Справа № 527/2266/22
провадження № 1-кс/527/503/22
УХВАЛА
04 жовтня 2022 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої - слідчої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчої - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
підозрюваного - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине клопотання слідчої СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене першим заступником керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000818, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.10.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калмиківка Міловського району Луганської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, радіотелеграфіста 4 стрілкового батальйону 202 «Луганської народної республіки» незаконного збройного формування, до вторгнення в Україну проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ :
Згідно Розпорядження Голови Верховного суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Чугуївського міського суду Харківської області за Глобинським районним судом Полтавської області.

04 жовтня 2022 року слідча СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , за погодженням з першим заступником керівника Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 , звернулася до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .
Клопотання мотивоване тим, що 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_8 , а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам пунктам 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV), від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У період з 24 лютого 2022 року по 10 вересня 2022 року збройними силами Російської Федерації військовослужбовцями країни агресора, у силовому виді за допомогою військової техніки шляхом вторгнення було захоплено та окуповано Чугуївський район Харківської області. Для запровадження та утримання у незаконний спосіб місцевих мешканців військовослужбовці Російської Федерації, з метою повного контролю над захопленою територією, використовуючи силу та вогнепальну зброю на в`їздах та виїздах з території захоплених населених пунктів обладнали ворожі бойові озброєні блокпости, а також ними введено спеціальний режим переміщення місцевого населення окупованою територією.

При цьому, ще на початку квітня 2014 року, точна дата та час під час судового слідства не встановлені, на території Луганської області України, невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Луганської народної республіки» було створено не передбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку.

Зазначене збройне формування не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

24 лютого 2022 року ОСОБА_6 отримав дзвінок помічника начальника за місцем своєї роботи на «РТК Востокуголь» ОСОБА_9 про явку до військомату, після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування, що входить до складу псевдо державного утворення, так званої "Луганської народної республіки".

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , діючи умисно, за власною ініціативою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, у той же день, тобто 24 лютого 2022 року близько 15:00 год. прибув до військомату у м. Сорокине (колишній Краснодон) Луганської області, де вступив до лав незаконного збройного формування, псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка». Ознайомившись зі встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками особи, не передбаченого законом збройного формування, ОСОБА_6 дав свою добровільну згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконання його цілей і завдань.

ОСОБА_6 , перебуваючи у складі не передбаченого законом збройного формування, 09 березня 2022 року, у складі 4 стрілкового батальйону 202 стрілковго полка на посаді радіотелеграфіста незаконного збройного формування, прибув до с. Грушівка, Кіндрашівської територіальної громади, Куп`янського району, Харківської області, де виконував накази свого безпосереднього командира незаконного збройного формування так званої "Луганської народної республіки" по здійсненню визначених йому завдань, протягом декількох місяців, загальною кількістю не менше двох місяців, точний період невстановлені, з метою недопущення Збройних сил України на територію тимчасово підконтрольній непередбаченому законом збройному формуванню псевдодержавного утворення, так званої "Луганської народної республіки", а саме чергував з вогнепальною зброєю на тимчасово окупованій території України, на так званому «блок-посту», здійснював перевірки документів у громадян, здійснював заходи в якості представника непередбаченого законами України воєнізованого формування, а також виконував інші накази.

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свої умисні, протиправні дії, у травні 2022 року, більш точна дата та час не встановлені, прибув до с. Чкаловське, Чкаловської територіальної громади, Чугуївського району Харківської області, де продовжив свою злочинну діяльність, виконуючи накази своїх командирів, а саме з метою забезпечення підтримки військ непередбаченого законом збройного формування псевдодержавного утворення, так званої "Луганської народної республіки" налагоджував безперебійний радіозв`язок в с. Чкаловське та с. Гракове з іншими незаконними збройними формуваннями та командуванням

З 07 вересня 2022 року після відходу окупаційних військ ОСОБА_6 переховувався у знайомого йому місцевого мешканця на АДРЕСА_2 , де 02 жовтня 2022 року був виявлений та затриманий працівниками поліції.

Вказані протиправні дії ОСОБА_6 вчиняв добровільно, без застосування відносно нього або членів його родини фізичного чи психологічного впливу, а також без погроз застосування зброї військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації.

02.10.2022 о 15:10 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України.

02.10.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 02.10.2022 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення.
ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачається покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Метою та підставою застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до вимог ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Так в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

По-перше, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість злочину та невідворотність покарання, а саме те, що вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років, а також враховуючи, що ОСОБА_6 є уродженцем. Калмиківка, Міловського району, Луганської області та мешканцем с. Молодогвардійськ, Краснодонського району, Луганської області, тобто мешкає на території, яка є тимчасово непідконтрольною, то є достатні підстави вважати, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини по справі.

По-друге, враховуючи обставини вказаного злочину, підозрюваний ОСОБА_6 може продовжити злочинну діяльність, а саме продовжити вчинення злочину, що йому інкримінується, тому, у органу досудового розслідування є наявні підстави вважати існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1. ст. 177 КПК України.

Посилаючись на викладене, наявність ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України та неможливість запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, слідчий прохав обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, посилаючись на підстави та обставини, зазначені в ньому.
При допиті в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, прохав застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Захисник в судовому засіданні просила суд обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки останній є особою раніше не судимою, зареєстрований та проживає за однією адресою, слідчим не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Слідчий суддя, заслухавши прокурора, слідчого, захисника та підозрюваного, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали встановив наступне.
Подане до суду клопотання про обрання запобіжного заходу відповідає вимогам ст. 184 КПК України, погоджене з прокурором, подане до суду у строк, передбачений ст.192 КПК України.
Чугуївським РУП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000818 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.
02.10.2022 о 15:10 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України.

02.10.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань.

Копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, у відповідності до ч. 2 ст.184 КПК України, вручені підозрюваному та його захиснику.
Надані стороною кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Відповідно до припису ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26 червня 1991 р. зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя переконався, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, яке є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років.
Досліджені додані до клопотання матеріали вказують на наявність вагомих фактів, які стали причиною виникнення підозри. Не вдаючись в оцінку даних доказів, та інших, зібраних на досудовому слідстві, слідчий суддя в той же час враховує об`єктивний характер встановлених фактів і приходить до висновку, що підозра підтверджується доказами, які є достатніми на даному етапі досудового розслідування.
Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 є особою раніше не судимою, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживанняна території, яка є тимчасово непідконтрольною. Відомості щодо порушень ним громадського порядку чи притягнення до адміністративної відповідальності в матеріалах клопотання відсутні.
За викладених обставин, слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених ч. 1 п. 1, 5 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи наявність вищезазначених ризиків, беручи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновкупро неможливість запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, в зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.
Відповідно до вимог ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного - з моменту затримання.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, про необхідність та доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу - тримання під вартою строком на 60 днів.
При цьому, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України, слідчий суддя визначає заставу, в розмірі, визначеному п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 74430 грн (2481 гр. х 30), достатню для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених КПК України, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст.176-178, 181, 183, 193-197, 202, 205, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ :
Клопотання задовольнити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Термін тримання під вартою ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання підозрюваного - з 15 години 10 хвилин 02 жовтня 2022 року.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 закінчується о 15 годині 10 хвилин 30 листопада 2022 року.
Одночасно визначити розмір застави в межах 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 74430 грн.
Застава може бути внесена як самою підозрюваною, обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент на протязі дії ухвали внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У випадку внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та (або) суду;
- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваний, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1