Справа № 456/4000/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/180/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2022 року, про продовження строку запобіжного заходу, за участі-

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9

адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:
цією ухвалою, відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, а саме до 17 квітня 2022 року включно.

На дану ухвалу суду адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою місця постійного проживання із дружиною та малолітніми дітьми, а саме: АДРЕСА_1 , з альтернативою внесення застави у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Сторона захисту вважає оскаржувану ухвалу невмотивованою та необґрунтованою, оскільки така не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, що встановленні до судового рішення ст. 370 КПК України.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення виходив з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме; запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на експерта та свідків, які ще не допитувалися у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення; те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років.

У клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 15.02.2022, у рішенні суду від 17.02.2022, а також у матеріалах кримінального провадження №0000309 від 14.05.2021 року відсутні докази, які б вказували на спроби ОСОБА_7 вплинути на свідків, потерпілого в будь-який спосіб.

Відсутні фактичні підстави стверджувати, що ОСОБА_7 ухилявся від слідства, а навпаки добросовісно та належно виконував процесуальні обов`язки.

Звертає увагу, що під час досудового розслідування не вживалися заходи до розшуку ОСОБА_7 , та він не уникав слідства, а навпаки добровільно виконував процесуальні обов`язки згідно КПК України, та активно сприяв розслідуванню - активне сприяння розкриттю злочину вказано як пом`якшуюча обставина в обвинувальному акті від 09.08.2021.

ОСОБА_7 при першому повідомленні правоохоронних органів з`явився для проведення допиту 15 травня 2021 року.

При допиті ОСОБА_7 як свідка, як підозрюваного, і після зміни підозри він добровільно надавав покази, не застосовуючи ст. 63 Конституції України, що свідчить про виконання ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків добросовісно та належним чином.

Зазначає також, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення не підтвердженим жодним доказом, є припущенням, та навпаки, спростовується фактом не притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності та міцними соціальними зв`язками.

На спростування доводу про тяжкість вчиненого злочину, зазначає, що саме лише обвинувачення про вчинення ОСОБА_7 тяжкого злочину, винуватість у якому, не доведена, що покладено в основу доводів застосування запобіжного заходу, не може бути підставою тримання під вартою протягом дев`яти місяців.

Запобіжний захід до ОСОБА_7 був застосований ще 18.05.2021, неодноразово продовжувався, та продовжений до 17.04.2022. При цьому, кожного разу суд, продовжуючи строк тримання під вартою вказував, як підставу, тяжкість вчиненого злочину та можливої міри покарання - позбавлення волі до 10 років.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v.Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосована до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Згідно мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі N 1- 23/2003 від 08.07.2003, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Відсутні докази про вчинення ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного сп`яніння.

У ОСОБА_7 підтверджено міцні та стійкі соціальні зв`язки, а позитивна суспільна характеристика ОСОБА_7 свідчить про обґрунтованість та доцільність застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання із дружиною та малолітніми дітьми.

Суд першої інстанції не наводить інших, нових, підстав для тримання під вартою ОСОБА_7 , обмежуючись лише ти тим, що ризики які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.

На обґрунтування застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи місці та стійкі соціальні зв`язки ОСОБА_7 , добросовісне виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, доводи про недоведеність ризиків, які слугували підставою для продовження запобіжного заходу, вважає, що наявні обґрунтовані підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Застосування до ОСОБА_7 цілодобового домашнього арешту, забезпечить: дотримання цілей кримінального судочинства; дотримання прав обвинуваченого, який вже тривалий період піддається держаному примусу з 18.05.2021; можливість вперше за тривалий період часу з 18.05.2021, здійснювати утримання власної сім`ї, що складається з дружини та двох малолітніх дітей, та в межах власного дому працювати аби продовжити надавити допомогу потерпілим; забезпечити батьківський нагляд та опіку малолітній ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на перебування дружини у лікарні з іншою малолітньою дитиною.

Крім того, з метою посилення нагляду за переміщенням ОСОБА_7 , до нього згідно ст. 195 КПК України, можуть бути застосовані електронні засоби контролю, що виключить можливість залишення місця проживання, інакше як для участі у судовому розгляді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , виступ його захисника адвоката ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, думку прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про заперечення апеляційної скарги та залишення ухвали суду без змін, обговоривши наведені доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали клопотань, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається із оскаржуваної ухвали в провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000309 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому ухвалами суду такий запобіжний захід було продовжено.

Підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини по справі, незаконно впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні 17.02.2022 прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки такий строк закінчується 20.02.2022, тавважає, що на даний час ризики, передбачені п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання та продовження до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Зібрані у кримінальному провадженні докази є вагомими і допустимими та будуть у подальшому досліджені у судових засіданнях Стрийського міськрайонного суду. Характер та обставини кримінального правопорушення характеризують його як особу, яка залишаючись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення. Також, вважає, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та експерта, зокрема і шляхом підкупу, які в судовому засіданні ще не допитані чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Зазначив, що ухвали слідчого судді та суду про обрання та про продовження строку запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого неодноразово оскаржувались захисником обвинуваченого до Львівського апеляційного суду, однак були залишені в силі. Відтак вважає, що застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів таких як особистої поруки, застави, домашнього арешту не в змозі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а відтак слід продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 проти заявленого клопотання заперечили.

