КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3163/2022
Категорія ч. 1 ст. 185 КК України

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0000587 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Углегорськ Бахмутського району Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього згідно із ст. 76 КК України такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 постановлено виконувати самостійно.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав доведеним, що 28 жовтня 2021 року близько 21 години ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, перебуваючи по вул. Володимирська, поблизу буд. АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю поблизу себе власника майна та сторонніх осіб, таємно викрав велосипед марки «ARDIS ALPINA 26», який належить ОСОБА_9 , вартістю 5000,40 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2022 року змінити в частині призначеного покарання; призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді обмеження волі на строк два роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на два роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор, обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що при призначенні обвинуваченому покарання суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, помилково дійшовши висновку про те, що вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року відносно ОСОБА_8 повинен виконуватися самостійно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

За визначеним обсягом доказів, що підлягали дослідженню, в суді першої інстанції за погодженням з усіма учасниками судового провадження у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснено наслідки щодо таких обставин, а саме позбавлення права оскаржити їх.

Оскільки застосування вказаного порядку учасниками судового розгляду не оспорюється, колегія суддів виходить виключно із встановлених судом першої інстанції обставин та висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, не переглядає згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується покарання, то судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, обставину, що його пом`якшує, - щире каяття, і призначено ОСОБА_8 в межах санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді обмеження волі.

Крім того, судом прийнято рішення про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому застосовано положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Прокурором не оспорюються вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, не ставиться під сумнів правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, а тому, перевіряючи вирок суду першої інстанції з огляду на доводи, викладені в апеляційній скарзі, в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ч. 4 ст. 70 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Положеннями ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року (справа № 199/1496/17), якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі та в порядку ст. 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно із ч. 4 ст. 70 КК України.

Призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк у порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Однак суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

З матеріалів провадження вбачається, що за попереднім вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, за яке ОСОБА_8 засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, він вчинив 28 жовтня 2021 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року.
За оскаржуваним вироком ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі та відразу ж звільнено на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, проте не визначено остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що цей вирок повинен виконуватися самостійно.
Таким чином, суд не призначив ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, тобто не застосував закон, який підлягав застосуванню, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку з урахуванням того, що така зміна не погіршує становища обвинуваченого.

Отже апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2022 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року, більш суворим, призначеним вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2022 року, призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Виключити з мотивувальної частини вироку рішення суду про самостійне виконання вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 .

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4