В И Р О К
Іменем України
24.05.2022 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі сторін: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000165 від 06.07.2021 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лисогірка Жмеринського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, судимості не має,
у вчиненні кримінального проступку, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_5 близько 22 години 00 хвилин одного дня на початку березня 2021 року (більш точної дати не встановлено), перебуваючи в с.Тартак Жмеринського району Вінницької області, переслідуючи мету заволодіння чужим майном, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу зайшов на неогороджену територію домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , звідки вчинив крадіжку чорних металів вагою 300 кг загальною вартістю 1872 грн. Після цього разом з викраденим майном ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на зазначену суму.
Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю. Пояснив, що одного дня у березні 2021 року в темну пору доби він проходив по неогородженій території домоволодіння свого односельця ОСОБА_7 , де на подвір`ї неподалік будівлі сараю побачив складені вироби з металу й вирішив їх викрасти. Ці металеві вироби він послідовно переніс руками в інше місце і заховав, звідки потім на велосипеді перевіз їх на пункт прийому металобрухту та здав. Отримані за це гроші витратив на придбання мобільного телефону та інші особисті потреби. Протиправність власних дій щодо заволодіння чужим майном усвідомлював. Завдану шкоду потерпілому не відшкодував. Із найменуванням та визначеною вартістю викраденого ним майна погодився. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд не карати його суворо.
Потерпілий ОСОБА_6 за його належним викликом в судове засідання не з`явився, проте, раніше подав заяву щодо розгляду справи без його участі, проти чого інші учасники кримінального провадження не заперечили.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Сторонами заявлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.
Судом роз`яснено учасникам судового засідання, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано їх заперечень проти вказаного порядку та обсягу дослідження доказів.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, заслухавши сталу думку учасників судового розгляду, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд виходить з того, що вчинене кримінальне правопорушення не є складним, обвинувачений ОСОБА_5 не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення та зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлюючи неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив у судовому засіданні, а тому у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності позиції сторін з вказаних питань.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 умисно вчинив таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжку, а тому він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.185 КК України.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 на час вчинення даного кримінального правопорушення мав повнолітній вік (а.с.65), судимості не має (а.с.69-70,71-72); на обліку у лікарів наркологів та психіатрів не перебував (а.с.66,67), за місцем постійного проживання він характеризується негативно (а.с.68), згідно власних пояснень існує за рахунок випадкових заробітків та не має статусу безробітної особи.
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, слід віднести до таких, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
З визначених законом підстав, зумовлених обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, досудова доповідь не складалась.
З урахуванням наведеного, враховуючи, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , який кримінальне правопорушення вчинив, не маючи судимості, втім негативно характеризується за місцем проживання, за наявності обставин, що пом`якшують відповідальність, та невстановлення судом обставин, які обтяжують покарання, натомість з огляду на його посткримінальну поведінку, що не становила жодних дієвих заходів для відшкодування завданих збитків, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових правопорушень необхідним та достатнім є застосування щодо нього покарання у виді громадських робіт в межах санкції вказаної частини статті закону про кримінальну відповідальність, визначаючи недостатнім та неефективним застосування щодо нього покарання у виді штрафу, надто з огляду на відсутність власного сталого доходу, неможливим застосування виправних робіт щодо особи, яка не працевлаштована офіційно, а також недоцільним застосування до нього суворіших покарань у виді арешту або обмеження волі.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази та заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 343,22 грн слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави (а.с.64).
Клопотань про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суду не представлено.
Керуючись ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ :
ОСОБА_5 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 343 гривні 22 копійки процесуальних витрат на залучення експерта.
Вирок набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в порядку ст.394 КПК України, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1