Дата документу 19.09.2022 Справа № 337/406/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/236/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/406/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01 червня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 23 січня 2021 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, знаходячись на даху будинку АДРЕСА_2 , намагався вчинити крадіжку кабелю «MDU_ZAP00065» ємкістю 25*2*0,52, довжиною 90 метрів та вартістю 3240,00 грн., який належить ПрАТ «Київстар», проте не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, так як був затриманий мешканцями будинку.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 4 місяців арешту.

На підставі ст.71, ч.1 ст.72 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 02.11.2018 року остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити, на підставі ст.69 КК призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, а вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02.11.2018 року виконувати окремо. Свої вимоги мотивував тим, що суд при призначенні покарання недостатньо врахував те, що обвинуваченим вчинено нетяжкий злочин, потерпілий не наполягав на суворому покаранні, фактичного заволодіння чужим майном не було, нікому шкоди не завдано. Крім того, обвинувачений раніше ніколи не відбував покарання у виді позбавлення волі, скоїв кримінальне правопорушення в результаті збігу тяжких життєвих обставин, щиро розкаявся у скоєному злочині, має неповнолітню дитину, працевлаштувався, став заробляти, позитивно характеризується за місцем роботи. Всі ці обставини істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування ст.69 КК.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходила з такого.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесено до нетяжких злочинів; обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має зайняття та дохід, працює у ФОП, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Разом з тим, обвинувачений раніше судимий за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину. Проте обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став і знову вчинив новий злочин та ще й в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, з огляду на що судом обґрунтовано призначено обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання відповідає вимогам закону, за своїм розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та з огляду на вимоги ст.50 КК відповідає основній його меті як заходу примусу.

Доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Адже у відповідності до ч.1 ст.69 КК підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Проте у даному провадженні судом встановлено лише одну пом`якшуючу покарання обставину щире каяття.

Крім того, застосування положень ст.69 КК обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте наявність у ОСОБА_8 непогашеної судимості і вчинення ним нового кримінального правопорушення під час іспитового строку однозначно свідчать про неможливість призначення більш м`якого покарання.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на вчинення обвинуваченим злочину внаслідок збігу тяжких життєвих обставин не знайшло свого підтвердження у матеріалах провадження, а тому обґрунтовано не враховано судом першої інстанції.

Інші обставини, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, вже були враховані судом першої інстанції та вони дали суду право призначити обвинуваченому покарання у виді арешту, яке є найменш суворим видом покарання за санкцією ч.2 ст.185 КК.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, то апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4