Обвинувачений вказав про відсутність підстав для продовження йому строку дії запобіжного заходу. Повідомив, що не має наміру впливати на свідків, а також переховуватися від суду, крім того повідомив, що кожного разу з`являвся на перші виклик слідчого що зобов`язується робити уі в подальшому. Згідний кожного дня звітувати про місце перебування та рід занять.

Адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заміну такого на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що жодні з наведених в клопотанні прокурора ризиків, нічим не підтверджені та голослівні, прокурором не вказані особливі причини продовження тримання обвинуваченого під вартою. Також вказав, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, сприяв досудовому слідству, має міцні соціальні зв`язки, оскільки має постійне місце проживання, проживає з дружиною, та двома малолітніми дітьми, один з яких ОСОБА_11 , 14.04.2021 хворіє та на даний момент часу перебуває на стаціонарному лікуванні у відділені дитячої неврології разом з матір`ю, при цьому старша донька на даний час фактично позбавлена батьківського піклування. Окрім цього ОСОБА_7 позитивно характеризується, проходив строку службу в зоні ООС, не має наміру переховуватись від суду та зобов`язується з`являтись на перший виклик суду.

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст.177 КПК України. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії» зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.
З врахуванням наведеного подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є невиправданим, а застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту буде достатнім для запобігання наявним ризикам та забезпечення ним належної процесуальної поведінки.
Підстав вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати житло в певний період доби не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, немає.
Згідно положень ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Крім цього, застосовуючи до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, колегія суддів враховує, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує, разом з тим особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання: АДРЕСА_1 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину; проживає за місцем реєстрації спільно із дружиною, та двома дітьми, які потребують стороннього догляду, як вказує захисник у апеляційній скарзі.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому, відповідно до змісту ч.5 ст.132, ч.1 ст.184, ч.3 ст.199 КПК України саме на сторону обвинувачення, покладено обов`язок доведення існування обставин для застосування чи продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому, суд першої інстанції встановивши обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, зокрема й наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на експерта та свідків, які ще не допитувалися у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд також враховував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, особу обвинуваченого який офіційно до затримання не був працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього соціально - стримуючих факторів, конкретні обставини кримінального провадження, мотиви, викладені в клопотанні прокурора, а тому приходить до переконання про під ставність клопотання. При цьому відхилив доводи захисника на користь обвинуваченого.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, продовжуючи обвинуваченому найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суддею хоч і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, однак не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.
Одночасно, апеляційний суд звертає особливу увагу на те, що відповідно до Указу Президента України Володимира Зеленського №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан.
Водночас, при апеляційному розгляді встановлено наступні обставини, які дають можливість застосувати до обвинуваченого інший більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт в певний період доби.
Як зазначив захисник в апеляційній скарзі та підтвердив в суді апеляційної інстанції: 11 свідків з 13 вже дали покази під час судового слідства, на яких ОСОБА_7 жодним чином не впливав, як і не впливав на потерпілу ОСОБА_12 , відсутні фактичні підстави стверджувати що ОСОБА_7 ухилявся від слідства, а навпаки добросовісно та належно виконував процесуальні обов`язки, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає із дружиною та малолітніми дітьми.
Окрім цього, апеляційний суд бере до уваги інші характеризуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який в період з 03.12.2014 по 19.02.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, має ряд нагород, зокрема відзнаку Президента України «За участь в антитерористичній операції».
На думку колегії суддів, при продовженні запобіжного заходу, суддею не дотримано принципу призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішеннях ЄСПЛ «Летелье проти Франції», «Мамедова проти Росії» та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України».
Відтак, враховуючи обставини кримінального провадження, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою молодого віку, наявність міцних соціальних зв`язків, зокрема те, що він одружений, має постійне місце проживання, на утриманні двох малолітніх дітей, інші характеризуючи дані, колегія суддів апеляційного суду вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є надмірно суворим, а тому до останнього доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ч.5 ст.194 КПК України.
Саме такий запобіжний захід зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, а оскаржувана ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, а саме до 17 квітня 2022 року включно скасувати.

Клопотання прокурора ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , у певний період доби, а саме з 22 год. до 06 год. строком на 60 днів,до 17 квітня 2022 року включно.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- по прибуттю до місця проживання повідомити про це ІНФОРМАЦІЯ_3 у якому він зареєстрований.

Копію ухвали невідкладно скерувати для виконання у Державну установу «Львівська установа виконання покарань №19».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4