Єдиний унікальний номер 741/578/17
Провадження № 1-в/741/11/22
У Х В А Л А

м. Носівка 27 травня 2022 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

та засудженої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку,

встановив:
8 грудня 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з цим клопотанням, мотивуючи його тим, що вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 7 липня 2017 року її було засуджено за ч. 1 ст. 203-2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 127 500 грн. Вирок суду набрав законної сили 17 січня 2018 року та був направлений на виконання Козелецькому районному сектору пробації філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області. 16 травня 2018 року Козелецький районний суд Чернігівської області розстрочив сплату призначеного штрафу в розмірі 127 500 грн. на один рік шляхом сплати по 10 625 щомісячно з 1 червня 2018 року. На той час вона ( ОСОБА_4 ) проживала в смт. Козелець Чернігівської області разом із своєю неповнолітньою дитиною, працювала неофіційно, не мала стабільного грошового доходу, а тому не мала можливості виконати рішення суду. 20 серпня 2018 року та 10 червня 2019 року Козелецьким районним сектором пробації філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області було направлено подання до суду про заміну покарання у виді штрафу позбавленням волі, однак у задоволенні цих подань було відмовлено. 17 травня 2021 року вона ( ОСОБА_4 ) була поставлена на облік в Носівському районному секторі пробації, не офіційно підробляла в кафе «Добриня» м. Носівка, стабільного доходу не мала та не має на цей час. Станом на 8 червня 2021 року вона ( ОСОБА_4 ) сплатила 71 580 грн. штрафу, призначеного вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 7 липня 2017 року, несплачена сума штрафу становить 53 970 грн. Від сплати штрафу вона ( ОСОБА_4 ) не ухилялася, з об`єктивних причин не мала змоги сплатити штраф у повному обсязі.

ОСОБА_4 просила суд звільнити її від покарання, призначеного вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 7 липня 2017 року, яким її було засуджено за ч. 1 ст. 203-2 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримала клопотання з підстав, які у ньому зазначені, просила задовольнити, пояснила, що у зв`язку із відсутністю роботи та стабільного доходу вона не мала змоги сплатити штраф у повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши та проаналізувавши докази, що додані до клопотання, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 7 липня 2017 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 203-2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі семи тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 127 500 грн.

Вирок суду набрав законної сили 17 січня 2018 року та був направлений на виконання Козелецьким РС філії ДУ «Центр пробації».

16 травня 2018 року Козелецький районний суд Чернігівської області постановив ухвалу, якою розстрочив сплату призначеного ОСОБА_4 штрафу в розмірі 127 500 грн. на один рік шляхом сплати по 10 625 щомісячно з 1 червня 2018 року.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 сплачувала штраф частинами, станом на 27 травня 2022 року сума сплаченого штрафу становить 75 940 грн., а несплаченого 51 560 грн.

У зв`язку із несплатою ОСОБА_4 штрафу у повному обсязі органом пробації неодноразово направлялися до суду подання про заміну несплаченої суми штрафу позбавленням волі, у задоволенні яких було відмовлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Частиною 3 ст. 80 КК України встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Таким чином, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України встановлює нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Таким чином, застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 24 грудня 2015 року в справі № 5-324кс15, ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

У матеріалах справи відсутні дані про ухилення засудженої від відбування покарання, зокрема притягнення її до кримінальної відповідальності за ст.ст. 389, 389-1 КК України, та про вчинення нею нового злочину до закінчення строку давності, а тому немає підстав вважати, що у даному випадку перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Ураховуючи вищевикладене, а також той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Носівського районного суду Чернігівської області від 7 липня 2017 року, факт ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання не встановлений вироком суду, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для її звільнення від відбування покарання на підставі ст. 80 КК України.

Відповідно до ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 539 КПК України, ст. 80 КК України, ст. 152 КВК України, суд,

постановив:
Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , засуджену вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 7 липня 2017 року за ч. 1 ст. 203-2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі семи тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 127 500 грн., у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1