокурора у судовому засіданні про те, що ОСОБА_6 з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду жодним доказом не підкріплені і, на переконання слідчого судді , є лише припущенням.

Що стосується існування ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчим в клопотанні та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначеного ризику. Надані суду матеріали свідчать про наявність ОСОБА_6 інших вчинених кримінальних правопорушень , які перебувають у провадженні слідчого , не може беззаперечно свідчити про продовження злочинної діяльності, оскільки провина останнього ще не доведена, остаточне рішення судом не прийнято.

Щодо надання інформації щодо судимості відносно ОСОБА_6 за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України , відповідно до відповіді Дніпровського районного відділу «Центру пробації» у Запорізькій області ОСОБА_6 станом на 14.09.2022 рік з умовами та порядком відбування покарання не ознайомлений./а.с.65/.

Прокурором не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленому ризику.

У судовому засіданні адвокат суду пояснив, що підозрюваним відшкодовано матеріальну шкоду потерпілому у повному обсязі. Щодо судимості підозрюваного, було надано суду пояснення, що ОСОБА_6 не було відомо щодо покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя, на даний час відпрацьовує громадські роботи.

З цього приводу слід зазначити, що наявність підозри у вчиненні тяжкого злочину, відповідно до вимог ст.178 КПК України та усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка згідно ст.8 КПК України, є частиною національного законодавства, сама по собі не може слугувати підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, як на це посилається прокурор, не є виключними і достатніми обставинами для підтвердження неможливості застосування до підозрюваного при вказаних обставинах більш м`якого запобіжного заходу.

На думку суду, з урахуванням даних про особистість підозрюваного та його процесуальну поведінку, прокурор не довів наявність обставин, які б свідчили про неможливість застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання прокурор не доведе обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає недопустимим обґрунтування прокурора необхідності обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою лише тяжкістю та особливостями злочину в якому підозрюється ОСОБА_6 , оскільки тримання під вартою є заходом забезпечення виконання особою процесуальних обов`язків, а не мірою відповідальності за скоєне.

Водночас, з огляду на серйозність обвинувачення, а також для забезпечення якомога швидкого розгляду провадження по суті, суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_6 домашній арешт, з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України, так як саме цей запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст.177 КПК України.

На думку суду, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також обмежує свободу особи та змушує підозрюваного відчувати на собі певний тягар заборон.

Керуючись ст. ст.177,178, 181, 183, 196,369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Відділу поліції №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000591 від 28.06.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. ст. 185 КК України, стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на 2 місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виконання передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК обов`язків:

1) прибувати за першим викликом слідчого, прокурора, суду;

2) з дня прийняття рішення, без дозволу слідчого, прокурора або суду, не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного ранку;

3) утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Визначити строк дії ухвали два місяці: з 06 жовтня 2022 року по 06 грудня 2022 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ Національної поліції України.
Роз`яснити органу Національної поліції, що вони повинні негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повідомити про це слідчому судді.
Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити слідчому, в провадженні якого знаходиться вказане кримінальне провадження.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1