ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5507/21 Номер провадження 11-сс/814/595/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді поліцейського відділення охорони ІТТ №1 ГУНП в Харківській області, сержанта поліції, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.
Застосовано підозрюваному ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час , терміном на 60 днів до 01.04.2022 за місцем його реєстрації з адресою: АДРЕСА_2 .

Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого , прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого чи прокурора про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-у період часу з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня не покидати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.27, ч.4 ст.191 КК України.

Приймаючи таке судове рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.4 ст.191 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, в якому він підозрюється, особу підозрюваного, та зазначив, що прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не довів обставини про можливість застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчий суддя не врахував: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 , в разі визнання його винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, а більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, а обрання більш м`яких запобіжних заходів призведе до перешкоджання встановленню об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні та здійсненню впливу на свідків, з метою уникнення покарання.
У запереченні захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , просить апеляційну скаргу прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року без змін.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав в ній наведених, підозрюваного та його захисника, які посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення слідчого судді, просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, знаходиться кримінальне провадження № 0000298 від 06.07.2021, за підозрою ОСОБА_8 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 191 КК України.
01.02.2022 слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, тобто у співучасті у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах.
ОСОБА_8 , на підставі наказу начальника ГУНП в Харківській області у 2016 році був призначений на посаду поліцейського відділення охорони ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35.
Безпосереднім керівником ОСОБА_8 був ОСОБА_11 , який у 2016 році призначений на посаду начальника ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35.
Таким чином, ОСОБА_11 , обіймаючи посаду начальника ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, маючи спеціальне звання майора поліції, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, здійснюючи функції представника влади, діючи умисно з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення протиправним шляхом, використовуючи своє службове становище, у невстановлений в ході досудового розслідування час розробив злочинну схему заволодіння бюджетними грошовими коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем.
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_11 , усвідомлюючи виключну можливість вчинення даного злочину за попередньою змовою групою осіб за участю підлеглих йому по службі поліцейських, для полегшення вчинення злочину та приховування у подальшому слідів його скоєння, у невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, вступив у злочинну змову з поліцейським відділу охорони ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області сержантом поліції ОСОБА_12 , розподіливши між собою злочинні ролі.
Відповідно до розробленого ОСОБА_11 злочинного плану, ОСОБА_12 , обіймаючи посаду поліцейського відділу охорони ІТТ №1 ГУНП в Харківській області, замість виконання своїх безпосередніх функціональних обов`язків за місцем несення служби, буде використовувати робочий час у особистих цілях, не пов`язуючи його з виконанням своїх безпосередніх функціональних обов`язків і не перебуваючи у місці несення служби, у тому числі, займатися іншою оплачуваною діяльністю, а ОСОБА_11 , у свою чергу, забезпечить надання недостовірних даних щодо перебування ОСОБА_8 за місцем несення служби, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , з метою безпідставного нарахування та виплати грошового забезпечення останньому, і зарахування йому службового стажу.
При цьому, за вказаним розробленим злочинним планом, нараховане ОСОБА_8 грошове забезпечення останній повинен передати ОСОБА_11 у заздалегідь обумовленій частині.
В свою чергу, ОСОБА_8 , не бажаючи виконувати покладені на нього функціональні обов`язки, переслідуючи мету особистого збагачення злочинним шляхом, погодив розроблений ОСОБА_11 злочинний план та надав свою добровільну згоду на активну участь у його виконанні та досягнення єдиного злочинного умислу, відомого усім учасникам групи.
ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, з метою особистого незаконного збагачення протиправним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи заздалегідь розроблений злочинний план, вчинив активні дії, спрямовані на заволодіння бюджетними коштами шляхом зловживання службовою особою - своїм безпосереднім керівником ОСОБА_11 , своїм службовим становищем, а саме у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 не з`являвся за своїм безпосереднім місцем несення служби в ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35, не виконував покладені на нього службові обов`язки, а використовував робочий час на власний розсуд, займаючись своїми особистими справами, у тому числі іншою оплачуваною діяльністю.
Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 були достовірно обізнані про вимоги ст. 66 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої.
При цьому, ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, з метою особистого незаконного збагачення протиправним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, будучи службовою особою, реалізуючи заздалегідь розроблений злочинний план, спрямований на заволодіння бюджетними коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що його підлеглий ОСОБА_8 систематично, у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 фактично був відсутній за місцем несення служби і не виконував покладені на нього функціональні обов`язки, умисно приховав та не повідомив зазначені відомості вищому керівництву.
ОСОБА_11 , достовірно знаючи про відсутність ОСОБА_8 за місцем несення служби та фактичне невиконання ним своїх службових обов`язків, для полегшення вчинення злочину та приховування у подальшому слідів його скоєння, умисно не виніс на розгляд вищого керівництва відповідне подання та не вчинив інших дій для припинення грошового забезпечення останньому.
У зв`язку з чим, у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 співробітники управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Харківській області, не будучи обізнаними про злочинні наміри останніх, на особистий картковий рахунок ОСОБА_8 , відкритий в АТ КБ «Приват Банк», № НОМЕР_1 щомісячно перераховували грошові кошти з призначення платежу «заробітна плата ГУНП в Харківській області».
Відповідно до висновку експерта № 34946/1041-1045 від 20.01.2022 за результатами проведення судової економічної експертизи документально підтверджується перерахування грошових коштів у вигляді заробітної плати ГУНП в Харківській області на картковий рахунок ОСОБА_8 , відкритий в АТ КБ «Приват Банк», № НОМЕР_1 на загальну суму 342 494,43 гривень, які є безпідставно сплаченими.
Вказані грошові кошти ОСОБА_11 та ОСОБА_8 розподілили в заздалегідь обумовлених долях та використали на власний розсуд.
Таким чином, у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою у групі зі службовою особою - своїм безпосереднім керівником ОСОБА_11 , шляхом зловживання останнім своїм службовим становищем, заволоділи бюджетними грошовими коштами на загальну суму 342 494,43 гривень, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, безпідставно перерахованими на карткові рахунки останнього в якості грошового забезпечення від ГУНП в Харківській області, чим спричинили матеріальну шкоду державі у великих розмірах.

