Справа № 947/7507/22
Провадження № 1-кс/947/3107/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000476 від 25.03.2022 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000476 від 25.03.2022 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 190 КК України.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та обґрунтування клопотання викладені заявником в письмовому вигляді у клопотанні .

Від заявника надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності.
Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності..

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності власника майна.

В рамках кримінального провадження №0000476 від 25.03.2022 року, на теперішній час здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. (ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчий суддя зазначає, що з клопотання та доданих в його обґрунтування документів, вбачається, що об`єкти нерухомого майна, а саме:

- 7/100 частки будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101)

- 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01)

- квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 19007338)

- квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10291360) є об`єктом кримінально-протиправних дій та отримання таких об`єктів містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки є підстави вважати, що власники майна, можуть здійснювати дії, спрямовані на продаж майна, задля уникнення кримінальної від повільності, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна із забороною здійснення будь-яких реєстраційних дій.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення збереження речових доказів, є пропорційним втручанням у права осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000476 від 25.03.2022 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України- задовольнити.

Накласти арешт із забороною здійснення будь-яких реєстраційних дій, на об`єкти нерухомого майна, а саме на:

- 7/100 частки будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101)

- 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01)

- квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 19007338)

- квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10291360).

Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1