КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 940/759/20 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/945/2022
Категорія ч. 1 ст. 129 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 21 травня 2021 року у кримінальному провадженні №0000172 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тайниця Тетіївського району Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 21 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 місяці.
Судом також частково задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_7 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10 000 грн, вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 29 травня 2020 року близько 12 год 30 хв, перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин в усній формі став висловлюватись нецензурними словами до свого брата ОСОБА_7 , на що останній зробив йому зауваження. Однак обвинувачений ОСОБА_7 не відреагував на правомірну вимогу потерпілого припинити протиправні дії та, діючи з прямим умислом, спрямованим на погрозу вбивством, з метою викликати побоювання за своє життя, в усній формі став висловлюватись на адресу потерпілого ОСОБА_7 нецензурними словами та, діючи агресивно, висловлюючи погрози його вбити, почав розмахувати перед обличчям потерпілого косою, яку тримав в обох руках, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_7 , виходячи із обстановки, що склалася на момент погрози та агресивної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , сприйняв такі дії останнього як реальну та дійсну погрозу позбавлення його життя та реально побоювався здійснення цієї погрози.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Тетіївського районного суду Київської області від 21 травня 2021 року скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити з реабілітуючих підстав.

За позицією захисника суд безпідставно відкинув показання обвинуваченого, який заперечував, що погрожував вбивством потерпілому, поклавши в основу своїх висновків показання потерпілого ОСОБА_7 та його дружини, які навмисно обмовляють обвинуваченого. При цьому суд не усунув суперечності в показаннях останніх та не з`ясував характер стосунків між братами. Залишив поза увагою суд і той факт, що обвинувачений фізично не міг потрапити на подвір`я брата, оскільки того дня йшов через сусідній огород, а садиби розділені ровом, який неможливо перестрибнути. Отже весь конфлікт відбувався по різні боки рову, це була словесна перепалка, швидше за все спровокована потерпілим і така обставина є істотною, оскільки погроза має бути реальною, а в даному випадку потерпілий знав або повинен був знати, що існує перешкода на місцевості, яка не може цю загрозу зробити реальною.
Захисник також вважає, суд не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_10 дільничного офіцера поліції, який в суді показав, що потерпілий та обвинувачений до поліції з приводу конфліктів не зверталися, зі слів людей у селі йому відомо, що вони не миряться між собою, проте обвинувачений характеризується як спокійна та врівноважена людина. Отже такі показання спростовують висновок суду про те, що обвинувачений схильний до проявів агресії.
Ставить під сумнів захисник допустимість такого доказу як протокол огляду місця події, посилаючись на те, що зазначенаслідча дія проводилася без участі обвинуваченого, а за її результатами була вилучена не та коса, якою 29 травня 2020 року ОСОБА_7 косив траву, про що останній повідомив у суді, проте суд залишив це без уваги, водночас зазначена обставина доводить, що потерпілий, який не зміг ідентифікувати ймовірне знаряддя злочину, не міг реально сприймати погрози цією косою.
Крім того, захисник посилається на те, що під час огляду місця події та проведенні інших слідчих дій обвинуваченому не було запропоновано правову допомогу захисника, що є порушенням права на захист.
За таких обставин, як вважає захисник, вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1, п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України; заперечення прокурора та потерпілого щодо доводів апеляційної скарги та апеляційного прохання; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у провадженні та, на переконання колегії суддів, з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у погрозі вбивством ґрунтується на досліджених в суді доказах, які оцінені за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в суді обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав та показав, що потерпілий ОСОБА_7 - його рідний брат, з яким у нього склалися неприязні стосунки, тому останній його обмовляє. 29 травня 2020 року близько 12 год 30 хв він пішов косити траву та виявив, що брат накидав гілля в рів, тому зі злості відкинув це гілля на город потерпілого, де була посаджена картопля. Далі вибіг потерпілий, став лаятися та спровокував його на конфлікт. Вони стали сваритися та ображати один одного нецензурними словами, проте косою він перед братом не махав, а тримав косу в руках, щоб брат до нього не підходив. Вбивством брату не погрожував.
Зазначені показання обвинуваченого суд належно перевірив та надав їм відповідну оцінку. При цьому суд обґрунтовано визнав показання обвинуваченого в частині того, що він не махав косою перед обличчям потерпілого та не погрожував йому вбивством такими, що спростовуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою.

