Справа № 953/5083/22
н/п 1-кс/953/3451/22
"21" вересня 2022 р. Київський районний суд м.Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
Місцем зберігання арештованого майна визначити матеріали кримінального провадження.
Клопотання погоджено з прокурором, подано поштою14.09.2022р..
Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.
В матеріалах справи міститься заява від підозрюваної ОСОБА_4 , та адвоката ОСОБА_5 в якому вони просять суд розглядати клопотання без їх участі.
Захисник та підозрювана проти задоволення клопотання у заяві заперечують.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими старший слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власників майна .
Більш того, власник майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
13.09.2022 о 13 год. 48 хв. ОСОБА_4 фактично затримана слідчим СВ Управління СБ України в Харківській області в порядку статті 208 КПК України в м. Харкові за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1112 КК України. Під час затримання ОСОБА_4 надала:
1. Телефон марки «Xiomi» моделі «Poco X3 Pro» з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номерами мобільних телефонів, а саме ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 та іншим невстановленим номером телефону, перелічений вище предмет під час особистого обшуку попередньо оглянуті слідчим, в результаті чого встановлено, що він є предметом (засобом зв`язку, носієм інформації, документом тощо), що містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування даного кримінального провадження.
14.09.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1112 КК України.
Згідно повідомленої підозри, що громадянкою України ОСОБА_4 , вчинено кримінальне правопорушення за наступних обставин.
У період з 24 лютого 2022 року представниками ЗС РФ чи інших військових формувань РФ окуповано територію м. Ізюм Харківської області. У невстановлений період, але не раніше кінця квітня 2022, у ОСОБА_4 на території Ізюмської територіальної громади Ізюмського району Харківської області виник кримінальний протиправний умисел, направлений на вчинення пособництва, тобто умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору Російській Федерації (пособництві), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора Російській Федерації, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора Російської Федерації, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора Російської Федерації, що полягало у підтримці рішення про запуск роботи Ізюмської дільниці газопостачання Куп`янського ТП АТ «Харківгаз» під керівництвом представників ЗС РФ чи інших військових формувань РФ та виконання їх подальших рішень щодо роботи газорозподільчих газопроводів.
Разом з цим, продовжуючи реалізацію свого вказаного вище умислу, перебуваючи на території територіальної громади Ізюмського району Харківської області, у період з кінця квітня 2022 по 11.09.2022 (точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені) ОСОБА_4 вчинила пособництво, тобто умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору Російській Федерації (пособництві), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора Російській Федерації, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора Російської Федерації, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора Російської Федерації, що полягало у добровільному та незаконному зайнятті ОСОБА_4 керівної посади незаконно створеного представниками ЗС РФ та інших військових формувань об`єднання, аналогом якого є Ізюмська дільниця газопостачання Куп`янського ТП АТ «Харківгаз» та виконання подальших рішень представників ЗС РФ та інших військових формувань РФ щодо роботи газорозподільчих газопроводів на шкоду Україні.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 добровільно перебувала на вказаній вище посаді та проводила наради з представниками ЗС РФ та іншими військовими формуваннями, за результатами яких спільно приймалися рішення, які в подальшому реалізовувалися ОСОБА_4 на шкоду України, а саме:
- залучення працівників Ізюмської дільниці Чугуївського відділення АТ «Харківгаз» до роботи в незаконно створеному об`єднанні, аналогом якого є Ізюмська дільниця газопостачання Куп`янського ТП АТ «Харківгаз», під керівництвом ОСОБА_4 та представників ЗС РФ, інших формувань РФ;
- інвентаризація газових мереж та об`єктів, що належать Ізюмській дільниці газопостачання Куп`янського ТП АТ «Харківгаз» з метою подальшого незаконного передання вказаних об`єктів незаконно створеному об`єднанню, аналогом якого є Ізюмська дільниця газопостачання Куп`янського ТП АТ «Харківгаз», під керівництвом ОСОБА_4 та представників ЗС РФ, інших формувань РФ;
- запуск газорозподільчої станції «Співаки» та споживання природнього газу без обліку АТ «Харківгаз» та ТОВ «ГТС України» за допомогою неї незаконно створеним об`єднанням, аналогом якого є Ізюмська дільниця газопостачання Куп`янського ТП АТ «Харківгаз», під керівництвом ОСОБА_4 та представників ЗС РФ, інших формувань РФ.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Вилучене майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
Отже, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на майно вилучене 13.09.2022, в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 , а саме: телефон марки «Xiomi» моделі «Poco X3 Pro» з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номерами мобільних телефонів, а саме ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 та іншим невстановленим номером телефону
Місцем зберігання арештованого майна визначити матеріали кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1