1Справа № 335/2263/22 1-кс/335/1024/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ Відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУ Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна, подане в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000387 від 19.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що СВ Відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУ Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000387 від 19.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_5 від 24.04.2004 року, ОСОБА_6 , належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

В жовтні 2004 року ОСОБА_7 звернувся до свого батька ОСОБА_6 з проханням виступити майновим поручителем за кредитним договором, який він планував укласти з Акціонерним банком «Металург», запевнивши його, що це проста формальність, тому останній погодився і виступив майновим поручителем за кредитним договором № 08-04/0396-К від 14.10.2004 року, підписавши іпотечний договір №08-04/0396-МП від 14.10.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_8 , за яким передав АБ «Металург» в іпотеку належний йому будинок АДРЕСА_1 .

Вподальшому на прохання сина ОСОБА_6 повторно виступив майновим поручителем за кредитним договором №32-11-05/0125-К від 24.11.2005 року, укладеним між ОСОБА_7 та АБ „Металург, на теперішній час - ПАТ „МетаБанк, уклавши 24.11.2005 року з Банком іпотечний договір №32-11-05/0125-МП/К, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_8 , за умовами якого передав в іпотеку банку належний йому на праві власності будинок АДРЕСА_1 .

На прохання сина він також підписував договори про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору № 32-11-05/0125- МП/К від 24.11.2005 року, а саме: 29.05.2006 року - договір № 1; 07.07.2006 року - договір № 2; 24.11.2006 року - договір № 3; 15.01.2007 року - договір № 4; 17.05.2007 року - договір № 5, якими передбачалися введення та збільшення штрафів, які потерпілий мав сплачувати банку за порушення ОСОБА_7 виконання зобов`язань за кредитним договором, а з них випливало, що сума боргу за кредитом збільшується.

Потерпілий зрозумів, що син не виконує свої зобов`язання перед банком належним чином і в травні 2007 року повідомив йому, що більше не стане виступати поручителем за його кредитами, жодних договорів не підпише, оскільки може залишитись без свого майна.

Разом з тим, в червні 2007 року ОСОБА_7 знов запропонував батьку ОСОБА_6 виступити майновим поручителем у кредитному договорі між ним та АБ «Металург» для отримання ним кредиту на суму 2 500 000,00 гривень для ведення поточної підприємницької діяльності, шляхом передання в іпотеку АБ «Металург» нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 .

Отримавши відмову, ОСОБА_7 , маючи умисел на примушування потерпілого до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимоги виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання з погрозою насильства над потерпілим, діючи на протязі тривалого часу, шляхом залякування та погроз застосування фізичного насильства та психологічного впливу, примусив потерпілого вступити в правовідносини з АБ «Металург» та укласти іпотечний договір № 32-11-07/0104-МП/К від 30.07.2007 року, згідно з яким ОСОБА_6 передав іпотекодержателю - АБ «Металург» належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ. В-2, цегла, житловою площею 158,1 кв. м.; ворота № 7; паркани № № 6, 9, 10; хвіртка № 8; замощення І; навіс Г; вольєр Д; загальною площею 217, 4 кв. м., площа земельної ділянки 497 кв. м. До складу предмети іпотеки також входило інше майно, у тому числі металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відеонагляду, яке знаходиться у вищевказаному жилому будинку, не маючи при цьому статусу нерухомого майна.

Крім того, потерпілий під впливом ОСОБА_7 уклав договір поруки № 32-11-07/0104-К/П-1 від 26.06.2007 року. Вказані договори забезпечували виконання зобов`язань ОСОБА_7 за кредитним договором №32-1107/0104-К, укладеним ним 26.06.2007 року з АБ «Металург». На підставі договору іпотеки, іпотекодержатель - АБ «Металург» видав ОСОБА_7 кредит на суму 2 500 000, 00 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він має психологічний вплив на батька, вирішив знову примусити його до виконання цивільно-правових зобов`язань, при аналогічних обставинах.

Так, вподальшому погрожуючи потерпілому застосувати насильство, ОСОБА_7 примусив ОСОБА_6 підписати договори № 1 від 11.02.2008 року, № 2 від 23.12.2008 року, № 3 від 05.03.2009 року, № 4 від 18.02.2010 року про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору №32-11-07/0104-МП/К від 30.07.2007.

Більш того, в лютому 2008 року ОСОБА_7 , плануючи укласти новий кредитний договір з АБ «Металург» знову примусив потерпілого до виконання цивільно-правових зобов`язань.

Отримавши відмову, ОСОБА_7 , маючи умисел на примушування потерпілого до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимоги виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання, плануючи укласти новий кредитний договір з АБ «Металург» з погрозою насильства, шляхом залякування та погроз застосування фізичного насильства та психологічного впливу, а також із застосуванням насильства, що не є небезпечним для його життя і здоров`я, повторно примусив потерпілого вступити в правовідносини з АБ «Металург» та укласти 11.02.2008 року два нові іпотечні договори, а саме:

- іпотечний договір № 32-11-08/0013-МП/К-1 від 11.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстровано в реєстрі за № 715, згідно якого ОСОБА_6 передав іпотекодержателю - АБ «Металург» належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: жилий будинок літ. В-2, площею 158,1 кв.м., ворота №7; паркани № №6, 9, 10; хвіртка № 8; замощення І; навіс Г; вольєр Д, загальною площею 217,4 кв. м., площа земельної ділянки 497 кв.м. До складу предмета іпотеки також входило інше майно, у тому числі металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі, душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відеонагляду, сигналізація, ворота з дистанційним керуванням, яке знаходиться в вищевказаній іпотеці, не маючи при цьому статусу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна: АДРЕСА_1 .

