ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2022 року

м. Київ
справа № 161/8149/18
провадження № 51-831км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,
а також в режимі відеоконференції:
особи, стосовно якої закрито
кримінальне провадження, ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000752, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2019 рокуОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та покладено на неї виконання обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 2571,95 грн на відшкодування матеріальної шкоди, а також по 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Цим же вироком вирішено питання щодо речового доказу.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 скасовано, перекваліфіковано її дії з ч. 1 ст. 121 КК на ч. 2 ст. 125 КК.
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження задоволено.
Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК, і на підставі ст. 417 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кримінальне провадження закрито.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 було визнано винною та засуджено за те, що вона 25 лютого 2018 року о 04 год 07 хв, перебуваючи у приміщенні нічного клубу «Версаль», розташованого за адресою: пр. Президента Грушевського, 2, м. Луцьк, Волинська область, під час словесного конфлікту умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, завдала кілька ударів скляним келихом в обличчя ОСОБА_9 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили непоправне знівечення обличчя.
Суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку, що ОСОБА_7 умисно заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, перекваліфікував її дії з ч. 1 ст. 121 КК на ч. 2 ст. 125 КК.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, проситьскасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційним судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з перекваліфікацією дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 121 КК на ч. 2 ст. 125 КК і подальшим звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК. Вказує про порушення вимог ст. 23 КПК і зазначає, що апеляційний суд надав іншу оцінку доказам, зокрема, висновкам експерта № 196 від 01 березня 2018 року та № 333 від 03 травня 2018 року, безпосередньо їх не досліджуючи. Вважає помилковим висновок апеляційного суду про наявність суперечностей у вищенаведених експертизах. Зазначає, що в основу комісійної судово-медичної експертизи № 21 від 25 травня 2021 року було покладено дані саме цих експертиз. На думку прокурора, у висновках експертизи № 333 від 03 травня 2018 року, комісійної судово-медичної експертизи № 21 від 25 травня 2021 року констатовано, що для усунення наявних на обличчі потерпілої рубців необхідно оперативне лікування і це свідчить про їх невиправність, а також про правильну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 121 КК. Вказує, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 , не сформулював обвинувачення, яке встановив та визнав доведеним. Посилається на порушення апеляційним судом вимог ст. 288 КПК, якими передбачено обов`язкове з`ясування думки потерпілої щодо можливості звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності. Стверджує, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення потерпілої про судове засідання апеляційного суду на 18 листопада 2021 року, що відповідно до положень статей 21, 22 КПК вказує на незабезпечення права потерпілої на доступ до правосуддя та не створення необхідних умов для використання наданих їй процесуальних прав. На думку прокурора, прийняте апеляційним судом рішення призвело до уникнення ОСОБА_7 справедливого покарання за вчинене, при цьому поза увагою залишилося те, що остання вчинила умисний тяжкий злочин, пов`язаний із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілої, вини обвинувачена не визнавала, жодним чином не сприяла розкриттю злочину, заподіяну шкоду не відшкодувала. Зазначає, що в порушення вимог статей 370, 419 КПК апеляційний суд належно не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора, відповідних мотивів прийнятого рішення в ухвалі не навів.
У касаційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 проситьскасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує, що рішення апеляційного суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 121 КК на ч. 2 ст. 125 КК є неправильним і невмотивованим. Вважає висновок комісійної судово-медичної експертизи № 21 від 25 травня 2021 року необ`єктивним і неповним. Посилається на те, що для проведення експертизи експертам не було надано медичну довідку № 127 від 02 травня 2018 року, даними якої обґрунтовувався висновок експерта № 333 від 03 травня 2018 року. Крім того, на думку представника, висновок вказаної комісійної експертизи не відповідає тим даним, що містяться у лікарсько-консультативному заключенні від 06 травня 2021 року, на підставі якого він зроблений. З посиланням на приписи ст. 23 КПК зазначає, що апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, не проаналізував і не навів в ухвалі доказів її винуватості, не пересвідчився, що відповідне діяння мало місце за наведених в обвинувачені обставин. Вважає, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 288 КПК думку потерпілої ОСОБА_9 щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності не з`ясовано. Наводить відповідні мотиви, вказуючи про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ч. 1 ст. 419 КПК, про відсутність у ній оцінки всім доказам обвинувачення та підстав прийнятого рішення.
Обвинувачена ОСОБА_7 подала заперечення на касаційну скаргу представника потерпілої, просила залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо неї без зміни.

Позиції учасників судового провадження
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 підтримав свою та прокурора касаційні скарги, просив їх задовольнити, скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційні скарги прокурора та представника потерпілої обґрунтованими та просила їх задовольнити, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_7 і захисник ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення касаційних скарг та просили ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_5 , особи, стосовно якої закрито кримінальне провадження, ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню на таких підставах.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин (ст. 433 КПК).
У п.1 ч. 1, ч. 2 ст. 438 КПК передбачено, що істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд.
Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в частині 1 статті 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості

(пункти 10, 13, 15 ст. 7 КПК). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і якщо в апеляційному суді постає питання про встановлення певного факту в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції, тоді повнота дослідження доказів щодо цього факту має бути забезпечена в повному обсязі.
Проте під час апеляційного розгляду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 указаних вище нормативних приписів судом апеляційної інстанції не було дотримано у повному обсязі.
Суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватою в умисному заподіянні ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження за ознакою непоправного знівечення обличчя та кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 121 КК.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, суд обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідків, а також письмовими доказами, у тому числі даними висновків експерта № 196 від 01 березня 2018 року та № 333 від 03 травня 2018 року.

Так, за даними висновку експерта № 196 від 01 березня 2018 року потерпілій ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, різано-рвані рани обличчя (ділянки чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці), які могли виникнути за обставин та в час, вказані в постанові, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Як убачається з даних висновку експерта № 333 від 03 травня 2018 року, при судово-медичному обстеженні ОСОБА_9 у неї було виявлено рубці на обличчі, які являють собою сліди заживших різано-рваних ран. Згідно з наданих експерту медичних документів для усунення рубців на обличчі ОСОБА_9 необхідне оперативне втручання косметична операція, тому ці рубці є невиправними.

Крім того, суд у вироку послався й на показання експерта ОСОБА_10 , котрий проводив указані експертизи, підтвердив надані ним висновки, пояснивши, щовисновок № 196 від 01 березня 2018 року був виконаний за даними медичної картки хворого ОСОБА_9 , котра перебувала на стаціонарному лікуванні. Додатковий висновок № 333 від 03 травня 2018 року був виконаний за результатами обстеження потерпілої та з урахуванням поданих додаткових медичних документів.

Переглядаючи вирок в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції встановив, що обвинувачена умисно заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження за ознакою короткочасного розладу здоров`я та перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 121 на ч. 2 ст. 125 КК.
Таке рішення апеляційний суд ухвалив, пославшись на дані висновку комісійної судово-медичної експертизи № 21 від 25 травня 2021 року, яку було призначенопід час апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту, та показання експерта ОСОБА_11 .

Відповідно до даних висновку комісійної судово-медичної експертизи № 21

від 25 травня 2021 року виявлене у потерпілої ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді різано-рваних ран обличчя (ділянка чола, верхньої повіки правого ока, брови, вилиці), котрі загоїлись із утворенням рубців і відповідно до лікарсько-консультативного заключення від 06 травня 2021 року лікаря-хірурга КП «Луцька міська клінічна лікарня» можуть бути виправними методом дермабразії, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дослідивши висновок цієї комісійної експертизи та допитавши експерта ОСОБА_11 , котра брала участь у її проведені в складі експертної комісії та підтримала вказаний висновок, апеляційний суд встановив, що дані висновку комісійної експертизи повністю спростовують як висновок експерта № 333

від 03 травня 2018 року, так і висновки суду першої інстанції про наявність у діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 121 КК.
Окрім того, апеляційний суд зазначив, щовисновки експерта № 196 від 01 березня 2018 року та № 333 від 03 травня 2018 року, які покладено в основу вироку, суперечать один одному, але відповідних мотивів в ухвалі не навів, при цьому судом першої інстанції такої суперечності не встановлено з огляду на обсяг проведених експертом досліджень та характер питань, поставлених перед ним під час їх призначення.
Водночас апеляційним судом не взято до уваги те, що комісійну експертизу було проведено експертами, виходячи в тому числі з даних, що містяться у висновках експерта № 196 від 01 березня 2018 року та № 333 від 03 травня 2018 року.

Отже, у цьому кримінальному провадженні спростування висновків місцевого суду щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченої потребувало безпосереднього дослідження апеляційним судом доказів.
Однак усупереч положенням ст. 23 КПК апеляційний суд, дійшовши інших висновків, ніж суд першої інстанції, який встановив, що потерпілій ОСОБА_9 спричинено непоправне знівечення обличчя, безпосереднього дослідження доказів, зокрема, вказаних висновків експерта, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, не здійснював.

А тому наведені порушення є істотними і такими, що могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
З урахуванням зазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає підстав для перевірки інших доводів касаційних скарг прокурора та представника потерпілої, оскільки їх оцінка можлива під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати зазначене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, а за наявності для цього підстав шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3