КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.08.2022 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управлінням Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 17.08.2022 по 14.10.2022.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначала, що слідчий суддя, постановляючи оскаржувану ухвалу, не прийняв рішення щодо клопотання сторони захисту про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Як убачається із клопотання слідчого, наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду слідчим _____________________________________________________________________________________
Справа № 760/10518/22 Слідчий суддя ОСОБА_9
Апеляційне провадження № 11-сс/824/3427/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_1
мотивовано припущеннями, які грунтуються на показаннях свідка ОСОБА_10 , який вважає, що у ОСОБА_7 з`явився намір втекти з місць постійного проживання з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Однак, вказані припущення не можуть бути доказом існування вищевказаного ризику.
Підозрюваному ОСОБА_11 немає сенсу переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він розуміє, що при переховуванні він буде позбавлений можливості довести свою невинуватість і не зможе допомогти своїм батькам та трьом неповнолітнім дітям.
У кримінальному провадженні відсутні докази того, що підозрюваний чинив вплив або може впливати на свідків, знищував або намагається знищити докази. Фактично даний ризик будується на припущеннях слідчого без наявності доказів на підтвердження його існування.
Крім того, сторона захисту просила допитати свідків - цивільну дружину підозрюваного та мешканців села, які можуть підтвердити необґрунтованість підозри, відсутність жодних ризиків та можливість дотримання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту, однак це клопотання було задоволено частково.
Слідчим та прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим органом досудового розслідування ризикам.
На переконання захисника, запобігти встановленим ризикам кримінального провадження, а саме вчиненню підозрюваним спроб ухилення від досудового слідства, здатен запобіжний захід у виді домашнього арешту, а ризик впливу на свідків може бути зменшений шляхом покладання на підозрюваного обов`язків на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України.
Крім того, апелянт зазначала, що слідчим до клопотання не додано суттєвого доказу, який би підтверджував обґрунтованість підозри, законність та необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою щодо ОСОБА_7 .
Як вказано у повідомленні про підозру від 17.08.2022, ОСОБА_12 підозрюється, серед іншого, у переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану.
Однак підозра в цій частині базується на показах пов`язаних між собою свідків, які здебільшого припускають або здогадаються про перехід підозрюваного на бік ворога. Органом досудового слідства допитано тільки тих свідків, які могли з невідомих причин звинувачувати ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.
Вказані у повідомленні про підозру обставини не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_12 не переходив та не міг перейти на бік ворога, що підтверджують мешканці сел Сидоровичі, Жміївка, Олізарівка, Чкалівка, Термахівка, в кількості 103 особи, які готові свідчити про те, що ОСОБА_7 не вчиняв інкримінованих йому дій, натомість допомагав родинам та мешканцям свого села та Збройним силам України в період окупації.
Підозра ґрунтується на показаннях ОСОБА_13 , а також ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є працівниками ОСОБА_13 та перебувають у залежності від останнього. Вказаних свідків інші мешканці села Сидоровичі бачили в своєму селі лише на початку окупації, та до вказаних показань слід віднестися критично.
Інших мешканців села Сидоровичі органом досудового розслідування допитано не було.
Крім того, захисник зазначала, що ОСОБА_7 є громадянином України, має постійне місце проживання та реєстрації, не притягувався до кримінальної відповідальності, є порядною людиною, не офіційно працює трактористом, має міцні соціальні зв`язки, має родину (цивільну дружину), трьох дітей, двоє з яких малолітні, а саме: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000200 від 22.06.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Як зазначено у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений період часу, але не раніше ніж з 24.02.2022, а саме з моменту тимчасової окупації с. Сидоровичі Вишгородського району Київської області, в умовах запровадженого на всій території України воєнного стану, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у громадянина України ОСОБА_7 виник умисел на вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану.
З 24.02.2022, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , на виконання свого злочинного умислу, направленого на вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, будучи місцевим жителем с. Сидоровичі Вишгородського району Київської області, знаючи місцевість, володіючи інформацією стосовно місцевих мешканців с. Сидоровичі, адрес проживання та роду професійної діяльності останніх, зокрема мисливців, які могли чинити опір збройним силам російської федерації, надавав останнім зазначену інформацію, виконуючи доручення військових російської федерації.

При цьому, у зазначений період часу, ОСОБА_7 , з метою вчинення державної зради, отримавши гарантії особистої безпеки від представників окупаційних військ російської федерації, будучи озброєним, допомагав останнім орієнтуватися на місцевості.

Поряд із цим, у період тимчасової окупації села Сидоровичі Вишгородського району Київської області, ОСОБА_7 , на виконання свого злочинного умислу, направленого на вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, будучи озброєним, здійснював цілодобове патрулювання селом, тим самим, контролював переміщення територією села місцевих мешканців, які могли збирати та збирали інформацію щодо місць розташування блок-постів збройних сил російської федерації.

Згідно даних протоколу затримання від 17.08.2022, цього дня о 15 год. 20 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку, передбаченому статтею 208 КПК України.
17.08.2022 о 18 год. 50 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 111 КК України.
18.08.2022 старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управлінням Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.08.2022 задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 17.08.2022 по 14.10.2022.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Крім того, слідчим доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, їх наслідки, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Абзацом 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.
Таким чином, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вказаних положень не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що слідчий суддя, постановляючи оскаржувану ухвалу, не прийняв рішення щодо клопотання сторони захисту про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Так, як убачається із матеріалів судового провадження, 18.08.2022, у судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, із забороною залишати житло в нічний час доби, в якому просила відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Колегія суддів звертає увагу, що клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу можуть бути подані лише в інтересах особи, щодо якої вже застосовано запобіжний захід, та підлягають розгляду у порядку ст. 201 КПК України. Розгляд слідчим суддею вищевказаних клопотань під час розгляду клопотання органу досудового розслідування про застосування щодо особи запобіжного заходу, положеннями чинного КПК України не передбачено.
Крім того, як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді, слідчим суддею враховано заперечення захисника щодо поданого слідчим клопотання та доводи про можливість застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, за наслідками розгляду яких слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, про що навів в ухвалі відповідні мотиви та обгрунтування.
Посилання захисника на те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.
У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування іншого ризику неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Вірогідність настання вказаного ризику, поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, є досить високою.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 є громадянином України, має постійне місце проживання та реєстрації, не притягувався до кримінальної відповідальності, не офіційно працює, має міцні соціальні зв`язки та родину, має на утриманні трьох дітей, двоє з яких малолітні, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Посилання апелянта на те, що слідчим суддею задоволено частково клопотання сторони захисту про допит свідків, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 193 КПК України допит свідків є правом слідчого судді, а не його обов`язком.
Посилання захисника на відсутність обґрунтування недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, спростовується змістом оскаржуваного рішення, яке містить у собі відомості, передбачені ч. 1 ст. 196 КПК України, у тому числі мотиви та обґрунтування прийнятого слідчим суддею рішення.
Твердження захисника про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_18 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_18 зазначеного кримінального правопорушення.
Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на можливу причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, та винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів причетності підозрюваного до інкримінованого кримінального правопорушення, неналежність та недопустимість протоколів допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , колегія суддів вважає передчасними.
Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не допитано мешканців села Сидоровичі, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України, прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу містить відомості, передбачені ч. 1 ст. 196 КПК України, та відповідає вимогам ст. 372 КПК України, а тому доводи апеляції у цій частині є необґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3