ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1132/22 Справа № 179/2017/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2022 року щодо,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбуття основного покарання з іспитовим строком 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, в іншій частині вирок залишити без змін.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75, п.п. 1,2 ст. 76 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, покладено зобов`язання: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення судових експертиз та залучення експерта, вирішено питання про долю речових доказів.

ОСОБА_7 було визнано винним та засуджено за те, що він за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, 22.10.2021 року о 23:20 год. в с. Водяне Новомосковського району Дніпропетровської області керуючи мотоциклом, який не зареєстрований в органах поліції, перевозив у якості пасажира неповнолітню ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись по вул. Богдана Хмельницького, під`їхавши до перехрестя з а/д О-040701 зі сполученням Топчино до а/д ст. Бузівка-Жданівка-Поливанівка зупинився, та повернувши ліворуч поновив рух по вказаній автодорозі і почав стрімко набирати швидкість та в момент набору швидкості не впорався з керуванням в результаті чого допустив падіння (перекидання) мотоциклу на праву сторону. В результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня пасажирка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого стегна в середній третині, саден правої кисті, передпліччя та плеча, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості так як викликали тривалий розлад здоров`я більш як 21 день.
Дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що суд в порушення вимог ст. 77 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування основного і додаткового покарання одночасно. Разом з тим, згідно даної норми закону про кримінальну відповідальність обвинувачений підлягав звільненню лише від відбування основного покарання, а додаткове покарання підлягає окремому виконанню.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який апеляційну скаргу підтримав; обвинуваченого, який проти задоволення апеляційної скарги не заперечував; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, законність та справедливість призначеного йому за вчинення цього злочину покарання, обґрунтованість звільнення його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України, тривалість іспитового строку, обсяг покладених на обвинуваченого у зв`язку з цим обов`язків в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. ст. 394, 404 КПК України вирок суду у цій частині колегією суддів не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільненні обвинуваченого від відбування додаткового покарання, то вони є законними і обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з роз`яснень щодо правильного та однакового застосування вказаної норми КК України, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Виходячи з наведеного, звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування не тільки основного, але й додаткового покарання, належить вважати неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням у цій частині нового вироку, за яким призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік підлягає самостійному виконанню, що в розумінні ч. 1 ст. 421 КПК України є випадком, коли погіршується становище обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19.01.2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити у цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбуття основного покарання з іспитовим строком 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік виконувати самостійно.
В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Копії вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4