ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1563/22 Справа № 177/248/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000068 від 21 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2022 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2022 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 повернено прокурору Дніпропетровської обласної прокуратури.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Так, на переконання суду, в обвинувальному акті відсутнє посилання на належне формулювання пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення. В розділі «формулювання обвинувачення та правова кваліфікація», повторно зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , із посиланням на відповідну частину статті кримінального закону, що жодним чином не відповідає положенням КПК.
Також, при викладенні фактичних обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурором зазначено інших осіб, з посиланням на їх керівні ролі у злочинній діяльності, охоплені єдиним умислом, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проте статус осіб не визначений, а обвинувальний акт не містить жодної інформації про кримінальне переслідування. При цьому, в обвинувальному акті не зазначено, чи притягувалися дані особи до кримінальної відповідальності за інкриміновані діяння, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, чи виділені матеріали щодо них у інше провадження, тощо.
Окрім цього, суду не зрозумілі формулювання органу розслідування, викладені в обвинувальному акті, щодо порівняння діяльності «смотрящих» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з третейськими суддями і як це узгоджується з Законом України «Про третейські суди» та висновками органу розслідування що саме ці особи здійснювали злочинний вплив на невстановлених осіб.
До того ж, в обвинувальному акті зазначено реєстраційний номер 0000067, тоді як доданий реєстр матеріалів досудового розслідування та розписки в кримінальному провадженні номер 0000068.
Суд зауважив, що згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Криворізького районного суду Дніпропетровської області, головуючим суддею визначена ОСОБА_1 , яка раніше працювала в органах прокуратури України та підтримувала державне обвинувачення в кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_11 за вчинення особливо тяжких злочинів в складі організованої групи. Відсутність будь-яких відомостей відносно ОСОБА_11 позбавляє суд можливості дотриматись вимог параграфа 6 Кримінально процесуального кодексу України та вирішити питання наявності підстав для відводу.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд провадження зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.
Прокурор вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України та містить усі відомості, необхідні для формулювання повного, конкретного та об`єктивного обвинувачення, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду. Твердження суду про безпідставне посилання в акті на ОСОБА_11 , прокурор вважає необґрунтованим, оскільки диспозиція ст. 255-3 КК України передбачає необхідність визначення особи, яка завідомо для винного може здійснювати вплив. Щодо ОСОБА_10 , то прокурор в акті визначає цю особу таку, якій ОСОБА_11 надав статусу суб`єкта злочинного впливу, тобто підтверджує можливість йому бути особою, яка завідомо для винного може здійснювати злочинний вплив. Прокурор зауважує, що у такий спосіб в акті викладено ознаки об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення. На думку прокурора, суд не врахував пояснень обвинуваченого та його захисника, які не висловили жодної обставини, яка б унеможливлювала призначення акта до розгляду. Що стосується протиріч у номері кримінального провадження, то вони з позиції обвинуваченння не можуть бути підставою для повернення акта прокурору, оскільки є лише технічною помилкою. При цьому, суд не навів в ухвалі жодних обставин, які б вказували на неможливість усунення цих протиріч під час судового розгляду провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та захисників, які просили ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу суду в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду з підстав, зазначених у скарзі прокурором, колегія суддів виходить з того, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, до яких, зокрема, належить зазначення у ньому фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення.
Виходячи з наведених вимог кримінального процесуального закону, обвинувальний акт повинен містити саме ті обставини, які прокурор вважає встановленими, та які з позиції сторони обвинувачення у відповідності з вимогами ст. 91 КПК України підлягають доказуванню під час судового розгляду. При цьому, формулюванням обвинувачення вважається короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі.
З огляду правову позицію, висловлену Верховним Судом України у його Постанові від 24.11.2016 р. № 5-328кс16, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, при цьому фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки містить виклад фактичних обставин провадження та формулювання самого обвинувачення, яке відповідає диспозиції ч. 1 ст. 255-3 КК України, а тому мотиви суду в цій частині є необґрунтованими.
Колегія суддів не може погодитись з посиланням суду першої інстанції на зазначення прокурором в обвинувальному акті прізвищ ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без встановлення їх конкретного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, що, на думку суду, унеможливлює подальший розгляд даного кримінального провадження.
Так, склад інкримінованого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України, утворює звернення винного до особи, яка завідомо для нього може здійснювати злочинний вплив, зокрема до особи, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, з метою застосування нею такого впливу. В обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 при викладені фактичних обставин вчиненого діяння ОСОБА_11 був зазначений як особа, що може здійснювати злочинний вплив, до якої звернувся обвинувачений, а ОСОБА_10 - як особа, що надала ОСОБА_11 можливість здійснення такого впливу.
У такий спосіб в обвинувальному акті викладені ознаки об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення в частині звернення його саме до суб`єкту злочинного впливу, що не може вважатися тотожним обвинуваченню інших осіб та/або визначенню, що вказані особи є співучасниками обвинуваченого.
Не може колегія суддів погодитись й з посиланням суду як на підставу повернення обвинувального акта на суперечності у номерах кримінального провадження, що містить акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
На переконання колегії суддів, враховуючи допущену помилку лише в останній цифрі номеру, такі протиріччя не перешкоджають призначенню судового розгляду та мають бути розцінені як технічна помилка.
Що стосується порівняння в акті діяльності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з третейськими судами, то це лише власна оцінка суду, яка з обставинами провадження, зазначеними в обвинувальному акті, не узгоджується.

Отже, посилання суду першої інстанції на порушення вимог ст. 291 КПК України, як на підставу повернення обвинувального акта, є необґрунтованими.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2022 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4