Номер провадження: 11-сс/813/877/22
Справа № 947/9635/22 1-кс/947/4399/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 22 червня 2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000098 від 19 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 22 червня 2022 року було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 01 липня 2022 року, в межах строку досудового розслідування.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 984 800 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме нічний домашній арешт з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що підозра ОСОБА_9 за ч.3 ст.332 КК України є необґрунтованою. Так у повідомленні про підозру та в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу не вказано чіткої адреси де було затримано ОСОБА_9 , та не зазначено, де саме останнім були отримані грошові кошти за вчинення протиправних дій, які йому інкримінують.

Крім того з повідомлення про підозру не можливо чітко встановити об`єктивну сторону кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_9 .

Також захисник зазначила про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, на існуванні яких наполягав слідчий, є надуманими та вони не були підтверджені жодними матеріалами кримінального провадження.

Сама лише тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Перебуваючи на свободі ОСОБА_9 не зможе впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки він проживає в м.Київ, в той час як всі свідки проживають у м.Одесі.

Крім того недоведеними є ризики того, що підозрюваний може вчинити нове кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Окремо захисник наголосила про те, шо слідчий суддя визначив завідомо непомірний розмір застави до підозрюваного та не обґрунтував, в чому полягає виключність випадку необхідності застосування застави - 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в той час як ОСОБА_9 підозрюється у вчинення тяжкого злочину і застава у даному випадку не має перевищувати 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції захисника та прокурора, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 11.05.2022 року починаючи з 21 год. 16 хв. по 21 год. 40 хв., він особисто та через ОСОБА_11 , повідомив громадянину ОСОБА_12 про спосіб незаконного переправлення останнього через державний кордон України до Республіки Молдови, шляхом незаконного перетину одного з пунктів пропусків в Одеській області, за умови передання для ОСОБА_9 та ОСОБА_11 грошових коштів у сумі 9 000 (дев`ять тисяч) доларів США (що відповідно до даних НБУ станом на 11.05.2022 складало 263 294,1 гривень) двома частинами, першу частину, грошових коштів у сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США (що відповідно до даних НБУ станом на 11.05.2022 складало 131 647,05 гривень) до початку організації переправлення державного кордону України особисто ОСОБА_9 та другу частину після протиправного переправлення ОСОБА_12 через державний кордон України до Республіки Молдови грошових коштів у сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США невстановленим особам у Республіці Молдова.

В подальшому, у визначеному особисто ОСОБА_9 місці та спосіб 13.05.2022 року об 14 год. 20 хв. перебуваючи в салоні автомобіля марки «Audi» марки «A6», чорного кольору, іноземної реєстрації Республіки Литва, з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », що перебуває в його користування, на місці для паркування автомобілів торгового-розважального центру «RiverMall» за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна 12, при особистій зустріч із громадянином ОСОБА_12 , діючи з тих же мотивів та за попередньою змовою групою осіб з громадянином ОСОБА_11 та іншими на теперішній час не встановленими особами, запевнив ОСОБА_12 в можливості організації його незаконного переправлення через державний кордон України, надавши вказівку прямувати до міста Одеси, орендувати там житло та чекати від його спільників та особисто ОСОБА_13 додаткових інструкцій та вказівок, запевнивши останнього, що за ним приїде транспортний засіб та в подальшому здійснить його трансфер до одного з пунктів пропусків Одеської області, та подальшого переправлення через державний кордон України, з метою конспірації своїх протиправних дій ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_12 , що всі інструкції та вказівки він отримає згодом від ОСОБА_13 , повідомивши про необхідність передачі обумовленої частини грошової коштів для себе та своїх спільників, після чого отримав особисто від ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США (що відповідно до даних НБУ станом на 13.05.2022 складало 131 647,05 гривень) за протиправне переправлення ОСОБА_12 через державний кордон України до Республіки Молдови.

