УХВАЛА
11 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 295/4942/20
провадження № 51-2349ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 червня 2022 року щодо останнього,
встановив:
Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вказані вище судові рішення, постановлені щодо ОСОБА_5 , де порушує питання про їх зміну.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК)

в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Незгода захисника із оцінкою судами доказів на предмет їх достовірності та з встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, про що йдеться в касаційній скарзі, за відсутності тверджень стосовно недопустимості чи неналежності доказів, покладених в обґрунтування висновку про винуватість засудженого, не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Захисник у касаційній скарзі стверджує про неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, обґрунтовуючи такі твердження посиланням, зокрема, на висновки експертів № 450 від 04 березня 2020 року та № 100-2020 від 31 березня 2020 року та допити експертів в судовому засіданні. Свої твердження захисник засновує на власній оцінці доказів на предмет їх достовірності, водночас, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник не стверджує про перекручене, неповне чи неправильне відображення в оскаржених судових рішеннях змісту вказаних доказів чи змісту інших досліджених доказів.
Крім того, захисник зазначає про невідповідність призначеного засудженому

ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, формально посилаючись на необхідності застосування приписів статей 69, 75 Кримінального кодексу України (далі КК) у випадку перекваліфікації дій засудженого на

ч. 1 ст. 121 КК.
Підставою для застосування приписів ст. 69 КК є встановлена судом сукупність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, де для застосування її положень достатньо встановити принаймні дві обставини, що пом`якшують покарання, за умови, що одна із них істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину через те, що за своїм характером дорівнює впливу на обставини кримінального правопорушення притаманному тому, які законодавець застосовує для конструювання привілейованих складів кримінальних правопорушень. Про такі обставини в касаційній скарзі захисника не йдеться.
Разом з тим, твердження про необхідність звільнення від відбування покарання з випробуванням мають ґрунтуватися на відповідних доводах в контексті застосування положень ст. 75 КК, проте у касаційній скарзі захисника відсутнє будь-яке обґрунтування доводів з посиланням на докази та матеріали кримінального провадження які би свідчили про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання.
У касаційній скарзі міститься вимога, серед іншого, про зміну ухвали апеляційного суду, однак не зазначено, яких саме порушень допустив апеляційний суд в аспекті положень статей 404, 405 КПК, а також не наведено обґрунтування підстав для зміни рішення апеляційного суду з огляду на приписи статей 412-414, 438 КПК.
Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3