ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/140/22 Справа № 712/8447/21 Категорія: ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000967 за апеляційною скаргою прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_9 з доповненнями на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Собківка Уманського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 31.03.2015 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі;
- 15.06.2015 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі;
- 03.08.2015 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі. 25.09.2015 ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок змінено, виключено посилання на призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України та засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 653,80 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 30.03.2021 близько 19 год., маючи намір здати металобрухт, прийшов до пункту прийому металу по АДРЕСА_2 , проте, зайшовши на територію та з`ясувавши, що на той момент там нікого не було, він, за раптово виниклим умислом, повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зі столу, що стояв поруч з будинком, викрав перфоратор марки «Макіtа» модель НR 2450, що належить ОСОБА_10 , вартість якого, згідно висновку експерта від 22.04.2021 № СЕ-19/124-21/5121 -ТВ, становить 1393,33 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.12.2021 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить, дослідивши характеризуючі дані на ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок, яким його засудити за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, однак без подальшого застосування положень ст. 75 КК України.

Сторона обвинувачення, не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, посилаючись на ст.ст. 50, 65, 75 КК України та роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, без належного врахування даних про особу винуватого, який не працює, не має законного джерела доходу і не чинить спроб працевлаштуватися, раніше неодноразово засуджувався за вчинення майнових злочинів, а 22.10.2018 звільнений умовно-достроково, однак на шлях виправлення не став, обравши для себе незаконний спосіб збагачення, шляхом вчинення крадіжок чужого майна та обернення виручених коштів на свою користь.

Ставить під сумнів наявність в кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, оскільки визнання вини, на що послався у вироку суд першої інстанції, не є тотожним поняттю щире каяття, а лише являється його складовою. На думку прокурора, ОСОБА_7 визнав вину виключно під тиском беззаперечних доказів, зібраних під час досудового розслідування з метою орієнтування суду на призначення більш м`якого покарання, при цьому показання про обставини вчинення злочину давав не чітко, без детального опису, тим самим демонструючи байдужість до вчиненого ним діяння.

Окрім іншого звертає увагу на те, що на розгляді Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого ним до постановлення оскаржуваного вироку.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор, окрім наведеного вище, просить доповнити вступну частину вироку непогашеними та незнятими судимостями ОСОБА_7 , зокрема даними про те, що він раніше судимий: 22.12.2005 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком в 3 роки; 29.05.2007 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 342, ст.ст. 70, 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі. 22.04.2008 ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок змінено та засуджено за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ст.ст. 70, 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі; 18.08.2009 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі; 19.12.2014 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком в 2 роки; 31.03.2015 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі; 15.06.2015 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі; 03.08.2015 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі. 25.09.2015 ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок змінено, виключено посилання на призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України та засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_10 , який про поважні причини неявки не повідомив, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній доводів, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про достатність призначеного покарання і безпідставність апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши характеризуючи дані на обвинуваченого, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 про відповідність призначеного йому покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями до неї належить до задоволення.
За змістом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, з дотриманням вимог щодо кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і учасниками судового провадження не оспорюється.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримана.

Кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, колегія суддів визнає правильною.

Вирішуючи доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів враховує положення статтей 50, 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Зокрема ст. 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Статтею 75 КК України передбачено, що суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання.

Виходячи із мети, принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають також враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повному обсязі дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, що призвело до необґрунтованого застосування положень ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Згідно оскаржуваного судового рішення, призначаючи ОСОБА_7 покарання у визначених межах і мотивуючи можливість звільнення від його відбування з випробування на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання.

Повторно дослідивши характеризуючі дані на ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення йому покарання у визначених ч. 2 ст. 185 КК України межах, відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, однак констатує, що визнання пом`якшуючими покарання обставинами його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також подальше звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст 75 КК України, не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, що, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, є підставою для скасування вироку в частині призначеного останньому покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвела до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

