Провадження № 1-кп/947/530/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2022 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі об`єднанні обвинувальні акти у кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000734 від 25.07.2019 року та за №0001472 від 25.05.2020 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.307, ч.1 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходяться об`єднанні обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000734 від 25.07.2019 року, № 0001472 від 25.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч. 3 ст. 307, ч.1 ст.187 КК України, які розглядаються колегією суддів, а саме: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України визначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) встановлюються певні особливості судового контролю за дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. Зокрема цим пунктом визначено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Оскільки суддя ОСОБА_7 перебуває у відпусці і не може прийняти участь в розгляді зазначеного кримінального провадження, а строк тримання під вартою ОСОБА_5 спливає, то суд з урахуванням вищевказаних Перехідних Положень КПК України, приходить до висновку про можливість розгляду питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 одноособово головуючим по справі суддею ОСОБА_1 .

Згідно ст. 331 ч. 3 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

24.02.2022 року указом президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на терріторії України введено воєнний стан.21 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» до 23 серпня 2022 року.

Згідно рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні, в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

Обвинувачений ОСОБА_5 які утримуються в ДУ "ОСІ" до суду не доставлений, оскільки доставка обвинуваченого з ДУ "ОСІ" неможливо у зв`язку з наявністю воєнного стану на території країни.

Відеоконференція з ДУ "ОСІ " не проводилися у зв`язку з відсутністю Інтернет зв`язку.

Враховуючи зміст листа Верховного суду від 03.03.2022 року "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану" допускається розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі обинуваченого.

Прокурор просив суд продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого, тяжкого та нетяжкого злочинів, та передбачено покарання в межах санкції за особливо тяжкий злочин у вигляді позбавленні волі на строк до 12 років, тяжкий злочин вчиненно застосуванням насилля, він не працює, раніше не судимий, та не має постійного джерела доходів, тобто не має стійких

соціальних зв`язків у суспільстві, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати іншим чином розгляду кримінального провадження, та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, з метою забезпечення вказаного кримінального провадження, за доцільне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обґрунтування викладені в письмовому клопотанні. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, у нього на утриманні перебуває троє малолітніх дітей, має постійне місце мешкання, він в повному обсязі відшкодував майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 , визнав свою провину у вчиненні злочину передбаченому ч.1 ст. 187 КК України, що спростовує ризик впливу на свідків, потерпілого, ризик перешкоджати кримінальному провадженню та знищенню або спотворенню речей та документів по кримінальному провадженню в межах якого йому обрано запобіжний захід. Враховуючи вимоги п.п.3,4 ст .5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ який в своїх рішеннях зазначив, що ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості майбутнього покарання, також ризик впливу на свідків, потерпілого не можуть ґрунтуватися на припущеннях та не доведених фактах. Враховуючи зазначене та викладені доводи в письмовому клопотанні, відсутні підстави для застосування до ОСОБА_5 найсуворішого виду запобіжного заходу, захисник просив, змінити на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту, та матеріали якими обґрунтовуються доводи клопотання прокурора та клопотання захисника ОСОБА_4 , суд прийшов до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст.177 КПК України.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.
Європейським судом з Прав Людини сформовано правову позицію, відповідно до якої доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення "Єлоев проти України", "Фельдман проти України").
У справі «Гавула проти України» (2013р.) ЄСПЛ висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».
Так, з рішення ЄСПЛ у справі "Смирнов проти Росії" від 24 липня 2003 року вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення ЄСПЛ від 26 січня 1993 року у справі "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь і проти існування суспільного інтересу, який, при належному забезпеченні принципу презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі Панченко проти Росії ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; Бегчіев проти Молдови - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа Ньюмейстер проти Австрії - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; Ідалов проти Росії, Гаріцкі проти Польщі, Храіді проти Німеччини, Іліжков проти Болгарії - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, а саме Постанову ЄСПЛ у справі "Чанєв проти України" від 09.10.2014 року (скарга № 46193/13), Постанову ЄСПЛ від 12.03.2009 у Справі "Олександр Макаров проти Російської Федерації" (скарга № 15217/07), Постанову ЄСПЛ у справі "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 року (скарга № 7064/05), Постанову ЄСПЛ у справі "Сізарєв проти України" від 17.01.2013 (скарга № 17116/04), «Летельє проти Франції», «Лабита проти Італії», згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Також, ризики щодо продовження злочинної діяльності, перешкоджання досудовому розслідуванню іншим шляхом, незаконного впливу на свідків, потерпілого, не можуть ґрунтуватися на припущеннях та не доведених фактах.
Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його тримання під вартою, оскільки таке буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.
Тому суд, застосовує наведені рішення ЄСПЛ, а також рішення ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», згідно якого було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку та/або право на звільнення обвинуваченого під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання щодо особи, яка була засуджена за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, для обґрунтування рішення про пом`якшення запобіжного заходу та його режиму.
В судовому засіданні, прокурором не викладено жодних обставин, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , які б свідчили про те, що ризики на які посилається прокурор не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не вказано наявність доказів того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не розглянуто можливість застосування інших (альтеративних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України).
Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на суспільний інтерес.
Стороною захисту надані документи, які свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце мешкання відповідно до договору оренди квартири, перебуває в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_10 , має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судимий.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 які вказують на існування міцних важелів соціального стримування обвинуваченого, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 , визнання вини та каяття у вчинено злочину передбаченому ч.1 ст. 187 КК України, в повному обсязі відшкодував шкоду потерпілому, суд вважає, що необхідності обмеження права обвинуваченого ОСОБА_5 на свободу шляхом його утримання під вартою, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії судового розгляду, з урахуванням конкретних обставин справи, на даний час немає та прокурором не доведено.
Разом з цим, враховуючи той факт, що судовий розгляд даного кримінального провадження в суді ще не закінчений, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 на стадії судового розгляду, запобігання ризику переховування від суду та надання можливості повному та всебічному розгляду справи в розумні строки, суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки подальше тримання під вартою обвинуваченого, яке вже є достатньо тривалим, з урахуванням встановлених судом обставин, є неприпустимим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177-178,181,183,184,194,196,197,201, 331,350,369-372 КПК України, Пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, задовольнити.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, та покласти на нього наступні обов`язки: повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати до суду за кожною вимогою, утримуватись від спілкування з свідками, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_5 встановити до 26.09.2022 року, включно.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.202 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з під варти, та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУНП в Одеській області, якому відповідно до вимог ч.4 ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту або покладених на них обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1