Справа № 201/4275/22
Провадження № 1-кп/201/657/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000730 від 22.05.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середню-спеціальною освітою, не працюючого, пенсіонера, маючий на утриманні свого батька ОСОБА_4 1932 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник обвинуваченого ОСОБА_6

представник потерпілого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
21.05.2022 близько 22 год. 35 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Fiesta» р.н. НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 зареєстрований на ОСОБА_8 , рухався по проїзної частині пр. Героїв в Соборному районі м. Дніпро з боку вул. Космічної в напрямку бул. Слави.
Під час руху, 21.05.2022 біля 22 год. 35 хв в районі е/о 295 по пр. Героїв в Соборному районі м. Дніпро, водій ОСОБА_9 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, не прийняв заходів щодо зменшення швидкості, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню, субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми малого об`єму в обох скроневих областях, перелому потиличної кістки праворуч з переходом на основу черепа, пневмоцефалії, саден на голові та підборідді, закритої травми грудної клітини з уламковим переломом правої лопатки та переломами 2-го, 3-го, 4-го, 5-го ребер праворуч по лопатковій лінії, забійної рани на задній поверхні правого ліктьового суглобу, поверхневих забійних ран або глибоких саден на тильній поверхні лівої кисті в проекції між 2-ю та 3-ю п`ясними кістками, на тильній поверхні правої кисті ближче до променево-зап`ясткового суглобу, підшкірної гематоми на передньо-зовнішній поверхні правої гомілки у нижній третині, які згідно висновку судово-медичного експерта, тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння згідно п 2.1.3-б «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Ford Fiesta» р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_8 , місце реєстрації якої знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить:
п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», невиконання яких, згідно висновку судово - автотехнічної експертизи, знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.
Дії ОСОБА_3 , які виразилися в порушенні ним правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України.

2.Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд його суворо не карати.

3.Позиція потерпілого
Представник потерпілого повідомив, що між потерпілим і обвинуваченим досягнуто згоди щодо відшкодування шкоди, а тому просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

4. Докази, які були досліджені судом
Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений, його захисник і представник потерпілого не заперечували.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують його особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, вірно.

6.Мотиви призначення покарання
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії тяжкого злочину.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання - не встановлено.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким злочином, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, стать та пенсійний вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність хронічної хвороби,позитивну характеристику з місця мешкання, наявність на утриманні батька 1932 р.н., критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння та щире каяття, вчинення злочину вперше, який відноситься до необережного злочину.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.
При цьому суд враховує, що обвинувачений має посвідчення водія, є пенсіонером і має на утриманні батька 1932 р.н., а тому має необхідність в керуванні транспортним засобом, що в свою чергу дає можливість забезпечувати себе та батька, а також те, що кримінальне правопорушення вчинено не в стані алкогольного сп`яніння, вперше, відноситься до необережного злочину, за таких обставин суд вважає за недоцільне призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що буде відповідати його правам та інтересам.
Також вказане буде відповідати інтересам держави, оскільки укримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 3020,48 грн, у зв`язку із проведенням судових експертиз, які підлягають стягненню з обвинуваченого, втім позбавлення його права керувати транспортними засобами може утруднити або зробити неможливим відшкодування ним такого стягнення.

Разом з тим, згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Виходячи з усіх обставин справи, а також думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами, та думки представника потерпілого, який підтримав позицію прокурора, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову
У даному кримінальному провадженні цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, пред`явлено не було.

8.Вирішення питання про долю речових доказів
Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповіднопередбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався. Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 3020,48 грн, у зв`язку із проведенням судових експертиз, які слід стягнути із обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 3020,48 грн.
Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

- CD-R диск залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.п. 60);

- автомобіль марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який поставлено на майданчик тимчасового тримання СУ ГУНП в Дніпропетровській області по пр. Богдана Хмельницького, 105 в м. Дніпро (а.п. 26) - після набрання вироком законної сили повернути його користувачу ОСОБА_3 або його власнику ОСОБА_8 , при цьому арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2022 року на вказаний автомобіль (а.п. 29-30), - скасувати.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1