Провадження №11-кп/824/3021/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 23 вересня 2022 року включно.

Крім того, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 23 вересня 2022 року включно.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні зокрема й особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Обвинувачені не одружені, не мають міцних соціальних зв`язків. Обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працює. За таких обставин, суд першої інстанції погодився із заявленими прокурором ризиками, що обвинувачені перебуваючи на волі, можуть вчинити спроби переховуватися від суду з огляду на покарання, яке їм загрожує у випадку встановлення судом їхньої вини, вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на недопитаних свідків та потерпілих.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 , з тримання під вартою на домашній арешт, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону України.

Захисник вказує, що судове засідання 26 липня 2022 року відбулося за участю захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , однак між обвинуваченими та адвокатом не була погоджена правова позиція, вони не мали конфіденційного спілкування. Адвокат ОСОБА_10 залучався на окрему процесуальну дію продовження запобіжного заходу 25 липня 2022 року, де судове засідання було відкладено, відповідно окрема процесуальна дія не відбулася та його повноваження вичерпалися 25 липня 2022 року, тому він не мав права приймати участь в засідання 26.07.2022 року. З вказаного вбачається, що право обвинувачених на захист було порушено.

Сторона захисту вважає, що суд помилково дійшов висновку про наявність ризиків передбачених статтею 177 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_7 з 19 лютого 2018 року постійно перебував на території м. Києва, отже ризик втечі чи переховування обвинуваченого від органів досудового слідства не доведений. Не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має місце реєстрації та постійне місце проживання, має двох неповнолітніх доньок, одна з яких перебуває у реанімаційному відділенні.

Водночас, зазначений ризик щодо незаконного впливу на свідків чи потерпілих є недоведеним та не обґрунтованим, так як суду не було надано жодних доказів, що на потерпілих чи на свідків здійснювався тиск.

Разом з тим, встановлена наявність ризиків передбачених статтею 177 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Тяжкість інкримінованого злочину не може бути єдиною та самодостатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Захисник зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, не доведена неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисника ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважав вимоги апеляційної скарги необґрунтованими, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В свою чергу, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України, тобто й особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, не одружені, обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працює.

Враховуючи тяжкість злочинів, та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, характер інкримінованих їм діянь, дані про особи обвинувачених, а також відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, колегія суддів вважає належними висновки суду першої інстанції про наявність ризиків того, що обвинувачені можу переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, на даний час судом першої інстанції ще не допитані потерпілі та свідки, що свідчить про наявність реального ризику незаконного впливу на них, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута на даний час шляхом застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які на даний час виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та на даний час не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка вказує на те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованості обвинувачення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, пред`явлене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачені можуть бути причетні до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а питання щодо доведення або не доведення винуватості у їх вчиненні не може бути предметом дослідження суду апеляційної інстанції, зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення. Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, зважаючи, що захисник ОСОБА_10 брав участь лише в окремій процесуальній дії вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, на яку його і було залучено в порядку ст.53 КПК України, то у даному випадку порушення права на захист обвинувачених відсутнє.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 23 вересня 2022 року включно без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :