Справа № 161/5003/22 Провадження №11-сс/802/133/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2022 року про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, якого 26.04.2022 року затримано в порядку ст.208 КПК України, а 27.04.2022 року, - повідомлено про підозру у вчиненні цього злочину. Його вина підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами. Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також вільно проводячи дозвілля, то є підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а тому слідчий просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів. При цьому вказує, що застосування більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2022 року в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - відмовлено.

Водночас, підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, тобто по 28.06.2022 року включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- в період часу з 23:00 год. по 06:00 год. не залишати місце свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 ;

- прибувати до старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , інших слідчих групи слідчих, прокурорів у кримінальному провадженні та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування з потерпілою стороною, свідками у кримінальному провадженні, окрім як дозволу слідчого;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон (у разі наявності), або інший документ, що надає право на виїзд за кордон.

Дану ухвалу передано для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що хоча слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, однак не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам. А тому, слідчий суддя врахувавши те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки, а також інші обставини провадження, дійшов висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту в певний період доби, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати та постановити нове, яким обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Зазначає, що слідчий суддя належним чином не врахував тих обставин, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, який є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 5 до 10 років. Перебуваючи на волі, підозрюваний усвідомлюючи тяжкість покарання у виді реального позбавлення волі та з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні примушуючи їх давати завідомо неправдиві показання чи відмовитись від дачі показань або вчинити інші дії на його користь. При цьому, якщо застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою, він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме - не дотримуватись покладених на нього процесуальних обов`язків (перешкодити збору в повному обсязі матеріалів, які характеризують його особу, вчинити інші дії з метою затягування слідства та досудового розслідування). Крім того, відповідно до матеріалів провадження підозрюваний на момент ДТП керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, наслідком якого настала смерть особи, що на його думку, викликає суспільний резонанс. Прокурор вважає такий запобіжний захід як домашній арешт не зможе дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам. Зазначає про те, що слідчий суддя на вищевказані обставини, належної уваги не звернув.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, підозрюваного та його захисника, які її заперечили та просили залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким спробам як: переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що наведені вимоги законодавства при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 слідчим суддею дотримані.

Відповідно до ст.183 КПК України що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За положеннями ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 176 178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

З матеріалів провадження встановлено, що СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 26.04.2022 року за №0000053, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , якого 26.04.2022 року затримано в порядку ст.208 КПК України, а 27.04.2022 йому оголошено про підозру у вчиненні цього злочину. Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами.
Апеляційний суд вивчивши матеріали клопотання погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК), оскільки як встановлено судом, він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки, перебуває на стаціонарному лікуванні з діагнозом закрита травма грудної клітки, закритий перелом тіла грудини і 3-4 ребер зліва, а на його утриманні перебуває неповнолітня дитина. При цьому, сама лише тяжкість покарання не може належним чином вказувати про обґрунтованість існування такого ризику як переховування від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при розгляді в суді першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу, стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечить запобіганню доведеним в ході розгляду провадження ризикам, передбаченим у п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - знищенню, схованню або спотворенню будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконному впливі на потерпілу та свідків в даному кримінальному провадженні, та перешкоджанні кримінальному провадженні іншим чином.

Слідчим суддею враховано те, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаним ризикам, повністю забезпечить такий запобіжний захід, як домашній арешт в певний період доби (23:00 по 06:00 год.) і, з цим повністю погоджується апеляційний суд.

Твердження сторони обвинувачення про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою для запобігання ризикам, вказаним у ч.1 ст.177 КПК України, належним чином не мотивовані. Клопотання не містить належних обґрунтувань, а матеріали провадження будь-яких доказів, які давали б суду підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, а також, що більш м`який запобіжний захід не зможе дієво запобігти вказаним у клопотанні ризикам.

Таким чином, доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі на думку колегії суддів є нічим іншим як недоведеними припущеннями щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя врахувавши усі обставини справи у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як, ані слідчим, ані прокурором не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам, зазначеним у п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

А тому, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про доцільність та можливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, зокрема - домашнього арешту в певний період доби, є правильним та достатньою мірою, яка буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Будь-яких порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому дане судове рішення є законним та обґрунтованим.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2022 року про відмову в обранні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді