Справа № 185/4602/22
Провадження № 1-кс/185/1671/22
29 вересня 2022 року м.Павлоград
Клопотанням старший дізнавач порушує питання про накладення арешту шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на мобільний телефон марки «Samsung» моделі Galaxy A20s, в корпусі синього корпусу, в якому стоїть сім картка російського оператора НОМЕР_1 , та банківську картку «Сбербанк» з номером НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , та візитну картку ФОП « ОСОБА_5 » автобусні перевезеня м. Москва- м. Бахмут з номерами мобільних телефонів російського оператора, які були виявлені та вилучені під час проведення огляду.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. Досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; г) органів державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України; 3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 КПК України, слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.
Частиною 2 ст. 216 КПК України, визначено, що слідчі органи безпеки здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109, 110, 1102, 111, 1111, 1112, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 201, 201-1, 258-2585, 2651, 305, 328, 329, 330, 3321, 3322, 333, 334, 359, 422, 4351, 436, 4362, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України.
Таким чином, вказаними вище нормами КПК України чітко визначено, що досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, повинно здійснюватися органами безпеки.
Обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.
Відповідно до вимог ст. 86 КПК докази визнаються допустимими, якщо їх отримано у порядку, встановленому цим Кодексом.
Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.
Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може послатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно приписів ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Тобто здійснення досудового розслідування не уповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.
Відповідно до ч. 2 ст. 218 КПК України якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Прокурор розглядає письмове повідомлення слідчого протягом десяти днів з дня його отримання та в разі підтвердження наведених у ньому обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності. Прокурор у разі самостійного встановлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, протягом десяти днів з дня встановлення таких обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.
Підслідність кримінальних проваджень визначається виключно кримінальним процесуальним законом, а саме ст. 216 КПК. На підставі ч. 5 ст. 36 КПК Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.
Як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання, витягу з ЄРДР від 28.09.2022, за ч. 1 ст. 111-1 КК України відомості внесені ЄРДР 14.06.2022, будь-яка вмотивована постанова відповідного прокурора про визначення підслідності даного кримінального провадження ПД Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області станом на 29.09.2022 в матеріалах клопотання відсутня.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Оскільки, відповідно до матеріалів клопотання, ПД Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області не є належним органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, а заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, приходжу до висновку про відсутність підстав для розгляду даного клопотання, а тому клопотання підлягає поверненню старшому дізнавачу.
Крім того, до матеріалів клопотання не додано постанови дізнавача про визнання речовими доказами: мобільний телефон марки «Samsung» моделі Galaxy A20s, в корпусі синього корпусу, в якому стоїть сім картка російського оператора НОМЕР_1 , та банківську картку «Сбербанк» з номером НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , та візитну картку ФОП « ОСОБА_5 » автобусні перевезеня м. Москва- м. Бахмут з номерами мобільних телефонів російського оператора, які були виявлені та вилучені під час проведення огляду, які дізнавач просить арештувати з метою збереження речових доказів.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 38, 86, 87, 91, 132, 216, 218 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1