Справа № 138/496/22
Провадження №:1-кс/138/143/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000111 від 17.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
18.03.2022 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000111 від 07.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 17.03.2022 о 01 год. 05 хв. до чергової частини Могилів-Подільського РВП надійшло повідомлення по телефону про те, що 16.03.2022 близько 23 год. 30 хв. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наніс численні удари по голові своєму дядьку ОСОБА_6 , 1973 року народження. Останнього було доставлено з важкими травмами до Могилів-Подільського ОЛІЛ, де він помер від отриманих травм, які виявились не сумісні з життям.

За даним фактом 17.03.2022 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 проживаючи з 26.02.2022 в будинку АДРЕСА_1 , який належить його тітці ОСОБА_7 , 16 березня 2022 року о 23 год. 10 хв., перебуваючи за вказаною адресою, на ґрунті тривалих неприязних відносин, маючи злочинний умисел на вбивство свого дядька ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел та розуміючи, що об`єктом посягання є життя та здоров`я особи, знаходячись з останнім на вулиці біля будинку, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди життю і здоров`ю та свідомо бажаючи настання цих наслідків, діючи з умисним мотивом та будучи агресивно налаштованим стосовно ОСОБА_8 , наніс останньому численні удари молотком по голові, спричинивши тілесні ушкодження не сумісні з життям.

Під час затримання ОСОБА_5 був проведений його особистий обшук, під час якого виявлено та вилучено наступні речі: футболку білого (молочного) кольору в якій ОСОБА_5 був одягнутий під час нанесення ударів молотком (огляд якої не проводився з метою збереження біологічних зразків з метою проведення судових експертиз в рамках кримінального провадження); ноутбук марки OMEN моделі 15-dc0012 nw; мобільний телефон марки GOOGL PIXEL моделі G-2PW2100.

Надалі, під час огляду мобільного телефону марки GOOGL PIXEL було виявлено в мобільному месенджері «ВАЙБЕР» відправник «мама» голосове повідомлення, в якому жінка просить сина добровільно здатись працівникам поліції та все розповісти.

Під час огляду ноутбука марки OMEN моделі 15-dc0012 nw, були виявлені інтернет вкладки із соціальної мережі «Вконтакте», яку відповідно до указу Президента № 133/2017 була заборонена на території України.

Вказані речі постановою слідчого визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування, а саме під час огляду місцевості, яка знаходиться за межами с. Яруга, неподалік водойми було виявлено та вилучено знаряддя вчинення злочину молоток, який було оглянуто.

Слідчий вважає, що вказані речі є речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому з метою збереження речових доказів просить накласти арешт на футболку білого (молочного) кольору в якій ОСОБА_5 був одягнутий під час нанесення ударів молотком, ноутбук марки OMEN моделі 15-dc0012 nw, мобільний телефон марки GOOGL PIXEL моделі G-2PW2100 та молоток.

Слідчий, прокурор, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , належним чином повідомлені, у судове засідання не з`явились. Від слідчого та прокурора надійшли заяви про розгляд клопотання за їх відсутності, просили клопотання задовольнити. Вказане згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить такого до висновку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом права в Україні, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується захист від неправомірних обмежень не лише власникам існуючого майна, а й власникам майнових прав та інших активів, що мають "розумні очікування" на реалізацію свого майнового права (рішення у справі "Броньовський проти Польші" від 22.06.2004 за заявою № 31443/96, рішення від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України" (п.п. 21-34)).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За визначенням ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно приписів ч. 3-6 ст. 170 КПК України умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен серед іншого враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з витягу з ЄРДР Могилів-Подільським районним відділом поліції ГУНП у Вінницькій області 17.03.2022 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000111 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно протоколу затримання підозрюваного ОСОБА_5 від 17.03.2022 було здійснено його обшук під час якого вилучено футболку білого (молочного) кольору в якій ОСОБА_5 був одягнутий під час нанесення ударів молотком, ноутбук марки OMEN моделі 15-dc0012 nw та мобільний телефон марки GOOGL PIXEL моделі G-2PW2100.

Постановою слідчого від 17.03.2022 вказані речі визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Необхідною умовою застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна у випадку вжиття цього заходу з метою забезпечення збереження речових доказів є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто: 1) було знаряддям вчинення кримінального правопорушення; 2) зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, 3) є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, 4) набуте кримінально протиправним шляхом або отримано юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Обґрунтовуючи клопотання щодо наявності критеріїв у майна про арешт яких просить слідчий, останній посилається на те, що футболка білого (молочного) кольору в якій ОСОБА_5 був одягнутий під час нанесення ударів молотком зберегла на собі біологічні зразки необхідні для проведення судових експертиз в рамках кримінального провадження; в мобільному телефоні марки GOOGL PIXEL в мобільному месенджері «ВАЙБЕР» від відправника « ОСОБА_9 » виявлено голосове повідомлення, в якому жінка просить сина добровільно здатись працівникам поліції та все розповісти, а також молоток, який є знаряддям вчинення злочину.

На думку слідчого судді вказані речі підпадають під критерії визначені ст. 98 КПК України і слідчий довів, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому слідчий зазначає, що під час огляду ноутбука марки OMEN моделі 15-dc0012 nw, були виявлені інтернет вкладки із соціальної мережі «Вконтакте», яку відповідно до указу Президента № 133/2017 була заборонена на території України. Разом з тим, слідчим у клопотанні не зазначено, яким чином зазначене майно є речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, що свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання в частині накладення арешту на ноутбук, вилучений у підозрюваного ОСОБА_5 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст.ст. 98, 170-173, 372 КПК України слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на футболку білого (молочного) кольору та мобільний телефон марки GOOGL PIXEL моделі G-2PW2100, які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та молоток, який належить ОСОБА_7 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити прокурору, слідчому, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим та/або прокурором.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1