Справа № б/н
Провадження № 21-з/824/70/2022
У Х В А Л А
про повернення апеляційної скарги

19 вересня 2022 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , ознайомившись з заявою засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Київського обласного суду від 23 січня 2001 року за нововиявленими обставинами, -

встановив :

Вироком Київського обласного суду від 23 січня 2001 року ОСОБА_2 визнано винним та призначено покарання: за ст.93 «а» КК України (в редакції Закону 1960 року) - 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.2 ст.86 КК України (в редакції Закону 1960 року) - 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.81 КК України (в редакції Закону 1960 року) - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст.89 КК України (в редакції Закону 1960 року) - 1 рік позбавлення волі; за ч.1 ст.222 КК України (в редакції Закону 1960 року) - 6 років позбавлення волі; за ч.3 ст.206 КК України (в редакції Закону 1960 року) - 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.42 КК України (в редакції Закону 1960 року) остаточну міру покарання, шляхом поглинання менш суворого більш суворим, обрано 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього індивідуального майна з відбуттям перших п`яти років в тюрмі, а решти 10 років в колонії суворого режиму.

ОСОБА_3 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.86 КК України (в редакції Закону 1960 року) 9 (дев`ять) років позбавлення волі в виправно-трудовій колонії суворого режиму з конфіскацією всього індивідуального майна.

Запобіжний захід ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до набрання вироком суду законної сили залишено тримання під вартою в слідчому ізоляторі Державного департаменту виконання покарань у м. Києві та Київській області і строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_3 з 08 квітня 2000 року та ОСОБА_2 з 09 липня 2000 року.

Відповідно до ст.14 КК України (в редакції Закону 1960 року) ухвалено застосувати до ОСОБА_2 в місцях позбавлення волі примусове лікування від наркоманії.

Цим вироком вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

15 вересня 2022 року до Київського апеляційного суду надійшла заява засудженого ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 23 січня 2001 року.

Перевіривши заяву засудженого ОСОБА_2 апеляційний суд вважає, що її слід повернути особі, яка її подала, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ст.460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами судового рішення суду будь якої інстанції, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.463 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який перший допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадків передбачених частиною третьою цієї статті.

За змістом ст.33 КПК України кримінальне провадження у першій інстанції здійснюють місцеві (районні, міські, районні у містах, міськрайонні) суди, в апеляційній інстанції відповідний апеляційний суд, у касаційній інстанції Верховний Суд.

Разом з тим, ч.4 ст.33 КПК України вказано, що кримінальне провадження за нововиявленими обставинами здійснюється судом, який ухвалив рішення, що переглядається.

За приписами ч.1 ст.466 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом за правилами, передбаченими цим Кодексом для кримінального в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

За положеннями вказаного Кодексу розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції здійснюють виключно місцеві (районні) суди. Натомість суди апеляційної інстанції здійснюють свої повноваження лише щодо перегляду рішень, постановлених судами першої інстанції, у випадках, передбачених законом.

З матеріалів заяви вбачається, що Київський обласний суд, ухвалюючи вирок 23 січня 2001 року, діяв як суд першої інстанції в силу повноважень, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України в редакції 1960 року.

У зв`язку з прийняттям у 2012 році нової редакції Кримінального процесуального кодексу України, апеляційні суди втратили повноваження суду першої інстанції і наразі позбавлені можливості здійснювати кримінальне провадження про перегляд за нововиявленими обставинами вироків, постановлених ними як судами першої інстанції.

Тому, відповідно до положень ч.1 ст.463 КПК України розгляд заяви ОСОБА_2 про перегляд вироку Київського обласного суду від 23 січня 2001 року за нововиявленими обставинами повинен відбуватися у суді першої інстанції за місцем вчинення злочину.

Отже, в силу закону апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості розглянути по суті заяву засудженого, а тому, у відповідності до правової позиції, висловленої у п.23 Постанови Верховного Суду у судовому провадженні № 51-3км19 від 09 липня 2019 року, має прийняти рішення про її повернення як такої, що не підлягає розгляду у цьому суді.
На підставі викладеного та керуючись ст.464 КПК України, -

постановив :

Заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Київського обласного суду від 23 січня 2001 року за нововиявленими обставинами, разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її винесення.

Суддя Київського
апеляційного суду ОСОБА_1