Справа № 548/2622/19
Провадження № 1-кп/539/24/2022
УХВАЛА
21 липня 2022 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, освіта середня спеціальна, не заміжньої, має на утриманні малолітню дитину раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, -
До Лубенського міськрайонного суду надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що діючи у співучасті із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, на порушення вимог Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» № 1334-VI від 15.05.2009 із змінами та доповненнями, відповідно до якого в Україні заборонено гральний бізнес та участь в азартних іграх, достовірно знаючи про заборону зайняття гральним бізнесом в Україні, дійсно, маючи корисливі мотиви, з метою отримання незаконного прибутку, займалась вказаним видом діяльності.
Так, ОСОБА_4 у співучасті із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, організували проведення азартних ігор на комп`ютерних симуляторах, для чого у лютому 2019 року (точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено), в орендованому невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 розмістили 4 комп`ютерних симуляторів, комп`ютер адміністратора та необхідні меблі, а також забезпечили заклад мережевим та іншим обладнанням, тим самим обладнавши для подальшого проведення та надання можливості доступу до азартних ігор гральний заклад. У вказаному гральному закладі в період з лютого 2019 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) по 13.04.2019, ОСОБА_4 , крім іншого, умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, виконувала роль оператора грального закладу та комп`ютерних симуляторів, об`єднаних в одну локальну мережу та підключених до центрального комп`ютеру адміністратора, працювала відповідно до встановленого графіку виходу на роботу, для належного функціонування грального закладу забезпечувала доступ громадян до його приміщень та комп`ютерних симуляторів, обслуговувала гравців, розмінювала гравцям гроші, надавала допомогу гравцям у прийнятті ставок, а також здійснювала видачу грошових виграшів переможцям азартних ігор, тим самим забезпечуючи діяльність з надання можливості доступу до азартних ігор на комп`ютерних симуляторах, за що отримувала прибуток.
13.04.2019 співробітниками Хорольського ВП ГУ НП в Полтавській області проведено обшук за вищевказаною адресою, в ході якого виявлено та вилучено комп`ютерне та інше обладнання.
В судове засідання захисник ОСОБА_5 подала до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки Законом України № 768-ІХ від 14.07.2020 року «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» було визнано таким, що втратив чинність ЗУ «Про заборону грального бізнесу», а ст. 203-2 КК України викладена в новій редакції, за якою до кримінальної відповідальності притягуються особи, які здійснюють незаконну діяльність з організації або проведення азартних ігор, лотерей.
Прохає провести судове засідання за її відсутності.
Обвинувачена ОСОБА_4 подане клопотання підтримала. Вказала, що така позиція погоджена із захисником та що вона розуміє наслідки закриття провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Також прохала задовольнити клопотання захисника про проведення судового засідання без її участі, оскільки остання через запровадження воєнного стану виїхала за межі України та не має можливості взяти участь в судовому засіданні.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання про закриття провадження заперечила. Не вбачає підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Проти розгляду справи за відсутності захисника не заперечує.
Враховуючи позицію захисника, обвинуваченої та прокурора, а також те, що явка захисника не є обов`язковою, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності захисника.
Суд, з`ясувавши доводи обвинуваченої, заперечення сторони обвинувачення, приходить до наступних висновків.
Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України).
Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).
Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).
Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).
Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.
Фактично кримінальна відповідальність за заняття гральним бізнесом стала можливою з моменту набрання чинності ЗУ «Про заборону грального бізнесу в Україні» від 15.05.2009 року, яким було встановлено заборону грального бізнесу. Порушення особою цієї заборони кваліфікувалося спочатку за ст. 203 КК України. Однак Законом України від 22.12.2010 року № 2852- VI КК України був доповнений ст. 203-2 КК України і ця норма стала розглядатися як спеціальна по відношенню до ст. 203 КК України та мала перевагу в конкуренції з останньою при кваліфікації злочину.
У подальшому саму ст. 203 КК України виключено з КК України Законом України №4025-VI від 15.011.2011 року. Та із 17.01.2012 року зайняття забороненими видами господарської діяльності (за відсутності ознак діяння, передбаченого КК) тягне адміністративну відповідальність за ст. 164-16 КУпАП.
З точки зору рівня визначеності змісту означена норма була простою, бланкетною, а диспозиції банкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, бо передбачають існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки (з практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції).
Ця норма відсилала до Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» №1334-VI від 15.05.2009 року, який визначав поняття грального бізнесу як діяльність, пов`язану з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних симуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера ( п. 1 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону) і безумовно забороняв гральний бізнес в Україні (ст. 2 Закону).
Метою Закону №1334-VI в преамбулі було визначено запровадження обмежень щодо здійснення грального бізнесу в Україні, виходячи з конституційних принципів пріоритету прав і свобод людини і громадянина, захисту моральності та здоров`я населення, заборони використання власності на шкоду людині і суспільству.
