Справа № 308/361/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

у складі учасників справи:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Ужгороді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою начальника відділу забезпечення діяльності у сфері запобігання та протидії корупції та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000166 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06 вересня 2021 року за підозрою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 365 Кримінального кодексу України, -

встановив:

28 квітня 2022 року до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання начальника відділу забезпечення діяльності у сфері запобігання та протидії корупції та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365 КК України, в межах строку досудового розслідування, на 60 (шістдесят) діб.

Слідчими П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 06.09.2021, за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, у якому прокурори Закарпатської обласної прокуратури здійснюють нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до наказу начальника ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_6 №21-о/с від 28 січня 2021 року, працюючи на посаді поліцейського з реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, маючи спеціальне звання капрал поліції, здійснюючи функції представника влади, тобто будучи службовою особою, будучи наділеним правом на застосування поліцейських превентивних заходів та заходів примусу, 05.09.2021, перебуваючи на службі та при виконанні службових обов`язків, умисно перевищив службові повноваження, тобто вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалось насильством, за відсутності ознак катування, при наступних обставинах.

ОСОБА_4 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом зверхнього ставлення до громадян, перевищуючи свої службові повноваження, без наявності законних підстав, без надання законної вказівки про припинення будь-яких протиправних дій та попередження в голос про застосування фізичної сили, володіючи достатніми фізичними навичками та прийомами рукопашного бою, без урахування необхідності та пропорційності примусових заходів, всупереч вищезазначених вимог Закону України «Про Національну поліцію», без врахування явних ознак старості та похилого віку ОСОБА_7 , безпідставно, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень застосував стосовно ОСОБА_7 заходи фізичного впливу.

Так, 05 вересня 2021 року о 08:00 годині, капрал поліції ОСОБА_4 спільно із дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліцейської діяльності № 1 Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно графіку чергувань СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, затвердженого начальником Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 , в складі добового наряду по обслуговуванню маршруту «Терново-Калини-Усть-Чорна-Н.Мокра», будучи вдягненим у форменому одязі співробітника поліції встановленого зразка, після проведення інструктажу керівництвом та отримання табельної вогнепальної зброї, приступили до виконання своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», для забезпечення охорони публічної безпеки та порядку у с. Нересниця на службовому транспортному засобі марки «Рено Дастер» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

05 вересня 2021 року близько 22:50 год поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_8 приїхали на вищевказаному службовому автомобілі до автозаправної станції "WOG" (далі АЗС) в с. Нересниця, по вул. Заводська, 38 Тячівського району Закарпатської області та після заправки автомобіля, приблизно о 22:54 год зупинилися поблизу виїзду із вказаної автозаправної станції. В цей час навпроти автомобіля з іншого боку дороги зупинився гужовий віз, з якого зійшли на дорогу проїжджої частини по вул. Заводська навпроти АЗС ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, попрямували через проїжджу частину дороги в напрямку входу до АЗС.

Після чого, поліцейський ОСОБА_4 , вийшов із службового автомобіля та зробив зауваження ОСОБА_7 щодо голосного спілкування та вираження нецензурною лайкою у публічному місці.

У ході розмови з ОСОБА_7 між ними виник словесний конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_7 наніс удар кулаком правої руки в обличчя поліцейському ОСОБА_4 , на що останній усвідомлюючи те, що він перебуває на службі, без наявності законних підстав, надання законної вказівки про припинення ним будь-яких протиправних дій, попередження вголос про застосування фізичної сили, без урахування необхідності та пропорційності примусових заходів, без врахування явних ознак старості ОСОБА_7 , явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень застосував стосовно останнього заходи фізичного впливу, шляхом умисного нанесення удару кулаком лівої руки в праву половину обличчя особі із явними ознаками старості - ОСОБА_7 , який на думку ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Так, приблизно о 22:56 год. поліцейський ОСОБА_4 , перебуваючи біля виїзду із АЗС "WOG" в с. Нересниця, по вул. Заводська, 38, Тячівського району, Закарпатської області, усвідомлюючи реальне співвідношення сили ОСОБА_7 , а саме його похилий вік, стан здоров`я, діючи умисно, наніс один удар кулаком лівої руки в праву половину обличчя ОСОБА_7 , отримавши за результатом такого падіння легкі тілесні ушкодження у вигляді розлитого синця на м`яких тканинах правої половини обличчя, внаслідок чого ОСОБА_7 зазнав падіння з висоти власного зросту на підлягаючу ділянку землі та вдарився потиличною областю голови об підлягаючу ділянку землі, отримавши за результатом такого падіння тяжкі тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому потиличної кістки зліва, що переходить до великого потиличного отвору, обмеженої форми незначний субарахноїдальний крововилив в ліву половину мозжечка, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в потиличній області зліва, які в подальшому 17.09.2021 спричинили смерть ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 перевищив свої службові повноваження, тобто умисно вчинив, як працівник правоохоронного органу дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалися умисним насильством, спричинення ОСОБА_7 легких та тяжких тілесних ушкоджень, ненаданням вчасної медичної допомоги, в результаті яких останній помер.