- іпотечний договір № 32-11-08/0013-МП/К-2 від 11.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстровано в реєстрі за № 717, згідно якого потерпілий передав іпотекодержателю - АБ «Металург» належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме жилий будинок АДРЕСА_2 .

Крім того, шляхом залякування та погроз застосування фізичного насильства та психологічного впливу щодо потерпілого, ОСОБА_10 примусив його підписати договір поруки № 32-11-08/0013-К/П-1 від 11.02.2008 року. Зазначені іпотечні договори та договір поруки забезпечували виконання ОСОБА_7 зобов`язань за кредитним договором № 32-1108/0013-К від 11.02.2008 року, за умовами якого іпотекодержатель - АБ «Металург» видав ОСОБА_11 кредит на суму 1 500 000, 00 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він має психологічний вплив на потерпілого, примушував останнього до виконання цивільно-правових зобов`язань, при аналогічних обставинах. Так, в подальшому погрожуючи йому застосувати насильство, ОСОБА_7 примусив потерпілого підписати договори № 1 від 11.02.2008, № 2 від 23.12.2008, № 3 від 05.03.2009, № 4 від 18.02.2010 про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору №32-11-07/0104-МП/К від 30.07.2007.

Крім того, в подальшому всі підписані потерпілим документи в інтересах ОСОБА_7 потерпілий укладав не за своєю волею, а за примушуванням, в тому числі договір № 1 від 31.08.2009 про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору №32-11-08/0013-МП/К-1 від 11 лютого 2008 року, а також договір № 2 від 18.02.2010 про внесення змін до іпотечного договору №32-11-08/0013-МП/К-1 від 11 лютого 2008 року.

На теперішній час житловий будинок АДРЕСА_1 є єдиним належним потерпілому ОСОБА_6 на праві власності житлом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2012 року у справі № 2-3695/11, звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 32-11-08/0013-МП/К-1 від 11.02.2008 року: нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловою площею 158,1 кв. м., ворота №7, паркани № 6,9,10; хвіртка № 8; замощення І; навіс Г; вольєр Д; загальною площею 217,4 кв.м., площа земельної ділянки 497 кв.м., а також інше майно, що належить іпотекодавцю, у тому числі металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відео спостереження, сигналізація, ворота з дистанційним керуванням, яке знаходиться в вищевказаній іпотеці, не маючи статусу нерухомого майна, що належить ОСОБА_6 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною реалізації в розмірі 1 515 000 грн. 00 коп. в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ «МетаБанк» за кредитним договором № 32-11-08/0013-К від 11.02.2008 р. (загальний розмір заборгованості 3 586 329,22 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 1 669 089,72 грн.; прострочені відсотки 409 003,63 грн.; прострочена комісія за управління кредитом 120 676,92 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 839 590,37 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 493 663,97 грн.; пеня по комісії за управління кредитом 54 304,61 грн.)

Відповідно до інформації з сайту ДП «СЕТАМ» на 17 лютого 2022 року були призначені прилюдні торги з реалізації іпотечного майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на наявність реальної загрози потерпілому - власнику вказаного майна, а також необхідність запобігання реалізації належного йому майна, слідчий просить накласти арешт на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловою площею 158,1 кв.м., ворота №7, паркани № 6,9,10; хвіртка № 8; замощення І; навіс Г; вольєр Д; загальною площею 217,4 кв.м., площа земельної ділянки 497 кв.м., а також інше майно, що належить ОСОБА_6 , у тому числі металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відео спостереження, сигналізація, ворота з дистанційним керуванням, що не мають статусу нерухомого майна, та зупинити реалізацію такого майна із забороною Державному підприємству «СЕТАМ» вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію лоту №507512 електронних торгів щодо його реалізації.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, викладених у клопотанні, наполягали на накладенні арешту на вищезазначене майно із забороною його реалізації, зазначаючи, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може перешкодити запобіганню можливості його відчуження та збереженню речових доказів.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження, в тому числі, є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України , арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні клопотання слідчий суддя керується вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України та враховує правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому, ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

З наданих слідчому судді матеріалів клопотання не встановлено обґрунтованих даних, які б свідчили про наявність обставин, які обґрунтовують застосування обраного слідчим заходу забезпечення даного кримінального провадження у вигляді арешту майна, та органом досудового розслідування не наведено обґрунтованих підстав для його застосування.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Так, клопотання обгрунтовано необхідністю збереження речових доказів та запобіганню їх відчуження, які мають значення у даному кримінальному провадженні, однак слідчим не обгрунтовано доводи щодо можливості використання як доказу факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження вищезазначеного майна.

Поряд з цим, на переконання слідчого судді, мета забезпечення кримінального провадження обраним слідчим способом, не обґрунтовує досягнення дієвості кримінального провадження, у якому ініційовано дане клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування у клопотанні та у судовому засіданні в ході його розгляду не наведено суду обґрунтованих даних, які б свідчили про те, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна перешкодить досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відчуження належного потерпілому майна, переданого в іпотеку, відбувається на підставі судового рішення.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого не містить обґрунтованих доводів про наявність підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, тому не підлягає задоволенню.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Чинним КПК України не визначено заходу забезпечення кримінального провадження шляхом зупинення реалізації належного особі майна та заборони торгівельній організації вчиняти дії з реалізації майна на електронних торгах, тому вимоги клопотання слідчого в цій частині, не охоплюються повноваженнями слідчого судді у передбаченому процесуальним законом порядку, у зв`язку з чим, не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУ Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1