Справа № 346/973/22
Провадження № 11-сс/4808/75/22
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Апелянт вважає обрану слідчим суддею міру запобіжного заходу занадто суворою, а розмір застави непомірно великим. На переконання сторони захисту, слідчий суддя постановив помилкове рішення, не дослідивши належним чином пред`явленої підозри, наявність ризиків, не навів їх аналіз, й не врахував відомості щодо особи підозрюваного. Посилається на недоведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому діянні належними доказами. Враховуючи те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, працевлаштований, має дохід для задоволення власних потреб, не має наміру переховуватись від суду, впливати на свідків чи потерпілих, вчиняти інші правопорушення, апелянт вважає, що є всі підстави для застосування щодо ОСОБА_7 такого виду запобіжного заходу як домашній арешт.

Ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2022 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , оскільки слідчий суддя вважає доведеним як наявність обґрунтованої підозри, так й наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Цією ж ухвалою слідчим суддею визначено розмір застави - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 95720 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, вважали, що ані обґрунтованої підозри, ані заявлених ризиків не існує, а обраний вид запобіжного заходу є занадто суворим, за умови наявності міцних соціальних зв`язків. Також вважають, що обраний слідчим суддею розмір застави є явно непомірним для підозрюваного;

- прокурор заперечував з приводу вимог апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною та вмотивованою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді без змін, з наступних підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, з проникненням у приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

23 лютого 2022 року складено підозру у вчиненні ОСОБА_7 вказаного злочину, яку вручено останньому за участю двох понятих (а.п. 29-30).

Звертаючись до суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий СВ Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 мотивував наявність обґрунтованої підозри долученими до матеріалів доказами (а.п. 4-40), які були належним чином досліджені слідчим суддею під час прийняття рішення.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя належним чином дослідив наявні в матеріалах провадження докази та на підставі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінив сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що долучені до матеріалів провадження докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, судом апеляційної інстанції не встановлено, й у своїй сукупності підтверджують ймовірну причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Отже, обираючи міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про достатність доказів для підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, не містять чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і судом апеляційної інстанції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що надані стороною обвинувачення докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 може бути причетним до вчинення вказаного вище злочину.

В своїй апеляційній скарзі апелянт наголошує на недоведеності вини ОСОБА_7 , проте суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що на кожному етапі розгляду кримінального провадження перевіряються чітко визначені КПК України питання, які входять до компетенції суду на кожній із стадій, й питання щодо доведеності вини на даному етапі розгляду не перевіряється, оскільки вказане питання перевіряється судом першої інстанції на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким, за результатами судового розгляду, суд надасть оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

В межах даного провадження на стадії апеляційного розгляду перевіряються виключно наявність обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт фактично висловлює свою незгоду з застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що на його думку є занадто суворим, виходячи з відомостей, які характеризують ОСОБА_7 та відсутності наміру вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, заявлені стороною обвинувачення.

Між тим, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя належним чином дослідив всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, в повній мірі дотримавшись й вимог, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав підозрюваного ОСОБА_7 , гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Орган досудового розслідування належним чином обґрунтував необхідність обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, мотивуючи забезпеченням дієвості цього запобіжного заходу, ефективності здійснення кримінального провадження та з метою запобіганню ризикам, наявність яких була обґрунтована відповідними доказами, наданими стороною обвинувачення.

Так, критерії для застосування того чи іншого запобіжного заходу встановлені у ч. 1 ст. 194 КПК України й, окрім, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбачають також наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий, окрім доведеності висунутої підозри, посилається й на наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КК України, з одночасним обґрунтуванням неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу (а.п. 1-3).

Наявність зазначених ризиків слідчий суддя належним чином обґрунтував, з посиланням на наявні в матеріалах провадження докази, на які посилається сторона обвинувачення, що з достатньою вірогідністю надають можливість прогнозувати поведінку особи з точки зору виконання нею в майбутньому процесуальних обов`язків, оскільки закон не вимагає абсолютно достовірного доказування вказаних обставин.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», в частині того, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, й тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених слідчим суддею ризиків, відсутні підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, зокрема й запропонованого стороною захисту - домашнього арешту.

Отже, враховуючи наведене вище, доводи апелянта в частині того, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, працевлаштування та дохід для задоволення власних потреб, й не має наміру переховуватись від суду, впливати на свідків чи потерпілих, вчиняти інші правопорушення, самі по собі не спростовують і не нівелюють ймовірність вчинення підозрюваним ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, заявлених стороною обвинувачення.

Що стосується доводів апелянта в частині незгоди з розміром застави, визначеного слідчим суддею в межах 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, на переконання сторони захисту, є завідомо непомірним для підозрюваного, то суд апеляційної інстанції доходить наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, врахувавши обставини кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку, визначивши ОСОБА_7 заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 95720 грн.
Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів і не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_7 та таким, що суперечить положенням ст. 182 КПК України, суд апеляційної інстанції не вбачає.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання підозрюваному розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи підозрюваного та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу або застави у меншому розмірі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування та судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Керуючись вимогами ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3