Справа № 299/241/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження №11-кп/4806/114/22, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого, не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. ч. 1, 3 ст. 357, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 307 КК України,

продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, до 16 квітня 2022 року включно, без визначення застави.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Берегівського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні передбачених ч. 3 ст. 185, ч. ч. 1, 3 ст. 357, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 307 КК України кримінальних правопорушень. При цьому, зазначається, що строк тримання ОСОБА_6 під вартою закінчується 26.02.2022. Разом із тим, суд взяв до уваги те, що судовий розгляд ще не закінчено, а передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати. Зокрема, ризик переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування підтверджено тяжкістю покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень до 12 років позбавлення волі, а також встановленими під час судових засідань фактами втечі ОСОБА_6 від органу досудового розслідування із метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинені крадіжки, що також підтвердив і сам ОСОБА_6 . Тому, суд дійшов висновку про те, що для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 є необхідним продовження строку тримання обвинуваченого під вартою без можливості внесення застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_5 , вказує на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою. Стверджує, що підставами для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою є лише формальні посилання на норми КПК України, обвинувачений вже більше року тримається під вартою, а нових обставин, які б підтверджували необхідність тримання його під вартою прокурором не наведено. Разом із тим, зазначає, що судом безпідставно не визначено й розмір застави. Тому, вважає, що тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою без альтернативного запобіжного заходу суперечить національним нормам та практиці ЄСПЛ. Просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, негайно звільнивши його з-під варти.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторони захисту та сторони обвинувачення, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Разом із тим, береться до уваги і те, що сторона захисту не заявляла клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі обвинуваченого ОСОБА_6 й апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого в судове засідання. Разом із тим, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про її розгляд без участі сторони захисту.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим ( ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна), дані про особу обвинуваченого (непрацюючий, неодружений, схильний до вчинення кримінальних правопорушень), відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту потерпілих, свідків, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду про існування вказаних стороною обвинувачення, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження з огляду на те, що такі наразі судом не допитувалися; враховуючи тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 стороною обвинувачення доведено існування ризику переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; враховуючи кількість кримінальних правопорушень, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_6 , є підстави вважати про можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілих, свідків чи інших учасників кримінального провадження, не вчинятиме інші кримінальні правопорушення, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги про те, що підставами для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою є лише формальні посилання на норми КПК України, а нових обставин, які б підтверджували необхідність тримання його під вартою прокурором не наведено, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, а також жодним чином не впливають на висновки слідчого судді про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений вже більше року тримається під вартою, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не дають підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що тримання обвинуваченого ОСОБА_6 тривалий час під вартою здійснювалось на підставі умотивованих ухвал слідчого судді та суду. Відтак, ці доводи не можна вважати слушними.

При цьому, апеляційний суд вважає, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід із врахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .
Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.
Тож, дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою без визначення розміру застави на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із тримання під вартою.
При цьому, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки інкриміновані ОСОБА_6 злочинні діяння пов`язані у тому числі й із застосуванням насильства.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не визначено розмір застави, апеляційний суд також відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.
Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування щодо ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального провадження, або вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується; що строк дії ухвали від 15 лютого 2022 року закінчився 16 квітня 2022 року, що свідчить про те, що на момент розгляду апеляційної скарги оскаржувана ухвала втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2022 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме до 16 квітня 2022 року включно, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :