ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/1807/19 Номер провадження 11-кп/814/1141/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2018 року за №0005182, 16 грудня 2018 року за №0007056, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 (з доповненнями) та його захисника ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харків від 11 травня 2021 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Комсомольськ на Амурі Хабаровського краю РФ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

30 листопада 2018 року Московським районним судом м. Харків за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України на 8 років 8 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.2 ст.185 КК України - на 3 роки позбавлення волі;

ч.2 ст.187 КК України - на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він на ринку «ТЦ Барабашово» у м. Харків, діючи повторно, таємно викрав з вітрин торгівельних місць:

03 грудня 2018 року приблизно об 11 годині - належний ОСОБА_9 душовий канал ТМ «Nova Plastik», вартістю 540 гривень;

03 грудня 2018 року приблизно о 12 годині 15 хвилин - належну ОСОБА_10 електричну вафельницю ТМ «ST», вартістю 619 гривень 50 копійок;

03 грудня 2018 року приблизно о 12 годині 45 хвилин - належний ОСОБА_11 циркуляційний насос ТМ «АРС pums», вартістю 759 гривень 50 копійок;

04 грудня 2018 року приблизно о 10 годині - належні потерпілій ОСОБА_12 чоловічі брюки ТМ «Мауег», вартістю 698 гривень;

04 грудня 2018 року приблизно об 11 годині 40 хвилин - належну ОСОБА_13 вуглошлифувальну машину ТМ «Grand», вартістю 612 гривень;

04 грудня 2018 року приблизно о 12 годині 15 хвилин належний ОСОБА_14 набір рожково-накидних хромованих ключів ТМ «Orient Professional», вартістю 637 гривень.

Окрім того, 16 грудня 2018 року приблизно о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_8 біля буд. №7 по проїзду Загородньому в м. Харків, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, з метою заволодіння чужим майном учинив на ОСОБА_15 напад, у ході якого, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, зокрема позбавленням її життя, схопив, утримував і тягнув за лямку одягнутої через плече ОСОБА_15 сумки «Marc Jacobs», наніс потерпілій удари ногами по лівій частині тулуба та руками по руках, наступив ногою на шию останньої, тим самим підтверджуючи реальність своїх погроз, після чого, вирвав і заволодів згаданою сумкою з грошовими коштами в сумі 650 гривень, гаманцем «Celine», банківськими картками «ПриватБанк», «Ощадбанк», мобільним телефоном «Apple IPhone 5», блиском для губ «Victoria Secret» та зв`язкою 3 ключів, заподіявши ОСОБА_15 2850 гривень майнової шкоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Московського районного суду м. Харків від 11 травня 2021 року та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України, за якою призначити обвинуваченому покарання 5 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш сурового покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання 5 років позбавлення волі.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що факт застосування та погрози застосування обвинуваченим насильства, небезпечного для життя й здоров`я ОСОБА_15 , яка тілесних ушкоджень не зазнала, за медичною допомогою не зверталась, не доведено належними та допустимими доказами в кримінальному провадженні, а ґрунтується лише на показаннях потерпілої, через це дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України неправильно.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Московського районного суду м. Харків від 11 травня 2021 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що:

прокурором не надано доказів застосування ним насильства щодо потерпілої ОСОБА_15 , зокрема судово-медичної експертизи, висновку медичного огляду, тому його дії підлягали перекваліфікації з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України;

обвинувальний акт складений з порушенням вимог процесуального закону та підлягав поверненню, оскільки не містить наведення фактичних обставин кримінальних правопорушень, даних, які стали підставою для проведення досудового розслідування, показань обвинуваченого та доказів на підтвердження його винуватості.

Прокурор ОСОБА_16 у порядку ст.403 КПК України відмовилась від поданої нею апеляційної скарги на вирок Московського районного суду м. Харків від 11 травня 2021 року, про що направила до суду апеляційної інстанції письмову заяву.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала відмову від апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_8 і його захисник ОСОБА_7 не заперечували щодо вказаної відмови органу прокуратури.

З огляду на зазначене, апеляційний розгляд за скаргою прокурора не здійснюється.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, міркування прокурора про заперечення щодо апеляційних скарг сторони захисту, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг сторони захисту та дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Виходячи з положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним 6 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України - таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Статтею 370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, факт того, що ОСОБА_8 16 грудня 2018 року приблизно о 19 годині 20 хвилин біля буд. №7 по проїзду Загородньому в м. Харків, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, відкрито незаконно заволодів майном потерпілої ОСОБА_15 , а саме сумкою «Marc Jacobs» з майном, яке в ній знаходилось: грошовими коштами в сумі 650 гривень, гаманцем «Celine», банківськими картками «ПриватБанк», «Ощадбанк», мобільним телефоном «Apple IPhone 5», блиском для губ «Victoria Secret» та зв`язкою 3 ключів, чим заподіяно потерпілій 2850 гривень майнової шкоди, ніким з учасників судового провадження не оспорюється та не заперечується.

Між тим, доводи сторони захисту про неправильну квалафікацію дій ОСОБА_8 як розбій, а не грабіж за вказаним епізодом, з посиланням на те, що обвинувачений не застосовував до потерпілої насильства, що є небезпечним для її життя або здоров`я, та не здійснював погрози застосування такого насильства, колегія суддів уважає необґрунтованими.

Із об`єктивної сторони розбій, як злочин проти власності, вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного, зокрема з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки). Вона має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Метою погрози є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Головним критерієм реальності погрози при розбою є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Так, потерпіла ОСОБА_15 під час допиту підтвердила, що раніше незнайомий їй ОСОБА_8 , рухаючись назустріч, неочікувано схопив її за руку та почав виривати одягнуту через її плече сумку, штовхав, бив, унаслідок чого вона впала на землю. Обвинувачений продовжував тягнути сумку, а в процесі нападу, погрожував її здоров`ю та життю насильством, висловлював намір позбавити життя, наказуючи їй не кричати, що вона сприймала реально та дуже злякалась наведеного, боялась за своє життя також і через те, що ОСОБА_8 при цьому наносив їй хаотичні удари руками та ногами, наступив ногою на шию, від чого їй було важко дихати. Далі ремінь сумки відірвався та обвинувачений зник із сумкою та речами, які були в ній, а вона звернулася за допомогою до працівників магазину з продажу килимових виробів, які викликали поліцію, після чого спільними зусиллями було затримано ОСОБА_8 . Від медичного освідування відмовилася у зв`язку з тяжкою хворобою матері, внаслідок даної обставини не мала моральних і фізичних сил для додаткових заходів при проведенні досудового розслідування.

01 лютого 2019 року ОСОБА_15 у ході проведеного з нею слідчого експерименту з допомогою статиста відтворила зазначені обставини вчиненого щодо неї обвинуваченим розбійного нападу із погрозою застосування небезпечного для її життя та здоров`я насильства, серед іншого показала й механізм і локалізацію спричинення їй у ході нападу ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що підтверджується протоколом проведення даної слідчої дії з фототаблицею (т.3 а.п. 209-215).

Свідок ОСОБА_17 працівник магазину з продажу килимових виробів, підтвердив показання потерпілої в тому, що вона підійшла до нього з напарником та просила допомоги, була дуже налякана, забруднена, плакала, майже не могла говорити, повідомляючи, що на неї напав обвинувачений, у ході чого, зокрема повалив на землю, давив шию ногою та вирвав сумку.

Свідок же ОСОБА_18 поліцейський, який прибував за викликом, підтвердив те, що безпосередньо після нападу на обличчі потерпілої були видимі тілесні ушкодження.

Зазначені вище докази об`єктивно стверджуються показаннями свідка ОСОБА_19 дочки ОСОБА_15 , яка засвідчила те, що після нападу опівночі бачила потерпілу із синцями на обличчі та шиї.

