УХВАЛА
Слідчого судді
26.07.2022 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000434 від 22 липня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

встановив:

Слідчий ВРЗЗС СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Франківського районного суду м. Львова із клопотанням про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження № 0000434 від 22 липня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Дане клопотання погоджене із прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 .

У своєму клопотанні слідчий та прокурор покликаються на те, що СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000434 від 22.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.07.2022 року близько 17:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у кв. АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану викрав грошові кошти, належні гр. ОСОБА_6 , на суму 31 800 грн. 22.07.2022р. протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено: 2 змиви із ручки дверей шафи, які поміщено у паперові конверти; 2 ПЛС зі слідами пальців рук, виявлених і вилучених з дерев`яної поверхні скриньки у кімнаті №1; 3 ПЛС зі слідами папілярних ліній із поверхні дверей. 23.07.2022р. слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 змиви із ручки дверей шафи, які поміщено у паперові конверти; 2 ПЛС зі слідами пальців рук, виявлених і вилучених з дерев`яної поверхні скриньки у кімнаті №1; 3 ПЛС зі слідами папілярних ліній із поверхні дверей визнано речовими доказами у матеріалах кримінального провадження.

Просить накласти арешт на 2 змиви із ручки дверей шафи, які поміщено у паперові конверти; 2 ПЛС зі слідами пальців рук, виявлених і вилучених з дерев"яної поверхні скриньки у кімнаті №1; 3 ПЛС зі слідами папілярних ліній із поверхні дверей, та заборонити на термін накладення арешут відчуження, розпорядження (реалізацію) та використання фізичним та юридичним особам вказаних вище об"єктів до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

Слідчий та прокурор у судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду клопотання, про причини неявки суд не повідомили.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов такого висновку.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається наявність кримінального провадження № 0000434 від 22 липня 2022 року, в рамках якого розглядається вказане клопотання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Крім того, відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства.

У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вбачається з матеріалів клопотання, воно не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту, у клопотанні слідчого відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За змістом положень КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано особою, що подала клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З врахуванням викладеного, вважаю, що дане клопотання є формальним. Є очевидним, що зміст клопотання не відповідає вимогам статей 94, 170-171 КПК України, а об"єкти, на які слідчий з прокурором просять накласти арешт не є майном в розумінні статей 94, 170-171 КПК України, а є речовим доказом згідно постанови самого ж слідчого.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що не доводить необхідність арешту речових доказів, з метою вказаною у клопотанні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 170-173,369-372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні клопотання слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000434 від 22 липня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_7