Разом з тим, ОСОБА_4 хоч і усвідомлював протиправний характер своїх дій та володіючи прийомами рукопашного бою та фізичною підготовкою, враховуючи похилий вік потерпілого усвідомлював наслідок удару по життєво важливій частині тіла голові, не бажав настання смерті ОСОБА_7 .

Отже, умисними діями ОСОБА_4 , який систематично проходив професійну підготовку в тому числі щодо навчання навичкам рукопашного бою, домедичної підготовки, усвідомлюючи те, що удар по життєво важливій частині тіла голові, може призвести до тяжких наслідків, перевищив надані йому службові повноваження, що супроводжувалось фізичним насильством над потерпілим ОСОБА_11 , який в подальшому помер.

27 квітня 2022 року, відносно ОСОБА_4 складено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.365 КК України, за перевищення службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування, що спричинило тяжкі наслідки.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними доказами, а саме:

?протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 07.09.2021 року;

?протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 від 07.09.2021 року;

?висновком судово-медичного експерта № 183 від 13.10.2021 року;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 21.09.2021 року;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 22.09.2021 року;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21.09.2021 року;

?протоколом огляду речей, предметів, документів (відеофайлів) від 28.10.2021 року;

?висновком комісійної судово-медичної експертизи № 24 від 15.02.2022 року;

?іншими матеріалами кримінального провадження.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вручена ОСОБА_4 підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990,п. 32, Series A, N 182).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Водночас, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання продовженню злочинної діяльності та можливого ухилення від досудового слідства виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Приймаючи до уваги вищевикладене, що підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність покарання може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, на думку органу досудового розслідування, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засідання прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, просив таке задовольнити.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою, який просить замінити на домашній арешт. Також зазначила, що його підзахисний має постійне місце поживання, не має наміру перешкоджати проведенню слідчих дій. Вважає, що прокурор не довів, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на його думку не доведено, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні про застосування запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисника та просив суд у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшла до наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочинів, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого.

Орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , яке обґрунтовує наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, ризиків, визначених ст.177 КПК України, та недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (стаття 178 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК.

У Кримінальному процесуальному кодексі України поняття обґрунтованої підозри не визначено, але воно визначено Європейським судом з прав людини. Обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах. Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом "обґрунтована", залежатиме від усіх обставин» (справи «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства», 30 August 1990, § 32; «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року; «Тerry v. Ohio», 392 US, 1968) і не може спиратися на голе припущення, що особа може в майбутньому втекти або повторно вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Дослідивши додані в обґрунтування клопотання докази, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

При цьому на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій, зокрема наявності достатніх доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При розгляді клопотання про взяття під варту слідчий суддя не вправі досліджувати докази, давати їм оцінку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини підозрюваного, розглядати й вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінальної справи по суті.

Відповідно до частин 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Основними ризикам, на які посилається сторона обвинувачення у даному клопотанні є:

- підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи невідворотність покарання, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років;

- підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, з урахуванням відомих ОСОБА_4 обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками, в тому числі із службовими особами Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, та схиляти їх до зміни даних слідству показань.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме може використати свої зв`язки для незаконного впливу на понятих, які брали участь у першочергових слідчих діях, чи іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Оцінивши вагомість наявних в органу досудового розслідування доказів, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, у сукупності з тяжкістю покарання, що може бути призначене за такого роду правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, закон покладає обов`язок доказування щодо наявності ризиків та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам на прокурора.

У судовому засіданні з розгляду даного клопотання стороною обвинувачення не доведена недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31). У справі «Штегмюллер проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними, а в справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний кодекс України також покладає вказаний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд врахував наявність ризиків, передбачених пунктами ч.1 ст.177 КПК, а також тяжкість покарання кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , характеризуючі особу підозрюваного дані, а саме: наявність постійного місця проживання, належна процесуальна поведінка, враховуючи той факт, що кримінальне провадження триває вже протягом 8 місяців, позитивні характеристики з місця роботи.

На підставі наведеного, зважаючи на необхідність дотримання цілей та загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до переконання, що у клопотанні сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слід відмовити. Разом з тим, суд вбачає достатнім обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю та з одночасним покладенням на нього обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.176, 178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310, 376 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

В задоволенні клопотання про тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби - з 23.00 год. до 07.00 год. наступної доби.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без письмового дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

-прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

-утриматись від спілкування з потерпілими, свідками.

-здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну в разі наявності.

Строк дії ухвали про перебування під домашнім арештом - до 01 липня 2022 року включно.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 Тячівський РВ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Жовтнева,1, м. Тячів, Закарпатська область).

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде виготовлено та проголошено 04 травня 2022 року о 17 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1