Провадження №: 1-кс/752/3238/22
У Х В А Л А

23.08.2022року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2022 року у провадження слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, в якому адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , просить скасувати арешт, накладений на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 по справі № 752/22315/18, на земельну ділянку із кадастровим номером :85:977:0062, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування клопотання зазначається, що про арешт належної йому земельної ділянки ОСОБА_4 дізнався 29.11.2021, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зі змістом ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 по справі № 752/22315/18, якою було накладено арешт, ознайомився з Єдиного державному реєстрі судових рішень. З цього ж реєстру дізнався, що вказана ухвала суду першої інстанції була скасована в частині накладення арешту на земельні ділянки, із кадастровими номерами :85:977:0059, :85:977:0060, що належать на праві власності ОСОБА_5 . Водночас, в іншій частині вказана ухвала була залишена без змін, оскільки власники інших спірних ділянок із апеляційними скаргами на цю ухвалу не звертались. Відтак, належна ОСОБА_4 земельна ділянка залишилась під арештом.

01 грудня 2021 року адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , подавав апеляційну скаргу на ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 по справі № 752/22315/18. Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.12.2021 цю скаргу було повернуто через те, що адвокат ОСОБА_3 , будучи представником ОСОБА_5 , приймав участь у розгляді справи № 752/22315/18, і тому знав про оскаржувану ухвалу, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не було заявлено. 23 грудня 2021 було подано повторну апеляційну скаргу, з клопотанням про повернення, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 02.06.2022 також було повернуто, з аналогічних мотивів.

Клопотання мотивоване тим, що арешт на земельну ділянку ОСОБА_4 було накладено необґрунтовано і в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, оскільки його збереження є непропорційним втручанням у право заявника на мирне володіння майном. Зокрема, вказується, що ухвалою Київського апеляційного суду від 22.10.2019 по цій же справі було встановлено, що на час винесення ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 про накладення арешту була відсутня постанова слідчого або прокурора про визнання речовими доказами земельних ділянок, на які накладався арешт. Це позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Також вказується, що з дати внесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (31.07.2014) до дати накладення арешту (15.11.2018) минуло майже 4,5 (чотири з половиною) роки, а з момент подій, щодо яких ці відомості були внесені більше 5 років. З дати накладення арешту до дати подання клопотання про зняття арешту минуло ще більш ніж 3,5 роки. За весь цей час (більше 8 років) підозра у вчиненні злочину, що розслідується в рамках кримінального провадження № 0000185, нікому не вручена, жодних слідчих дій не проводиться. При цьому ОСОБА_4 не має жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження, оскільки придбав земельну ділянку у листопаді 2016 року, через 3 роки після подій, що є предметом розслідування, та за два роки до дати накладення на неї арешту.

Представник заявника - адвокат ОСОБА_3 та заявник в судове засідання не з`явились, просили розглядати клопотання за їх відсутності за підстав, наведених у самому клопотанні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Вивчивши клопотання про скасування арешту майна з додатками, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 174 КПК України зазначається, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.10.2019 ухвала Голосіївського Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 по справі № 752/22315/18 була скасована в частині накладення арешту на земельні ділянки, належні іншому власнику, ОСОБА_5 .. При цьому було встановлено, що на час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна, в матеріалах клопотання була відсутня постанова слідчого або прокурора від 08.10.2018 року про визнання земельних ділянок, речовими доказами у кримінальному провадженні № 000185, на яку слідчий посилався в клопотанні. Як зазначив суд апеляційної інстанції, відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст.98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Таким чином, арешт на земельну ділянку, належну ОСОБА_4 , було накладено необґрунтовано.

Крім того, слідчий суддя враховує, що з дати накладення арешту до дати винесення цієї ухвали минуло більше трьох з половиною років, а з дати внесення відомостей про кримінальне провадження № 000185 до Єдиного реєстру досудових розслідувань - більше восьми років. Інформація про вручення підозри у цьому кримінальному провадженні або про ймовірну причетність заявника до обставин, що є його предметом, відсутня. Заявник придбав земельну із кадастровим номером :85:977:0062 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 2852, укладеного із ОСОБА_7 .

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт земельної ділянки із кадастровим номером :85:977:0062, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя-

УХВАЛИВ:

клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали Голосіївського районного суду м Києва від 15.11.2018 по справі № 752/22315/18 на земельну ділянку із кадастровим номером :85:977:0062, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: