Номер провадження: 11-кп/813/1690/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2022, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000241 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2021, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорноморськ, Одеської області, громадянин України, з незакінченою середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, щодо якого Овідіопольським районним судом Одеської області розглядається кримінальне провадження за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 255-1 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2022постановленою під час підготовчого судового засідання задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 20.09.2022.

Рішення слідчого судді мотивовано наявністю обґрунтованої підозри, ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Доводи обґрунтовує тим, що прокурором не доведено та не надано жодного доказу про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, оскільки в даному кримінальному провадженні жодного свідка зі сторони обвинувачення не заявлено, всі документи та речі знаходяться в сторони обвинувачення та не можуть бути знищеними, схованими або спотвореними ОСОБА_8 .

Також захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, де проживає з цивільною дружиною, працює в благодійній організації, займається тренерською роботою в Чорноморській федерації боксу та особисто займається благодійністю.

Просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під варти на особисте зобов`язання.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

В апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюються обставини скоєння обвинуваченим ОСОБА_8 злочину та безпідставність висунутого обвинувачення, в зв`язку з чим у цій частині відповідна правова оцінка апеляційним судом не надається.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про недоведеність заявлених стороною обвинувачення ризиків, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином України, з незакінченою середньою освітою, неодружений, офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчинені тяжких злочинів за одне з яких передбачено покарання до десяти років позбавлення волі.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому тяжкі злочини.
При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Також існують ризики передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показів, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше притягувались до кримінальної відповідальності, а саме вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 20.06.2019 року, що свідчить про стійкий та систематичний характер його протиправної поведінки.
Таким чином, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування заявлених прокурором ризиків, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 злочинів, апеляційний суд вважає доводи захисника в частині можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу безпідставними, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим.
Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, працює в благодійній організації, займається тренерською роботою в чорноморській федерації боксу та особисто займається благодійністю, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про обвинуваченого та висунуте йому обвинувачення, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2022, якою обрано запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000241 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2021, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 255-1 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4