ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2022 Справа №607/8075/21 Провадження №1-кп/607/701/2022 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002416 від 16.12.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, українця, громадянина України, зареєстрованого за мешканця АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого різноробочим в друкарні ТзОВ «Т.Д.К.», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурорів Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2020 о 07 год. 09 хв. водій ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 та рухався вул.С.Будного м.Тернопіль в напрямку вул.Бережанська, наближаючись до регульованого сигналом світлофора перехрестя вул.С.Будного вул.Шептицького. Рухаючись у вказаному напрямку зі швидкістю в діапазоні 91…101 км/год., з найбільш ймовірною швидкістю 96 км/год., водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями (далі ПДР), який зобов`язував його рухатись в межах населеного пункту зі швидкістю не більше 50 км/год. Окрім того, під час руху водій ОСОБА_3 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.3 (б, д) ПДР.

Так, в цей час на зустріч автомобілю «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 , а саме лівою смугою транспортного потоку вул.С.Будного, до вул.Микулинецька, рухався технічно справний автомобіль «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який виїхав на перехрестя вул.С.Будного вул.Шептицького на зелений сигнал світлофора та зупинився в межах перехрестя, маючи на меті виконати поворот ліворуч на вул.Шептицького. Перед початком руху, водій ОСОБА_8 , всупереч вимогам п.п.10.1, 16.6 ПДР не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух, виконуючи поворот ліворуч і виїхав на смугу руху автомобіля «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 , створивши небезпеку для його руху і необхідну умову настання даної ДТП.

В свою чергу, водій ОСОБА_3 , реагуючи на небезпеку, застосував екстрене гальмування, намагаючись уникнути зіткнення із автомобілем «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 , однак не зміг цього зробити, оскільки в даній дорожній ситуації не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення і тим самим уникнути його, хоча мав таку можливість при умові руху автомобіля «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 зі швидкістю 50 км/год.

Тим самим дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.4 ПДР і вказана невідповідність перебуває у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правої кисті у вигляді закритого перелому 5-ої п`ясткової кістки, яка у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень - п.п.2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995.
Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.12.4 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .
За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середнього ступеня тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав частково. Показав, що дійсно 16.12.2020, керуючи транспортним засобом «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 70-80 км/год. по вул.С.Будного в м.Тернопіль в напрямку вул.Бережанська у своїй смузі дорожнього руху. Наблизившись до регульованого сигналом світлофора перехрестя по вул.С.Будного вул.Шептицького, за 30 метрів, побачив автомобіль «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 , який зупинився перед здійсненням повороту ліворуч, оскільки зобов`язаний був пропустити його транспортний засіб, що рухався на зустріч по головній дорозі на зелене світло світлофора. Втім, коли його автомобіль майже наблизився до перехрестя, водій автомобіля «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 раптово почав виконувати маневр повороту ліворуч, внаслідок чого і відбулася дорожньо-транспортна пригода. Вважає, що винуватцем ДТП є водій автомобіля «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 , який розпочав рух, виконуючи поворот ліворуч та виїхав на смугу руху його автомобіля, створивши небезпеку для руху автомобіля під його керуванням, який рухався по головній дорозі на зелене світло світлофора. На думку обвинуваченого ОСОБА_3 експерт прийшов до помилкового висновку про те, що за наведених в обвинувальному акті обставин, він рухався зі швидкістю 96 км/год. Одразу після ДТП, залишаючись на місці події, надавав допомогу пасажиру автомобіля марки «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 також висловив заперечення щодо задоволення цивільних позовів цивільного позивача ОСОБА_9 та прокурора, посилаючись на те, що шкода потерпілому заподіяна не з його вини.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини в пред`явленому йому обвинуваченні, його вина у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що у грудні 2020 року була пасажиром автомобіля «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 , яким керував її батько ОСОБА_8 , на теперішній час покійний. Рухаючись лівою смугою транспортного потоку вул.С.Будного до вул.Микулинецька в м.Тернопіль, зупинилися в межах перехрестя, маючи на меті виконати поворот ліворуч на вул.Шептицького. Пропустивши всі транспортні засоби, які згідно Правил дорожнього руху були зобов`язані пропустити, батько розпочав рух, виконуючи поворот ліворуч, після чого відбувся удар, а згодом вона отямилася в кареті швидкої допомоги. Ствердила, що транспортний засіб «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 вона не бачила, а відстань до автомобіля, який рухався назустріч була достатньо далекою. Вважає, що винуватцем ДТП є водій автомобіля «Renault Clio», який рухався з перевищенням дозволеної швидкості руху.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що 16.12.2020 працюючи водієм таксі та керуючи автомобілем «Skoda Oktavia» р.н. НОМЕР_3 , повертав на вул.Будного з вул.Шептицького в м.Тернопіль. В цей час на перехресті стояв автомобіль «Peugeot Expert», маючи намір повертати на вул.Шептицького. Згодом почув свист та удар, автомобіль «Renault Clio» побачив вже після ДТП, його руху перед цим не бачив.

