Справа № 357/5048/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 0000014, внесеному 17.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, майстра взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», є учасником бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону: ОСОБА_4 ,

захисник - адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» визначено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»: від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII; від 06.05.2014 № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 № 1240-VII; від 21.07.2014 № 607/2014, затвердженого Законом України від 21.07.2014 № 1595-VII; від 14.01.2015 № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII, з 18.03.2014 в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

31.07.2020 ОСОБА_3 уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 терміном на три роки та того ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 188 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу, поставлено на усі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2020 № 169-рс солдата ОСОБА_3 призначено на посаду майстра-гранатометника взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.08.2021 № 244 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду майстра взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ч.ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Згідно із затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 розпорядком дня солдат ОСОБА_3 повинен з`являтися на службу до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , о 08 годині 00 хвилин кожного робочого дня з понеділка по п`ятницю.

Однак, у солдата ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, який він реалізував за наступних обставин.

Так, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом на посаді майстра-гранатометника взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 08 год. 00 хв. 27.01.2022 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до 09 год. 05 хв. 23.06.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

23.06.2022 о 09 год. 05 хв., солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону за адресою: вул. Шолом Алейхема, 21 А, м. Біла Церква, Київська область.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, за ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі. При цьому повністю підтвердив обставини, вчиненого ним злочину, відповідно до викладеного в обвинувальному акті та показав, що він уклав у 2020 році контракт з військовою частиною НОМЕР_1 та являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом на посаді майстра-гранатометника взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . У вересні 2020 року перебував в зоні АТО, поранень та контузій не має, у листопаді 2021 року отримав від командування відпустку на тридцять днів, які проводив у себе вдома в м. Тернопіль. Під час відпустки проходив лікування від алкоголізму, а після лікування, вирішив не повертатися до військової служби з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 08 год. 00 хв. 27.01.2022 в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . В червні 2022 році на мобільний телефон ОСОБА_3 зателефонували та попередили, що останньому необхідно з`явитись до прокуратури. Таким чином о 09 год. 05 хв. 23.06.2022 ОСОБА_3 добровільно з`явився до Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону за адресою: вул. Шолом Алейхема, 21 А, м. Біла Церква, Київська область.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки він вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставину, яка пом`якшує його покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім цього, судом при призначенні покарання враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має місце реєстрації, яке співпадає з фактичним місцем проживанням, у якого відсутні на утриманні члени сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, неодружений, ОСОБА_3 є військовослужбовцем по контракту, за час проходження служби в Збройних Силах України останній характеризується задовільно, є учасником бойових дій.

Також суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк ближчої до мінімальної межи покарання, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, із застосуванням іспитового строку, а також судом при призначенні покарання враховується особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій.

Таким чином суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_3 у межах встановлених у санкції ч. 4 ст. 407 КК України, що передбачає відповідальність за вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Отже, системне тлумачення правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої мети як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні ряду покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має урахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином на підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до останнього ст. 75 КК України.

Так, застосування ст. 75 КК України належить до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Отже, встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати по справі відсутні. Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази по кримінальному провадженню та судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини; повідомляти командира військової частини про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з командиром військової частини.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: Ольга ЛАРІНА