Номер провадження: 11-сс/813/493/22
Номер справи місцевого суду: 522/3029/22 1-кс/522/1362/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року, стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Кицкани Слободзейського району Республіки Молдови, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, одруженого, маючого трьох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, -

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000204 від 28.04.2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у злочинній організації; заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинені організованою групою злочинною організацією, за обставин викладених в клопотанні.
Заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні особливо тяжких злочинів, раніше встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме ризики: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні та знищення, переховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні. А завершити досудове розслідування до строку дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного не представляється можливим, оскільки необхідно ще виконати ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій у кримінальному провадженні.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя визнав обґрунтованими доводи щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення, яким до підозрюваного був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, та необхідності виконання ряду слідчих та процесуальних дій, що неможливо завершити до спливу терміну дії ухвали про обрання запобіжного заходу.
Також слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаних злочинів, а ризики, які існували при обранні запобіжного заходу не зменшилися та не відпали, а саме: підозрюваний може вжити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. Врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочинів, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання. Водночас, захисник посилається на те, що у разі не задоволення його апеляційної скарги та не застосування судом до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, просить визначити підозрюваному мінімальний розмір застави, який забезпечить виконання підозрюваним обов`язків, визначених ст.194 КПК України.

Захисник посилається на відсутність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вказує на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, які не були враховані слідчим суддею, має на утриманні неповнолітніх дітей, постійне місце реєстрації та проживання на території м. Одеси.

Враховуючи наведене, а також положення ч.4 ст.107 та ч.4 ст. 405 КПК України (далі - КПК), апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження, які будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.
Апеляційний суд розглядає скаргу в межах апеляційних вимог, та зважаючи на те, що захисником не порушується питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, колегія суддів вважає, що вона знайшла свого підтвердження під час розгляду клопотання слідчого.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
На думку апеляційного суду під час розгляду клопотання про продовження відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, слідчий суддя не врахував вимог процесуального закону, які регламентують підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК.
З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України.
Оскаржене рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, а також наявністю ризиків: можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; можливого незаконного впливу підозрюваного на свідків та інших учасників даного провадження, або перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином.
Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

Доводи захисника про відсутність доказів, які вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки на даній стадії досудового розслідування, суд не має права вдаватись до дослідження доказів на предмет їх допустимості, належності та достатності для визнання особи винною у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки не розглядає справу по суті обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що у відповідності до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Оцінка допустимості та належності доказів, з урахуванням положень ст.ст. 89, 94 КПК, буде надана судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження по суті. При цьому, доказів щодо існування підстав, які передбачені в ч.2 ст.87 КПК, для визнання недопустимими доказів на підтвердження обгрутовангості підозри, стороною захисту апеляційному суду не надано, а колегією суддів не встановлено.
Що стосується доводів сторони захисту про необґрунтованість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що обраний підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим, а рішення слідчого судді про його застосування не мотивоване.
Так, мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також можливого незаконного впливу підозрюваного на інших учасників провадження та свідків, а також знищення або спотворення документів, які мають значення для кримінального провадження.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею залишено поза увагою наступні обставини справи: підозрюваний ОСОБА_6 раніше не судимий; має постійне місце реєстрації та проживання на території Одеської області; за місцем постійного проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох малолітніх дітей. Вказані обставини беззаперечно свідчать про міцність соціальних зв`язків підозрюваного та виключно позитивну його характеристику.
Доводи прокурора про існування ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, апеляційний суд визнає непереконливими, а зазначений ризик, на думку суду, є мінімальним, з огляду на те, що в умовах введеного на території України воєнного стану, не зможе виїхати за її територію.
Ризик можливого тиску підозрюваного на свідків та інших учасників кримінального провадження, з урахуванням відсутності в матеріалах провадження про те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР, таких дій з боку підозрюваного зафіксовано не було, апеляційний суд визнає недоведеним.
Таким чином, вказані обставини дають підстави стверджувати, що підозрюваний не вживав спроб переховування від органу досудового розслідування та суду, а також не вчиняв дій, направлених на здійснення тиску на учасників кримінального провадження, знищення або спотворення доказів, або в інший спосіб перешкоджав досудовому розслідуванню.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування виключити в повній мірі неможливо, але він є мінімальним, а існування решти ризиків прокурором не доведено.
З урахуванням наведених обставин апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, працю передбачених Конституцією України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає, та прокурором не доведено.
Оскільки матеріали кримінального провадження містять докази щодо обґрунтованої підозри можливої причетності ОСОБА_6 у вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, апеляційний суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, але із здійсненням контролю з боку правоохоронних органів за його поведінкою, а також із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.
Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

Крім того, апеляційний суд вважає, що продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою було прийнято слідчим суддею без врахування особи підозрюваного та самих обставин інкримінованих злочинів, які не є злочинами проти життя та здоров`я, а тому на сьогоднішній час, в умовах введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 воєнного стану, актуальність перебування ОСОБА_6 під вартою не є нагальною потребою.
На думку апеляційного суду, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину з її правом на свободу, закріпленим Конституцією України, а також з його правом на захист держави в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених обставин, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання підозрюваного під вартою та застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2022 року щодо продовження до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 у кримінальному проваджені №0000204, погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному проваджені №0000204 від 28.04.2021 року, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та засобів зв`язку;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими учасниками кримінального провадження, визначеними слідчим або прокурором в даному кримінальному провадженні.

Строк дії, покладених на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, становить до 01 травня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4