При цьому суд послався на показання потерпілого ОСОБА_7 , який підтвердив, що з братом у нього тривалі неприязні стосунки, але такої ситуації, яка сталася 29 травня 2020 року, раніше не було. Того дня він побачив, що брат кидає гілки на його картоплю та зробив йому зауваження, на що останній його облаяв та продовжив кидати гілки на картоплю, після чого він знову зробив йому зауваження. У відповідь на це обвинувачений взяв косу, почав розмахувати нею перед його обличчям та кричав: «я тебе вб`ю», тому він почав тікати, а брат побіг за ним з косою. Цей конфлікт бачила його дружина, яка вийшла з будинку з дитиною. Обвинувачений продовжував погрожувати вбивством та обзивав дружину з дитиною, після чого він (потерпілий) заштовхав дружину до будинку і викликав поліцію. Дії обвинуваченого він сприймав як реальну та дійсну погрозу позбавлення його життя та реально побоювався здійснення цієї погрози.

Такі показання в цілому не суперечать показанням свідка ОСОБА_11 дружини потерпілого, яка в суді повідомила, що 29 травня 2020 року перебувала в будинку на кухні, вікна якої виходять у двір, де в цей час був її чоловік. Вона почула крик і побачила, що її чоловік відходить назад, а обвинувачений наближається до нього, розмахуючи косою. При цьому обвинувачений кричав, що вб`є його. Вони з чоловіком забігли до хати, а обвинувачений навздогін розмахував косою. Вона злякалася за життя свого чоловіка, оскільки обвинувачений розмахував косою біля його голови та погрожував усіх вбити.
Також суд дослідив у судовому засіданні й обґрунтовано поклав в основу вироку письмові докази, як такі, що узгоджуються з показаннями потерпілого та свідка, а саме: дані слідчого експерименту від 01 червня 2020 року, проведеного з потерпілим ОСОБА_7 , під час якого потерпілий на місці повідомив та показав про послідовність подій, які відбувалися 29 травня 2020 року, під час яких обвинувачений погрожував йому вбивством, розмахуючи косою (а.с. 103-106); відомості у рапорті чергового Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області від 29 травня 2020 року про те, що цього дня о 13 год 13 хв із служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що сусід із косою бігав за ним та погрожував вбити (а.с. 78); дані протоколу огляду місця події від 29 травня 2020 року, відповідно до яких під час огляду домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_7 було вилучено косу (а.с.83-85), яку в подальшому впізнав потерпілий як таку, якою погрожував йому ОСОБА_7 , що зафіксовано у протоколі пред`явлення речей до впізнання від 03 червня 2020 року (а.с. 107-111).

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що надано перевагу показанням потерпілого та свідка, а показанням обвинуваченого не дано належної оцінки є безпідставними, оскільки дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, суд оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, навівши у вироку мотиви прийнятого рішення.

Водночас будь-яких об`єктивних даних, які би вказували про неправдивість показань потерпілого та свідка, навіть з урахуванням того, що між ними та обвинуваченим склалися неприязні стосунки, матеріали кримінального провадження не містять.

При цьому показання свідка ОСОБА_10 - дільничного офіцера поліції, який не був очевидцем події, жодним чином не впливають на висновки суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Що стосується тверджень захисника про те, що обвинувачений фізично не міг потрапити на подвір`я брата, оскільки під час конфлікту перебував на сусідньому огороді, який розділений із садибою брата ровом, то такі обставини не ґрунтуються на жодному доказі у справі. При цьому колегія суддів зауважує, що як під час досудового розслідування, так і в суді сторона захисту не була обмежена в реалізації усіх своїх процесуальних прав, у тому числі збирати і подавати докази.

Не встановлено колегією суддів і порушення права обвинуваченого на захист на стадії досудового розслідування.
Виходячи із вимог ст. 237 КПК України, участь підозрюваного в огляді місця події не є обов`язковою. Отже доводи захисника про недопустимість даних протоколу огляду місця події від 29 травня 2020 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не брав у ньому участі, є необґрунтованими.
Крім того, у колегії суддів не має підстав вважати, що під час досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_7 не роз`яснювалися процесуальні права, оскільки об`єктивних даних про те, що ОСОБА_7 був позбавлений можливості в реалізації прав, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України, матеріали кримінального провадження не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд правильно встановив обставини кримінального провадження, які вказували на те, що погрози обвинуваченого позбавлення потерпілого життя, при тому, що він розмахував косою, а далі побіг з косою за потерпілим та продовжував висловлювати погрози, давали потерпілому підстави побоюватися здійснення погрози, а поведінка винного, характер його стосунків з потерпілим об`єктивно свідчили про сприймання потерпілим ОСОБА_7 погрози реально. При цьому суд відповідно до вимог ст. 374 КПК України навів у вироку докази, на яких ґрунтується висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 у погрозі вбивством.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 129 КК України, а покарання призначено з дотриманням положень статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Цивільний позов потерпілого вирішений судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, з урахуванням відповідних положень ЦК України щодо відшкодування завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тетіївського районного суду Київської області від 21 травня 2021 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4