Справа № 199/5247/22
ВИРОК
іменем України
15.09.2022 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі суду кримінальне провадження № 0000640 від 12.11.2021 відносно:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лозова Харківської області, громадянина України, освіта середня технічна, розлученого, працюючого старшим майстром в ТОВ «Мірка Дизайн», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2021 приблизно о 18:33 годині ОСОБА_3 рухався на автомобілі марки «KIA CERATO», н.з. НОМЕР_1 , по вул. Кооперативна в м. Лозова Харківської області, від центру міста Лозова в бік об`їзної дороги до смт. Панютине м. Лозова Харківської області.
При цьому, керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_3 , діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яких: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та п. 12.4 Правил дорожнього руху України згідно якого: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.», ОСОБА_3 , не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним автомобіля «KIA CERATO», н.з. НОМЕР_1 , не впорався з його керуванням, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який рухався по дорозі з права на ліво відносно напрямку руху його автомобілю.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: поверхневих забитих ран на тильній поверхні лівої кисті в області проекції 2-4 п`ясних кісток, садна на лівій сідниці в нижній третині (5x3,5 см) і в області проекції хрестця (4,2x2,3 см), відкритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки (мало-і великогомілкової) в середній третині зі значним зміщенням уламків, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів: перелом кісток лівої гомілки внаслідок удару бампером автомобіля, а поверхневі забиті ради на кисті і садна на сідниці і в області хрестця при падінні на дорожнє покриття і могли бути отриманні в умовах дорожньо-транспортної пригоди.
За ступенем тяжкості вищевказаний відкритий уламковий перелом тіла великогомілкової кістки в середній третині - це тяжке тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
Відкритий перелом малогомілкової кістки в середній третині - це середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені у кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі, заявив про щиросердне каяття у вчиненому та показав, що дійсно він, керуючи автомобілем «KIA CERATO», н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

Від потерпілого ОСОБА_5 надійшла письмова заява, відповідно до якої він не має жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 , просив останнього суворо не карати.

В судовому засіданні всі учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд, за згодою учасників судового провадження, вважав не доцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає: щире каяття; добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив необережне кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 в силу ст. 89 КК України не судимий, розлучений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює старшим майстром в ТОВ «Мірка Дизайн», за місцем проживання скарг на ОСОБА_3 не надходило.

Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду про те, що його стаж водієм складає приблизно 20 років, його робота безпосередньо пов`язана з керуванням транспортним засобом, він займається волонтерською діяльністю, здійснює переміщення гуманітарної допомоги автомобілем, а тому просив суд не позбавляти його права керувати транспортними засобами.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
При цьому, суд враховує, що призначене покарання повинно створити умови для виправлення і ресоціалізації засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженим.
За таких обставин, оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 призначається покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який висловив щирий жаль з приводу вчиненого, враховуючи наявність двох обставин, що пом`якшують йому покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відсутність будь-яких претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без реального відбування покарання, встановивши йому на підставі ст. 75 КК України іспитовий строк з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1), 2) ч. 1, п. 2) ч. 3 ст. 76 КК України.
Приймаючи до уваги зміст санкції ч. 2 ст. 286 КК України щодо можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , який має посвідчення на право керування транспортними засобами, можливо без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_3 ще на стадії досудового розслідування почав відшкодовувати заподіяні збитки потерпілому внаслідок його лікування, неодноразово в судовому засіданні висловив жаль з приводу вчиненого та через вид і характер роботи, враховуючи його волонтерську діяльність, пов`язану з перевезенням гуманітарної допомоги, має потребу в керуванні транспортними засобами.
Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.

Питання про відшкодування витрат на залучення експерта суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи те, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, підстав для застосування спеціальної конфіскації не має, є всі підстави для скасування арешту з автомобіля марки «KIA CERATO», н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 та який належить ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 369, 371-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1), 2) ч. 1, п. 2) ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи, в сумі 9438 (дев`ять тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 50 (п`ятдесяти) копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.11.2021, на автомобіль марки «KIA CERATO», н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 та який належить ОСОБА_6 , - скасувати.

Речові докази:

-автомобіль марки «KIA CERATO», н.з. НОМЕР_1 (квитанція № 20/547) - повернути ОСОБА_3 ;
-лазерний диск DVD-R «TITANUM», 4,7 Gb 120 min з файлом відеозапису зберігати при матеріалах кримінального провадження.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити (надіслати) обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1