В якості обставини, яка пом`якшує покарання останнього суд апеляційної інстанції враховує визнання вини в повному обсязі, на що вказує зміст вироку суду першої інстанції і судовий розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Колегія суддів не враховує обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, які визнані такими судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до послідовної практики Верховного Суду, під розкаянням передбачається, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Дійсно ОСОБА_7 визнав вину в повному обсязі, що і враховано колегією суддів в якості обставини, що пом`якшує його покарання, разом з цим, визнання вини є лише складовою частиною поняття «щире каяття», а даних про те, що обвинувачений критично оцінює свою протиправну поведінку, бажає залагодити провину, вчиняє конкретні дії, спрямовані на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, не встановлено.
Крім того матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що ОСОБА_7 проявляв активність та ініціативість у сприянні правоохоронним органам.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Отже, визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини та надання правдивих показань під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, яка вже встановлена компетентними органами з інших джерел, не вказує на наявність такої пом`якшуючої покарання обставини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 і передбачених ст. 67 КК України, колегія суддів не вбачає.

Наведені дані про особу обвинуваченого, а також встановлені судом фактичні обставини провадження, дають колегії суддів підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в наближених до мінімальних межах, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 63 КК України, однак без подальшого застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Інформації про стан здоров`я обвинуваченого, яка б унеможливлювала його тримання під вартою, матеріали кримінального провадження не містять.

З наданої в судовому засіданні прокурором копії виписки з медичної карти ОСОБА_7 не вбачається, що ним отримані травми, які б унеможливлювали його відбування покарання пов`язане з позбавленням волі.

Вирішуючи питання про недоцільність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів, окрім встановлених вище обставин, враховує, що раніше обвинуваченому надавалась судом довіра, застосовувалися положення ст.ст.75, 81 КК України, однак він належних висновків для себе не зробив і, будучи в черговий раз 22.10.2018 звільнений від покарання умовно-достроково, на шлях виправлення не став, не працевлаштувався, а обрав для себе незаконний спосіб збагачення, шляхом вчинення крадіжок чужого майна та обернення виручених коштів на свою користь.

Покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання прокурора на те, що в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває інше кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого ним до ухвалення вироку в даному кримінальному провадженні, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, вчиненого після постановлення вироку, оскільки це суперечить приписам ст. 17 КПК України про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

З огляду на викладене, підлягає виключенню з вступної частини вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.12.2021 посилання на те, що 31.03.2021 до Придніпровського районного суду м. Черкаси скеровано обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Колегія суддів визнає доречними посилання сторони обвинувачення, викладені в доповненнях до апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не в повному обсязі дотримано положення п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в постанові від 29.06.1990 № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

Пунктом 4 частиною 2 статті 374 КПК України та пунктом 14 наведеної вище постанови Пленуму передбачено, що у вступній частині вироку зазначається, зокрема відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи. До таких відомостей належать дані про непогашені та незняті судимості.

Разом з цим, під час ухвалення вироку Соснівським районним судом зазначено лише судимості ОСОБА_7 починаючи з 31.03.2015 та не звернуто увагу на те, що згідно довідок про судимості на ім`я останнього, він також був судимий вироками Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.12.2005, 29.05.2007, 14.10.2010 та Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2014. Тому наявність вказаних незнятих і непогашених судимостей має бути додана до вступної частини вироку суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції визнає помилковим посилання прокурора в доповненнях до апеляційної скарги на судимість ОСОБА_7 вироком Соснівського районного суду м. Черкаси за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України 18.08.2009, оскільки, згідно довідки про судимості обвинуваченого, за вчинення наведених кримінальних правопорушень він був судимий 14.10.2010.

Оскільки колегія суддів, задовольняючи апеляційні вимоги прокурора, погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_7 по відношенню до вироку суду першої інстанції, то, на виконання ст.ст. 418, 420 КПК України, ухвалює новий вирок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_9 з доповненнями задовольнити.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, скасувати частково через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 по даному вироку обчислювати з 19 травня 2022 року.

Виключити із вступної частини вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2021 посилання на скерування 31.03.2021 до Придніпровського районного суду м. Черкаси обвинувального акта за ч. 2 ст. 185 КК України.

Доповнити вступну частину вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2021 року даними про незняті та непогашені судимості ОСОБА_7 , а саме про його засудження:

- 22.12.2005 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком в 3 роки;
- 29.05.2007 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 342, ст.ст. 70, 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі. 22.04.2008 ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок змінено та засуджено за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ст.ст. 70, 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;
- 14.10.2010 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі;
- 19.12.2014 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком в 2 роки.
У решті вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді