Провадження № 1-кс/947/9363/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.09.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000137 від 19.05.2020 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирне Біляївського району Одеської області, громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України,
ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування стороною обвинувачення клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як вбачається з клопотання, на думку органу досудового розслідування, в 2019 році, більш точна дата в ході проведення досудового слідства не встановлена, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Інвестжитло» створював відповідні умови для незаконного нарахування заробітної плати, шляхом використання документів осіб, які не мають законних підстав для нарахування та виплати заробітної плати.

Так, за планом ОСОБА_7 , заволодіння грошовими коштами державного бюджету вирішено здійснювати шляхом використання документів осіб, які не мають законних підстав для нарахування та виплати заробітної плати, у яких останній, використовуючи свої повноваження, отримав копії документів, які містять особисті персональні данні для офіційного працевлаштування, що передбачено Кодексом Законів про Працю України (далі КЗпПУ) та Законом України «Про оплату праці».

Цими нормативно-правовими актами затверджено відповідні процедури нарахування та виплати заробітної плати.

Так, приступивши до реалізації злочинного наміру, ОСОБА_7 , будучи службовою особою державного підприємства «Інвестжитло» вступивши у злочинну змову зі своїм родичем ОСОБА_4 , який є батьком його невістки та діяв в якості пособника, використовуючи документи, що містять персональні дані останнього, створив відповідні умови для незаконного нарахування та подальшої виплати заробітної плати, передбаченої розділом IV Закону України «Про оплату працю», та главою VII КЗпПУ достовірно знаючи, що ОСОБА_4 свої функціональні обов`язки не виконуватиме.

Так, в квітні 2019 року, більш точна дата в ході досудового слідства не встановлена, ОСОБА_7 , знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, запропонував ОСОБА_4 незаконно отримувати заробітну плату, передбаченої Законом України «Про оплату праці» та КЗпПУ, на що останній погодився.

При цьому ОСОБА_7 , достовірно знаючи про відсутність законних підстав у ОСОБА_4 для отримання заробітної плати повідомив останньому, що у разі надання його згоди на участь у даній злочинній діяльності останній повинен надати йому частину незаконної винагороди від нарахованої суми заробітної плати.

Разом з цим, ОСОБА_4 маючи намір на незаконне отримання грошових коштів з державного бюджету, в якості заробітної плати, достовірно знаючи про відсутність у нього законних підстав для отримання зазначеного виду доходу, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою пособництва у заволодінні та розтраті грошовими коштами державного бюджету, за попередньою змовою з ОСОБА_7 погодився на пропозицію та умови останнього.

У подальшому, у 2019 році, більш точна дата та час в ході досудового слідства не встановлена, ОСОБА_4 , діючи в якості пособника, за вказівкою ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні державного підприємства «Інвестжитло», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. М. Боровського, 35, надав останньому копії документів, що містять персональні дані для офіційного працевлаштування останнього на посаді менеджера з адміністративної діяльності та подальшого переведення на посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , будучи службовою особою державного підприємства «Інвестжитло», обіймаючи посаду, пов`язану з розпорядженням бюджетними коштами, зловживаючи своїм службовим становищем, 08.05.2021 року видав наказ №51-к про призначення на посаду верстатника спеціальних металообробних верстатів ОСОБА_4 з оплатою відповідно до штатного розкладу.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння коштами державного підприємства, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_4 свої службові обов`язки не буде виконувати, на своєму робочому місці присутнім не буде, директор державного підприємства ОСОБА_7 , перебуваючи на своєму робочому місці, в приміщенні державного підприємства, підписав офіційно оформлений вищезазначений наказ. У подальшому, продовжуючи злочинний намір направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, 24.10.2019 року ОСОБА_7 знаходячись на своєму робочому місці, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Боровського, 35 видав та підписав наказ №117-к щодо встановлення ОСОБА_4 доплати у розмірі 20% від посадового окладу за професійну майстерність.

У подальшому, ОСОБА_7 діючи умисно, знаходячись у приміщенні державного підприємства «Інвестжитло» надав усну вказівку головному бухгалтеру ОСОБА_8 , а та в свою чергу ОСОБА_9 , яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_7 щодо внесення відомостей до табелю обліку робочого часу нібито відпрацьованих ОСОБА_4 годин, які є підставою для нарахування і виплати заробітної плати останньому. Так, виконуючи вказівку службових осіб підприємства, ОСОБА_10 протягом травня 2019 року червня 2020 року складала типову форму П-5 «табель обліку використання робочого часу», затверджену Наказом Державного комітету статистики України № 489 від 05.12.2008 року та за вказівкою ОСОБА_8 вносила до нього завідомо неправдиві відомості щодо перебування на робочому місці ОСОБА_4 , який фактично на роботу не виходив та свої функціональні обов`язки не виконував.

Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на привласнення грошових коштів, ОСОБА_7 , перевіряв та завіряв своїм підписом табелі обліку використання робочого часу, тим самим надавав підтвердження щодо знаходження співробітника на робочому місці і кількості відпрацьованих годин, які є підставою для нарахування і виплати заробітної плати, які у подальшому передавав головному бухгалтеру державного підприємства ДП «Інвестжитло» - ОСОБА_8 для нарахування та подальшої виплати заробітної плати ОСОБА_4 .

ОСОБА_8 в свою чергу, продовжуючи злочинну діяльність, безпідставно здійснила незаконні дії щодо подальшого нарахування та виплати бюджетних грошових коштів ОСОБА_4 .

У подальшому, після нарахування та отримання щомісячної заробітної плати, ОСОБА_4 , діючи в якості пособника, в невстановлені досудовим розслідуванням місцях, при особистих зустрічах, на території м. Одеси, передавав ОСОБА_7 частину незаконно отриманих грошових коштів, в якості заробітної плати, точна сума яких під час досудового розслідування не встановлена.

Внаслідок чого, у період часу з травня 2019 по червень 2020 року ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 незаконно заволодів бюджетними грошовими коштами, в якості заробітної плати на загальну суму 137 956 грн. 17 коп., чим завдав державному бюджету збитків на вказану суму.

За викладених обставин 20 вересня 2022 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України.

На даний час органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, через що сторона обвинувачення вважає, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення вказаних ризиків та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, а тому слідчий за погодженням з прокурором звертається до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2.Позиції учасників судового засідання.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що воно є необґрунтованим, так як наявність ризиків стороною обвинувачення не доведена. Його підзахисний є інвалідом другої групи, а тому не може перебувати в умовах слідчого ізолятора.

Підозрюваний у судовому засіданні свою провину визнав та підтримав думку захисника.

3. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

4. Висновки слідчого судді.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

4.1. Обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України.
20 вересня 2022 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, CampbellandHartley v. TheUnitedKingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі SelahattinDemirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі IlgarMammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги вищевказані рішення ЄСПЛ, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

4.1.1. Обставини, які свідчать про наявність/відсутність в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
У клопотанні сторона обвинувачення вказує на ризики встановлені під час досудового розслідування, передбачені п. п. 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати, виготовити або спотворити будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

При розгляді клопотанні сторони обвинувачення, слідчий суддя бере до уваги те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у вигляді у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.
Крім цього, матеріали клопотання сторони обвинувачення містять протоколи допиту свідків, а тому підозрюваному при ознайомлені стануть відомі анкетні дані останніх, які в подальшому, будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику можливого незаконного впливу на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
При цьому ризик незаконного впливу на свідків є об`єктивним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Щодо твердження сторони обвинувачення, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати, виготовити або спотворити будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином,то слідчий суддяз огляду на відсутність належного обґрунтування та аргументування стороною обвинувачення вказаних ризиків, приходить до переконання про формальність посилання сторони обвинувачення на існування таких ризиків та про їх фактичну відсутність.

Сторона обвинувачення в своєму клопотанні посилається також на наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливе вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.
Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що вказаний ризик не знайшов свого підтвердження в матеріалах доданих в обґрунтування клопотання.
Так, щодо ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, вказаний ризик не є обґрунтований, так як стороною обвинувачення не надано даних, що вказують на те, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності.
4.2. Вирішення питання щодо можливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Слідчий суддя вважає, що ризикам, які встановлені у судовому засіданні, можливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так як вказаний запобіжний захід забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України з огляду на наступне.
Слідчим суддею враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
В свою чергу відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.
Підозрюваний ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою провину визнає, кається, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання та є інвалідом ІІ групи, що свідчить про те, що він не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.
Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до переконання, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вказаний запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та в повній мірі здатний запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам.
Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000137 від 19.05.2020 року відносно ОСОБА_4 відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 20.11.2022 року, включно, в межах строку досудового розслідування, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 20.11.2022 року, включно, наступні обов`язки:
1. прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою;
2. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
3. утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;
4. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1