Організаторами азартних ігор визначались фізичні та юридичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють діяльність з організації і проведення азартних ігор з метою отримання прибутку (п. 3 ст.1 Закону №1334-VI).
Водночас, за Законом №1334-VI взагалі не встановлювалось можливості ліцензування грального бізнесу, не передбачались будь-які гарантії організаторам азартних ігор, не визначалось поняття спортивного покеру, умов та особливостей проведення турнірів з цієї гри.
Проте із 13.08.2020 року ЗУ «Про заборону грального бізнесу в Україні» №1334-VI від 15.05.2009 року, який був базовим для встановлення кримінальної відповідальності за ст. 203-2 КК України (в редакції від 18.02.2016 № 1019-VIII), втратив чинність у повному обсязі на підставі Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» від 14 липня 2020 року № 768-IX.
Метою нового Закону № 768-IX стало визначення правових засад здійснення державного регулювання господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор в Україні, правових, економічних, соціальних та організаційних умов функціонування азартних ігор.
Отже законодавцем змінилась мета і суттєві умови правового регулювання грального бізнесу від суцільної заборони до його ліцензування на міжнародно-правових засадах.
З цього часу зазнала змін і стаття 203-2 КК України, яка в сутнісно новій редакції передбачає кримінальну відповідальність за організацію або проведення азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону або випуск чи проведення лотерей особою, яка не має статусу оператора лотерей, або організація чи функціонування закладів з метою надання доступу до азартних ігор чи лотерей, які проводяться в мережі Інтернет.
Відтак, теперішня кримінально-правова заборона суттєво звузила коло суспільно-небезпечних посягань, зокрема, до діяльності без ліцензії, порядок та умови отримання якої почали визначатися новим базовим Законом України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» від 14 липня 2020 року, який набув чинності лише 13.08.2020 року. До цього така регламентація була апріорі відсутня.
Наразі на території України запроваджено дозвільну процедуру щодо організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино.
Організатором азартних ігор стали визначати лише юридичну особу - резидента України, яка на підставі отриманої ліцензії має право здійснювати зазначений у такій ліцензії вид діяльності з організації та проведення азартних ігор відповідно до вимог цього Закону (п. 37 ст. 1 Закону)
Уведено поняття ставки - грошові кошти або ігровий замінник гривні, що передаються гравцем організатору азартної гри, є умовою участі в азартній грі та виходячи з розміру якої відповідно до правил такої азартної гри визначається розмір виграшу (призу) (п. 58 ст. 1 Закону).
Ці види діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор на території України можуть проводитися виключно за наявності у суб`єкта господарювання відповідних передбачених саме цим Законом ліцензій із використанням сертифікованого відповідно саме до цього Закону та підключеного до Державної системи онлайн-моніторингу грального обладнання та онлайн-систем організаторів азартних ігор.
Згідно зі ст. 147 Конституції України офіційне тлумачення законів України дає Конституційний Суд України.
Виходячи з положень рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997 щодо офіційного тлумачення ст. 58 Конституції України, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному, загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
У абз. 3 п. 2, абз. 4 п. 3 мотивувальної частини рішення, Конституційний Суд України № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року офіційно розтлумачив положення ст. 58 Конституції України саме щодо зворотної дії в часі кримінально-правової норми, котра пом`якшує або скасовує відповідальність особи, вказавши, що це, зокрема, стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.
Верховний Суд в постанові № 153/128/18 від 11.12.2019 року вказав, що суд у судовому провадженні не може не відреагувати на зміну державою оцінки певного діяння.
Таким чином, є очевидним, що у правовому полі України уведено принципово нове правове регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор, до якого бланкетно прив`язана і нова редакція ст. 203-2 КК України (в редакції Закону № 768-IX від 14.07.2020), тоді як попередня редакція ст. 203-2 КК України відмінена разом із базовим для неї Законом України «Про заборону грального бізнесу».
Запровадження нових правил і правових дефініцій у правовідносинах грального бізнесу, з огляду на засади дотримання юридичної визначеності як складової верховенства права (ст. 8 Конституції України), за викладених вище обставин, суттєво поліпшує попереднє становище обвинувачених, тому ці норми мають ретроспективну дію, скасовуючи протиправність інкримінованих обвинуваченим діянь.
Вимогами п.4 ч.1 статті 284 КПК України визначено кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Оскільки станом на 21.07.2022 караність діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 висунуто обвинувачення, усунена, кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Питання про речові докази, вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 369-372 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Речові докази по справі:
-2 флеш носії micro-SD «Apacer» об`ємом, 8GB інв. № 43т та micro-SD «Apacer» об`ємом 8 GB інв. № 44т., що приєднано до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах справи;
-грошові кошти 200 грн. та грошові кошти в сумі 4805 грн., що передано на зберігання до АТ КБ «ПриватБанк» залишити на зберіганні до встановлення власника майна.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 7 днів.

Суддя Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1