Провадження № 11-кп/4808/398/22
Категорія ч. 3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001544 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Латвія, м. Даугуавпілс, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці;

- за ст. 395 КК України у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 19 серпня 2021 року.

Відповідно до ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано термін його попереднього ув`язнення з 19 серпня 2021 року до дня набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став, а повторно вчинив нові умисні корисливі злочини - таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, а також самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд, за наступних обставин.

Так, 15 червня 2020 року близько 19 год. ОСОБА_8 зайшов у житловий будинок АДРЕСА_2 , де на сходовій клітці першого поверху зазначеного будинку побачив велосипед марки «Globus 2000», фіолетового та рожевого кольорів, який був зафіксований велосипедним тросом до металевих перил. Після чого в ОСОБА_8 виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного велосипеда, який належав ОСОБА_10 . Реалізуючи свій неправомірний умисел ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, користуюсь тим, що поруч нікого не було та за його діями ніхто не спостерігав, підійшов до велосипеда марки «Globus 2000», фіолетового та рожевого кольорів, вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-21/9353-ТВ від 26 серпня 2021 року становить 1067грн., та застосувавши фізичну силу, викотив його за межі території вказаного будинку, тобто таємно викрав його. Після вчинення крадіжки ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану вище суму.

Також, 30 червня 2020 року близько 21 год. 40 хв. ОСОБА_8 проходив повз житловий будинок АДРЕСА_2 . В цей час на даху підвального приміщення вказаного будинку ОСОБА_8 побачив мобільний телефон «Xiaomi Redmi 8» ІМЕІ 1 - НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_2 , який знаходився без нагляду. Після чого в ОСОБА_8 виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме зазначеного мобільного телефону, який знаходився у користуванні малолітньої ОСОБА_11 та належав її батьку ОСОБА_12 . Реалізуючи свій неправомірний умисел ОСОБА_8 підійшов до вказаного підвального приміщення, поряд із яким на той час гралася малолітня ОСОБА_11 , та з метою викрадення чужого майна, поклав зверху на мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8» ІМЕІ 1 - НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_2 свій гаманець та ключі, тим самим прикривши його. Після чого ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, користуючись тим, що малолітня ОСОБА_11 за його діями не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8» ІМЕІ 1 - НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_2 , вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-21/9341-ТВ від 27 серпня 2021 року становить 3333грн. Після вчинення крадіжки ОСОБА_8 із викраденим майном покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на вказану вище суму.

Крім цього, 28 червня 2020 року близько 04 год 48 хв. ОСОБА_8 зайшов до приміщення автозаправної станції «ОККО», яка розташована по вул. Петлюри, 14 в м. Івано-Франківськ. Перебуваючи у вказаному приміщенні ОСОБА_8 підійшов до касової зони та став очікувати продавця, який на той час був відсутній на робочому місці. Після цього ОСОБА_8 , не дочекавшись працівника автозаправної станції, направився в сторону коридору АЗС «ОККО», де розміщений туалет та службове приміщення. Перебуваючи поруч із дверима службового приміщення в ОСОБА_8 виник раптовий протиправний умисел на незаконне проникнення до вказаного приміщення з метою таємного викрадення чужого майна. Реалізуючи свій неправомірний умисел, ОСОБА_8 через незачинені двері незаконно проник до службового приміщення автозаправної станції «ОККО», яке є іншим приміщенням для зберігання майна, в якому на той час нікого не було, де на робочому столі побачив мобільний телефон марки «Huawei P smart Z» ІМЕІ - НОМЕР_3 , ІМЕІ - НОМЕР_4 , чорного кольору, який належав працівнику АЗС «ОККО» ОСОБА_13 . В подальшому ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, користуючись тим, що поруч нікого не було та за його діями ніхто не спостерігав, підійшов до столу, з якого таємно викрав мобільний телефон марки «Huawei P smart Z» ІМЕІ - НОМЕР_3 , ІМЕІ НОМЕР_4 , чорного кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-21/3603-ТВ від 14 квітня 2021 року становить 3300грн. В подальшому, ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на вказану вище суму.

Також вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2014 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України до остаточного покарання у виді 4 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до покарання по зазначеному вироку приєднано невідбуте покарання у виді 6 місяців позбавлення волі за вироком Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2012 року, тобто остаточне покарання визначено у виді 5 років позбавлення волі. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2019 року частково задоволено подання начальника державної установи «Райківецька виправна колонія №78», щодо ОСОБА_8 встановлено адміністративний нагляд строком на 2 роки та застосовано наступні обмеження: заборона виходу з будинку за місцем проживання з 22год. вечора до 06год. ранку; заборона виїзду в особистих справах за межі району проживання без дозволу органів поліції; обов`язок з`являтися для реєстрації в органи поліції за місцем проживання два рази в місяць. Після встановлення адміністративного нагляду 01 лютого 2019 року ОСОБА_8 прибув до Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області для реєстрації, де його було попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду. Знаючи про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, будучи ознайомленим із правами та обов`язками адміністративно піднаглядних осіб, ОСОБА_8 самовільно, без повідомлення органів національної поліції, з метою ухилення від адміністративного нагляду, залишив місце проживання, що по АДРЕСА_1 . Згідно з відповідями, отриманими на запити в УВП №12 м. Івано-Франківська та медичних установ міста ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі, на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні не перебував, листи непрацездатності йому не видавались.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить змінити вирок, застосувавши ст. 69 КК України та призначивши більш м`яке покарання без позбавлення волі.

Вважає призначене йому покарання надто суворим. Стверджує, що суд при призначенні покарання не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків, відсутність претензій від потерпілих, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом не перевіряються.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного йому покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції виконав вимоги статей 50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком (ст. 395 КК України), нетяжким (ч. 2 ст. 185 КК України) та тяжким (ч. 3 ст. 185 України) злочинами, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зокрема суд врахував молодий вік обвинуваченого, стан його здоров`я та майновий стан, те, що він не працевлаштований, не одружений, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2014 року за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років (покарання відбуте повністю), а також відсутність претензій у потерпілих.

Суд також прийняв до відома висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (в т.ч. окремих осіб).

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання повне та беззастережне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, які пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається обвинувачений та визначив покарання в мінімальних межах, встановлених у санкції ч. 3 ст. 185 КК України та не може вважатися надто суворим, є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів враховує доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність у нього перестарілих батьків, однак в матеріалах провадження, наданих апеляційному суду, відсутні, та до апеляційної скарги обвинуваченим не додані відомості про те, що його батьки перебувають на його утриманні та потребують стороннього догляду, а тому зазначена обставина не є підставою для призначення обвинуваченому покарання із застосування ст. 69 КК України.

Крім того, обвинувачений під час апеляційного розгляду вказував про необхідність призначення йому покарання, яке не пов`язано з триманням під вартою, оскільки має бажання під час воєнного стану захищати державу в лавах ЗСУ.

Колегія суддів вважає зазначені доводи недоречними з огляду на кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, конкретних обставин кримінального провадження, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене покарання є необхідним та достатнім для його виправлення а також попередження нових злочинів, за умови реального відбування покарання та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5