Справа №523/4521/20
Провадження №1-кп/523/511/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2022 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженню по звинуваченню ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення за ст. 186 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні по звинуваченню ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення за ст. 186 ч. 2 КК України.
Прокурор подав в судовому засіданні клопотання про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 посилаючись на ризики.

Захисник заперечувала проти продовження та просила змінити запобіжний на домашній арешт.

Враховуючи військову агресією Збройних Сил Російської Федерації проти нашої Держави та впровадженням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_6 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, конвойний підрозділ припинив свою роботу та не доставив обвинуваченого до приміщення суду. Провести судове засідання в режимі відеоконференції не має можливості з технічних причин.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що існують достатні підстави для задоволення клопотання адвоката про зміну відносно обвинуваченого запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, з наступних підстав.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов'язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя, суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.2 вказаного Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду, із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також те, щоб до кожного учасника кримінального провадження застосовувалась лише належна правова процедура.
Як встановлено в судовому засіданні, розгляд кримінального провадження триває, вже дослідженні майже всі письмові докази у справі, явка свідків прокурором не забезпечена, тобто судовий розгляд справи затягується з причин, які не залежать від суду, тому подальше перебування обвинуваченого саме під вартою не сприяє досягненню мети кримінального провадження а уникнути ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, можливо, застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Обвинувачений ОСОБА_5 утримується під вартою тривалий час, докази по справі майже досліджені, що у сукупності свідчить, проте прокурором надто тривалий час не забезпечується явка свідків в судове засідання, тобто без поважних причин не надаються суду докази сторони обвинувачення, що дійсно ще існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Судом взято до уваги, обставини зазначені в статті 178 КПК України, а саме, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого вона обвинувачується, наявність місця проживання.
З урахуванням вище викладеного, суспільної необхідності та загальних засад кримінального провадження, суд приходить до переконання, що знаходження обвинуваченого під вартою не є доцільним на теперішній час, і наявні ризики не можуть виправдовувати застосування такого запобіжного заходу, оскільки обвинувачений офіційно працевлаштований.
Метою зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обвинуваченого є запобігання спробам переховуватись від суду.
Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 177, 178, 194,196 КПК України, суд, з урахуванням наведених доказів та обставин, вважає можливим задовольнити клопотання захисника та змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 201, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , відмовити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати, звільнивши з-під варти, з моменту отримання ухвали ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання
Покласти на обвинуваченого строком на 2 місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, тобто до 06.06.2022 року включно:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
3)утримуватись від спілкування із свідками, потерпілими у вказаному кримінальному провадженні.
Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання покласти на прокурора у вказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1