ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року
м. Київ

справа № 167/1266/20
провадження № 51-193км22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасник судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 10 серпня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000116, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась і проживає в АДРЕСА_1 , засудженої за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Вимоги касаційної скарги таузагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ,посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі Суд) про скасування судових рішень та закриття кримінальногопровадження.

На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій, оскільки стороною обвинувачення не доведено її винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонувалась стороною обвинувачення.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував показань ОСОБА_7 про відсутність хуліганських мотивів стосовно ОСОБА_8 , а суд апеляційної інстанції не дослідив доказів щодо побиття обвинуваченою потерпілої 14 листопада 2020 року.
На думку захисника хоч конфлікт між обвинуваченою та потерпілою і відбувався у громадському місці, однак сторона обвинувачення не надала доказів знищеного майна чи втягнення інших осіб у конфлікт, а основним безпосереднім об`єктом посягання було здоров`я потерпілої, а не громадська безпека.
Вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки між нею та потерпілою тривалий час були неприязні стосунки, а тому дії обвинуваченої не були спрямовані на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства і підстав для кваліфікації її дій як хуліганства немає.
Стверджує, що сторона обвинувачення не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про доведеність вини, а ті докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовує її вину, є недостатніми для ухвалення обвинувального вироку, тому вона повинна бути виправдана.

Зміст судових рішень та встановлені судами обставини кримінального провадження
За вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 10 серпня 2021 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.
За ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 грудня 2021 рокуапеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 10 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.

Як установлено судами, 15 листопада 2020 року близько 11:52, перебуваючи на вул. Ковельській у с. Переспа Луцького району Волинської області, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені норми суспільної поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, підбігла до потерпілої ОСОБА_8 , яка перебувала на зупинці громадського транспорту, та, використовуючи малозначний і надуманий привід, без жодних пояснень, умисно завдала їй двох ударів кулаком у ділянку обличчя, після чого схопила потерпілу за волосся та, прикладаючи фізичну силу, повалила її на коліна і завдала декількох ударів ногою по тілу, спричинивши фізичний біль та заподіявши потерпілій, згідно з висновком судово-медичного експерта від 16 листопада 2020 року № 900, тілесні ушкодження у вигляді: синця із садном на виличній ділянці голови зліва, синців із саднами в ділянці обох колінних суглобів, садна в ділянці правої гомілки, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Позиції інших учасників судового провадження щодо поданої касаційної скарги
У судовому засіданні прокурор просила залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Від захисника надійшло клопотання про розгляд касаційної скарги без його участі. Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.

Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) Судперевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З урахуванням меж перегляду Судом судових рішень та підстав для їх скасування або зміни, визначених у ч. 1 ст. 438 КПК України, Суд виходить із фактичних обставин кримінального провадження, установлених судами, та не втручається у правильність проведеної оцінки доказів, зібраних у цьому провадженні. Касаційний перегляд здійснено в частині перевірки доводів, викладених у касаційній скарзі, щодо посилань на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Щодо істотногопорушення вимог кримінального процесуального закону
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було ретельно досліджено під час судового розгляду.
Суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважав доведеною вину обвинуваченої в хуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, і кваліфікував її дії за ч.1 ст. 296 КК України.
Що стосується доводів захисника про доведеність винуватості засудженої поза розумним сумнівом, то вони є неспроможними.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, установлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований кримінальний проступок був вчинений і обвинувачена є винною у вчиненні цього проступку. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.
Зазначені вимоги суд першої інстанції виконав у повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції ретельно проаналізував доводи апеляційної скарги сторони захисту, які аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі, у тому числі щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та допустимості окремих доказів, і надав їм належну оцінку, навівши в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційна скарга захисника залишена без задоволення.
Зокрема, винуватість засудженої підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме:
показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка вказала, що 15листопада 2020 року близько 12:00, на вул. Ковельській на зупинці громадського транспорту, розташованійу с. Переспа, ззаді до неї підбігла обвинувачена ОСОБА_7 та, нічого не кажучи, відразу завдала їй двох ударів в обличчя, після чого взявла її за волоссяі повалила на землю, продовжуючи заподіюватиногами тілесні ушкодження в різні частини тіла;

