ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1082/22 Справа № 192/61/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, не працюючого, який до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що засуджений за весь період відбування покарання характеризується негативно, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, в зв`язку з чим, суд, незважаючи на відсутність в засудженого стягнень, не зміг визнати поведінку засудженого сумлінною.
В апеляційній скарзі:
- засуджений ОСОБА_5 просить застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтовування зазначає, що 2/3 строку покарання він відбував Криворізькій УВП № 3 та Дніпровській УВП № 4, де по ньому і була складена характеристика. Вказує, що він не був в ізоляторах, не мав стягнень. Також вказав, що заохочення в слідчих ізоляторах не надаються.
Заслухавши засудженого, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями п.п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці
За приписами ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого ОСОБА_5 , його поведінку і відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених за весь час відбуття покарання, та дійшов до законного і обґрунтованого висновку, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Так, згідно матеріалів справи ОСОБА_5 на даний час відбуває покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2021 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 357, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 19 листопада 2019 року року, кінець строку - 19 грудня 2022 року.
В установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 20 листопада 2019 року. За період перебування у Криворізькому слідчому ізоляторі характеризувався негативно, стягнень на заохочень не мав. В Солонянській ВК № 21 знаходиться з 04 листопада 2021 року, на підприємстві установи не працевлаштований. За час відбування покарання характеризується негативно, порушень режиму відбування покарання не допускав, заохочень не мав. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Окрім цього, згідно матеріалів справи засуджений ОСОБА_5 не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не буре участі в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених.
Так, колегія суддів зважає на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, в тому числі, якщо засуджений довів своє виправлення ставленням до праці.
Як слідує з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 не працевлаштований, негативно характеризується, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення.
Посилання засудженого на те, що в слідчих ізоляторах не надаються заохочення, є безпідставними, оскільки відповідно до п.п. 1 п. 6 розділу VIII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, порядок застосування заходів заохочення і стягнення до ув`язнених та засуджених визначається статтями 14, 15 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та статтями 54, 67-69, 130-135 КВК.
Таким чином, відсутність заохочень у засудженого ОСОБА_5 , є лише наслідком не бажання останнього стати на шлях виправлення та відсутністю спроб для вжиття необхідних заходів для об`єктивної оцінки адміністрацією установи додержання ним встановлених правил поведінки.
Дотримання засудженим порядку і умов відбування покарання в установі є його обов`язком, і не може окремо дана обставина слугувати підставою для висновку про доведеність засудженим свого виправлення.
Що стосується доводів апеляційної скарги в тій частині, що засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 призначеного покарання, то вказана не є безумовною підставою для його умовно-дострокового звільнення, оскільки поряд із необхідністю відбуття певного строку покарання, засуджений має довести своє виправлення умлінною поведінкою і ставленням до праці.
За наведених обставин, виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не визнання поведінки засудженого сумлінною.
Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі достатньо обґрунтованих мотивів.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4