Окрім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що з початком активних бойових дій на території України перебував разом з сім`єю на території м. Одеси. У подальшому після нанесення ракетних ударів по ЖК «Тірас», побоюючись за життя своєї сім`ї ОСОБА_12 , почав вишукувати можливості за для направлення своєї родини за кордон. Згадавши, що один з його знайомих, в месенджері «Telegram», надіслав посилання з назвою «эвакуация». У подальшому, перейшовши за вказаним посиланням, почав вести переписку з чоловіком на ім`я ОСОБА_15 , який надав гарантії щодо безперешкодного виїзду через державний кордон України в Республіку Молдова, на одному із пунктів пропуску через адміністративний кордон України в Одеській області, за грошову винагороду у сумі 7 500 доларів США, та/або на транспортному засобі у сумі 8 500 доларів США. На що, останній згодився;

-протоколом проведення обшуку від 13.05.2022 рокув транспортному засобі «Audi» марки «A6», чорного кольору, іноземної реєстрації Республіки Литва, з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_9 , який був припаркований, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено грошові кошти загальній сумі 4 500 доларів США, мобільні телефони ОСОБА_9 ;

-протоколами огляду вилучених мобільних телефонів;

- комплексом негласних слідчих (розшукових) дій, у тому числі і щодо яких триває процедура розсекречення;

- матеріалами виконаного доручення оперативними співробітниками оперативних підрозділами;

-іншими матеріалами кримінального провадження №0000098 в їх сукупності.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає неспроможними твердження апеляційної скарги захисника про відсутність доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_9 .

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про те, що ризик переховування підозрюваного від суду підтверджується також тим, що ОСОБА_9 на неодноразові виклики органів досудового розслідування та суду не реагував, не з`являвся до суду на судові засідання, на телефонні дзвінки не відповідав, за місцем свого проживання не перебував, про що складені рапорти оперативним підрозділом під час проведення заходів на встановлення місцезнаходження підозрюваного, у зв`язку з чим слідчим суддею було надано дозвіл на затримання останнього з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчинені злочину з корисливих мотивів, будучи при цьому офіційно не працевлаштованим, що вказує на той факт, що саме вказана діяльність саме є тією діяльністю, яка йому приносить незаконний дохід, що також свідчить про наявність ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_9 на свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про те, що ризик незаконного впливу на свідків об`єктивізується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Враховуючи також те, що підозрюваному при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження стануть відомі анкетні дані свідків, які в подальшому, будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, крім того сторона обвинувачення зазначає, що на теперішній час у кримінальному провадженні не допитано усіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, підтверджує існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку апеляційного суду, твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 проживає у м.Києві, а свідки у м.Одесі, не спростовує наявність ризику впливу на них підозрюваним.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про необґрунтованість посилання сторони обвинувачення на існування ризиків, передбачених пунктами 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, стороною обвинувачення не обґрунтовано та не конкретизовано те, яким чином підозрюваний зможе перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про формальність посилання сторони обвинувачення на існування такого ризику та про його фактичну відсутність.

Водночас, наявності ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливе вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення також необґрунтований та не підтверджений жодними доказами, так як стороною обвинувачення не надано даних, що вказують на те, що підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності або відповідно до оперативної інформації планує вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність ризиків того, що підозрюваний може вчинити нове кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки слідчим суддею такі ризики встановлені не були.

Між тим, апеляційний суд звертає увагу на обставини злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_9 , а саме: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчинення порадами, вказівками, вчинені за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів в умовах дії на території України військового стану.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_9 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відносно доводів апеляційної скарги про визначення ОСОБА_9 непомірного розміру застави, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.183 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому в абзаці 2 ч.5 ст.182 КПК України зазначено, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 тяжкого злочину з корисливих мотивів, обставин інкримінованого злочину, а саме того факту, що останній підозрюється у вчинені організації незаконного переправлення осіб через державний кордон під час дії воєнного стану в державі, з огляду на майновий стан підозрюваного, встановлені ризики, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає про те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 01 липня 2022 року, підозрюваному ОСОБА_14 продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 20 липня 2022 року. Проте зазначена ухвала слідчого судді не є предметом апеляційного розгляду у даному провадженні.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 22 червня 2022 року, якою до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 01 липня 2022 року, в межах строку досудового розслідування залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3