ОСОБА_15 і вказані вище свідки в установленому законом порядку були приведені до присяги, попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384 та 385 КК України, з обвинуваченим раніше не знайомі (до вчинення злочину), підстав обмовити ОСОБА_8 з їх боку не встановлено. При цьому дали логічні, послідовні показання про обставини вчинення злочину, які узгоджуються між собою та письмовими доказами в матеріалах кримінального провадження, а тому об`єктивних підстав не довіряти їх показанням в суду немає. У судовому засіданні апеляційної інстанції також обвинувачений підтвердив те, що він з потерпілою до вчинення злочину не був знайомий.

Таким чином, з аналізу викладених вище доказів безперечно доведеним є той факт, що ОСОБА_8 у ході вчиненого нападу з метою заволодіння майном, діючи неочікувано, рішуче та агресивно, виривав і вимагав у потерпілої негайно віддати належну їй сумку з речами, повалив на землю ОСОБА_15 , погрожуючи вбити останню, висловлююючи загрози її життю та здоров`ю застосуванням насильства, при цьому на підтвердження дійсності своїх намірів завдавав їй удари ногами та руками, а також здушував ногою шию, від чого в неї утворились видимі тілесні ушкодження, які помітили свідки безпосередньо після нападу. Цих дій обвинуваченого потерпіла дуже злякалась, за вказаних обставин його погрозу сприймала реально, як об`єктивну загрозу своєму життю та здоров`ю.

Тому твердження ОСОБА_8 про те, що він не висловлював потерпілій погроз застосування насильства та не спричиняв їй тілесні ушкодження із вказівкою на те, що їх у неї не було, правильно оцінені критично місцевим судом, оскільки вони спростовуються сукупністю наведених вище доказів і є обраним способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого обвинувачення.

Те, що під час досудового розслідування не проводилась судово-медична експертиза для встановлення ступеню тяжкості заподіяних ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, на чому акцентує увагу обвинувачений, не впливає на кваліфікацію злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, оскільки його (особи, яка раніше вчинила розбій) дії були кваліфіковані як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний саме з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, що є однією з альтернативних форм об`єктивної сторони названого злочину.

Наведені ж обставини свідчать про наявність у діях ОСОБА_8 усіх ознак, як суб`єктивної, так і об`єктивної сторони складу злочину, за який його засуджено, через це надана місцевим судом правова оцінка його діям за ч.2 ст.187 КК України є правильною.

Так само неспроможними слід визнати доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність вимогам закону обвинувального акта.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувальні акти щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 та ч.2 ст.187 КК України, які було складено слідчим та затверджено прокурором, містять відомості, передбачені п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України, в тому числі в них повно й чітко викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення із зазначенням обставин, що, відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також правова кваліфікація дій обвинуваченого (т.1 а.п. 1-5, т.2 а.п. 3-7).

Окрім того, після оголошення прокурором у судовому засіданні першої судової інстанції обвинувального акта ОСОБА_8 підтвердив зрозумілість висунутого йому обвинувачення, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в місцевому суді від 10 березня 2022 року (11:18-11:24 хвилини).

Разом з тим, аргументи апелянта про відсутність у обвинувальному акті даних, які стали підставою для проведення досудового розслідування, показань ОСОБА_8 , доказів і висновків на підтвердження його винуватості, є неприйнятними, так як, виходячи з вимог ст.291 КПК України, вказані відомості обвинувальний акт містити не повинен, а процес доказування винуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, здійснюється прокурором під час судового розгляду.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч.2 ст.187 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Суд першої інстанції при призначенні покарання виконав указані вище вимоги закону та врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким і нетяжким злочинами, їх характер, особу обвинуваченого, який судимий, учинив злочини через короткий проміжок часу (3 дні) після звільнення з місць позбавлення волі, де він відбував покарання за аналогічні корисливі злочини, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття й активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України, та обставину, що його обтяжує рецидив кримінальних правопорушень.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з обранням йому обов`язкового додаткового заходу примусу у вигляді конфіскації майна.

Призначене першою судовою інстанцією ОСОБА_8 покарання, яке за санкцією ч.3 ст.185 КК України мінімальне, ч.2 ст.187 КК України наближене до мінімального, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром є законним, справедливим та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено. Підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просить ОСОБА_8 , відсутні.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 (з доповненнями) та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харків від 11 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4