показаннями свідка ОСОБА_9 , який зазначив у судовому засіданні про заподіяння обвинуваченою ОСОБА_7 тілесних ушкоджень руками та ногами у різні ділянки тіла потерпілій ОСОБА_8 ;
висновком експерта від 16 листопада 2020 року № 900, згідно з яким, у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження: синець із садном на виличній ділянці голови зліва, синці із саднами в ділянці обох колінних суглобів, садна в ділянці правої гомілки. Цітілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів (предмета), цілком можливо,в час указаний підекспертною та в постанові, за ступенем тяжкості всі вони належать до категорії легких тілесних ушкоджень;
протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 16листопада 2020 року (а.к.п.58);
протоколом огляду від 17листопада 2020року та долученим до нього диском CD-R52x GB(08 43267-M08DFR), згідно з якими 15 листопада 2020 року близько 12:00 на зупинці громадського транспорту, що на вул. Ковельській ус. Переспа, ОСОБА_7 підбігла до ОСОБА_8 та відразу заподіялаудари кулаками в обличчяостанній. Після цього ОСОБА_7 схопила ОСОБА_8 за волосся та, прикладаючи фізичну силу, повалила її на коліна (а.к.п.63 72).
Крім того, апеляційний суд визнав надуманими і такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, посилання сторони захисту на конфлікт, який, за їх тверженням, відбувся у ОСОБА_7 із ОСОБА_8 напередодні 14листопада 2020 року, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які заяви чи скарги з боку обвинуваченої ОСОБА_7 на дії потерпілої ОСОБА_8 у правоохоронні органи.

Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність
Доводи касаційної скарги захисника про відсутність у діях обвинуваченої ознак хуліганства з огляду на те, що конфлікт між нею та потерпілою виник на ґрунті неприязних відносин, тому безпосереднім об`єктом посягання було здоров`я потерпілої, а не громадська безпека, є безпідставними.

Так, ч. 1 ст. 296 КК України встановлено кримінальну відповідальність за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Громадський порядок урегульована правовими та іншими соціальними нормами система суспільних відносин, що забезпечує захист прав і свобод громадян, їх життя і здоров`я, повагу честі та людської гідності, дотримання норм суспільної моралі. Щодо порядку в громадських місцях, то він характеризується доступністю їх для населення, можливістю громадян користуватися правами, що їм належать, захистом їхнього життя і здоров`я, честі, гідності та майна.
Субєктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Указана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.
Від інших злочинів хуліганство відрізняється спрямованістю умислу, мотивами, цілями винного та обставинами вчинення ним кримінально караних дій.
Зокрема, дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Відповідно до фактичних обставин цієї справи, на підставі безпосередньо досліджених судом доказів, зокрема показань потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , висновку експерта від 16 листопада 2020 року № 900, протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 листопада 2020 року та долученого до нього диска CD-R52x GB(08 43267-M08DFR), суди першої та апеляційної інстанцій установили, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, грубо порушуючи громадський порядок і встановлені норми суспільної поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, підбігла до потерпілої ОСОБА_8 , яка перебувала на зупинці громадського транспорту, де в цей час були й інші особи, та, використовуючи малозначний і надуманий привід, без жодних пояснень, умисно завдала потерпілій ударів руками та ногами, а схопивши її за волосся і поваливши на коліна, заподіяла останній легкі тілесні ушкодження.
За обставин справи, установлених судами попередніх інстанцій, важко припустити, що засуджена не усвідомлювала того, що її дії порушували права інших осіб, які були вимушеними свідками цієї зухвалої поведінки.
Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_7 своїми умисними діями грубо порушила громадський порядок, її поведінка в громадському місці не є нормальною в цивілізованому суспільстві та є посяганням на його нормальне функціонування.
Таку правову позиціювисловив Верховний Суд у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 323/3000/18 укасаційному провадженні № 51-3426км19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92662722).

Отже, на думку колегії суддів, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального і процесуального права, судовий розгляд стосовно ОСОБА_7 проведено повно та об`єктивно.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Даних, які б свідчили, що судами допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, або неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, Суд не встановив.
Судові рішення відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.
Таким чином, підстав для скасування судових рішень із мотивів, викладених у касаційній скарзі, немає.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 10 серпня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3