01 лютого 2022 року слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_10 за погодженням прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з одночасним визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Дане клопотання мотивоване наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27,ч.4 ст.191 КК Україна та ризиків, передбачених п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування; незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
На думку ініціатора клопотання інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати підозрюваному ОСОБА_8 з таких причин:
- особисте зобов`язання у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, тому буде перешкоджати встановленню об`єктивної істини по даному кримінальному провадженню, здійснюватиме вплив на свідків, щоб уникнути відповідальності;
- особиста порука- у зв`язку з тим, що на адресу ТУ ДБР у м.Полтаві та прокуратури не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за підозрюваного;
-домашній арешт- у зв`язку з тим, що не зможе запобігти здійсненню впливу на свідків та переховуванню від органів досудового розслідування та суду.
02 лютого 2022 року слідчим суддею Ленінського районного суду м. Харкова відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Приймаючи таке судове рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ,ч. 4 ст. 191 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, передбачених п. п.1,2,3,4 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, в якому він підозрюється та особу підозрюваного: має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце роботи, проживання, має на утриманні сестру та онкологічно-хвору матір-інваліда ІІІ групи, раніше не судимий.
Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування підозрюваному ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходив з того, що прокурором в судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України та те, що інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не може бути застосовано підозрюваному ОСОБА_8 .
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
За ст. 177 КПК України підставою, застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.
Прокурор в суді першої та апеляційної інстанцій не довів наявність обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.
У той час як, ч.2 ст.194 КПК України є імперативною нормою і чітко регламентує, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1ст. 194 КПК України. У такому випадку, за ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.4 ст.191 КК України, що підтверджуються вагомими доказами і наявність якої не оспорюється апелянтом в поданій апеляційній скарзі.

Колегія суддів також враховує:надану захисником в судовому засіданні апеляційної інстанції інформацію про те, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні 01.05.2022 зупинено, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, який було обрано підозрюваному до 01.04.2022 не продовжувався, а інший запобіжний захід не обирався ;відсутність судимостей в ОСОБА_8 ; наявність в підозрюваного міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, проживання, те, що підозрюваний утримує - сестру та онкологічно-хвору матір-інваліда ІІІ групи, а з початку військової агресії Російської Федерації займається волонтерською діяльністю у м.Харкові:розвозить гуманітарні вантажі, ліки, продукти харчування, доставляє поранених до медичних закладів міста.
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, однак з урахуванням всіх обставин з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує застосування запобіжного заходу в їх сукупності, зокрема й вікових, психологічних особливостей підозрюваного, наявністю в останнього вагомих соціально-стримуючих факторів, на думку колегії суддів, наявність зазначених вище ризиків не спростовує висновків слідчого судді та не свідчить про недостатність застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Так, метою будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, з тим щоб орган досудового розслідування зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України, а тому сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді місцевого суду.

Достатність застосованого слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час підтверджується також процесуальною поведінкою підозрюваного, а саме дотриманням останнім обов`язків, покладених на нього, у зв`язку із застосуванням йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час.
Про правильність судового рішення слідчого судді додатково свідчить і той факт, що підозрюваний самостійно, за першою вимогою апеляційного суду у визначений час, з`явився в судове засідання для участі у розгляді апеляційної скарги прокурора, в якій порушувалося питання про погіршення становища підозрюваного шляхом застосування йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи прокурора про тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, в якому він підозрюється та ризик того, що ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховано слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх повторного врахування.
На думку колегії суддів, обмеження свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції в житлі через заборону залишати житло в нічний час, який також обмежує свободу особи та змушує підозрюваного відчувати на собі певний тягар заборон, зможе запобігти встановленим слідчим суддею та колегією суддів ризикам, що у свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги прокурора.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки даний запобіжний захід відповідатиме меті застосування запобіжного заходу та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4