Крім вищезазначених показів допитаних судом свідків, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 також підтверджується дослідженими та проаналізованими судом в судовому засіданні доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0002416 від 16.12.2020, згідно якого 16.12.2020 близько 07-ої години на перехресті вул.Шептицького вул.С.Будного в м.Тернопіль відбулось зіткнення автомобілів «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та «Renault Clіo» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від зіткнення автомобіль «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 відкинуло на нерухомий автомобіль «Skoda Octavia» р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внаслідок ДТП отримали тілесні ушкодження ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , а також пасажирка автомобіля «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 , 1974 року народження;
- рапортами інспектора-чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 від 16.12.2020 про те, що 16.12.2020 о 07 год. 07 хв. надійшло повідомлення ОСОБА_3 про те, що по вул.С.Будного (на Петриківському перехресті) трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Рено Кліо» р.н. НОМЕР_1 , «Пежо Експерт» р.н. НОМЕР_2 та «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_3 , з травмованими;
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою ДТП та долученою фототаблицею від 16.12.2020, згідно яких зафіксовано обстановку на місці вчинення злочину, слідову інформацію та транспортні засоби: «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 , «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 та «Skoda Oktavia» р.н. НОМЕР_3 ;

- висновком експерта № 1647 від 30.12.2020, згідно якого при дослідженні взірця крові ОСОБА_3 відібраного 16.12.2020 метолового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено;
- висновком експерта №182 від 09.04.2021 за результатами судово-медичної експертизи, згідно якої у ОСОБА_8 виявлено травму правої кисті у вигляді закритого перелому 5-ї п`ясткової кістки. Виявлене тілесне ушкодження супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до середньої тяжкості (п.п.2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995). Утворення вказаного ушкодження у ОСОБА_8 в результаті обставин дорожньо-транспортної пригоди, не виключається;
- висновком експерта № СЕ-19/120-20/12083-ІТ від 29.12.2020, за результатами транспортно-трасологічної експертизи, відповідно до якої встановлено, що зіткнення автомобіля «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 та «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 відбулось у поперечному напрямку відносно елементів проїзної частини дороги вул.С.Будного в межах регульованого перехрестя вул.С.Будного-вул.Шептицького, на лівій смузі руху транспортного потоку до вул.Бережанська, тобто на смузі руху автомобіля «Renault Clio»;

- протоколом огляду документів від 17.12.2020 - відеофайлів запису, що ведеться із камери спостереження, яка встановлена на перехресті вул.С.Будного вул.Шептицького в м.Тернопіль;
- протоколом огляду транспортного засобу «Renault Clio» р.н. НОМЕР_4 , яким встановлено габаритну довжину кузова автомобіля «Renault Clio»;

- висновком експерта №СЕ-19/120-21/231-ФТ від 08.02.2021, за результатами судової фототехнічної експертизи встановлено, що у відеозаписі «0000000.mp4», який знаходиться на оптичному диску Verbatim CD-R 700MB 52x 80min із наявним на ньому навколо центрального отвору номером: «126» в період часу (часова мітка на медіапрогравачі): 00:10:12 зображений транспортний засіб «Renault Clio» ймовірно рухався зі швидкістю в діапазоні: 91…101 км/год., з найбільш ймовірною швидкістю 96 км/год.;

- висновком експерта №СЕ-19/120-21/2158-ІТ від 03.03.2021 за результатами автотехнічної експертизи, відповідно до якого при заданому слідством комплексі варіантів вихідних даних, в умовах цієї дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «Renault Clio», повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 11.1, 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. При заданому слідством комплексі варіантів вихідних даних, в умовах цієї дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «Peugeot Expert» повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «дати дорогу»), 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху. При заданому слідством комплексі варіантів вихідних даних, водій автомобіля «Renault Clio», з моменту виникнення небезпеки для руху (початку виконання маневру повороту ліворуч автомобіля «Peugeot Expert»), не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення і тим самим уникнути його, як при швидкості руху автомобіля «Renault Clio» 91 км/год, так і при умові руху автомобіля «Renault Clio» із мінімальним значенням допустимо безпечної швидкості руху по умові видимості у напрямку руху водію 76 км/год, проте мав таку можливість при умові руху автомобіля «Renault Clio» із дозволеною швидкістю 50 км/год. При заданому слідством комплексі варіантів вихідних даних, невідповідностей в діях водія автомобіля «Renault Clio» вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. При заданому слідством комплексі варіантів вихідних даних, невідповідностей в діях водія автомобіля «Renault Clio» вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. При заданому слідством комплексі варіантів вихідних даних, дії водія автомобіля «Renault Clio» не відповідали вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху і вказана невідповідність перебуває у причинному зв`язку з настанням ДТП. Для оцінки дій водія автомобіля «Renault Clio» з точки зору їх відповідності вимогам п. 11.1 спеціальних знань в області судової автотехніки не потрібно і така оцінка експертом-автотехніком не проводиться. При заданому комплексі варіантів вихідних даних, на момент проведення експертизи невідомі причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «Peugeot Expert» діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху, отже його дії в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вимогам зазначених пунктів Правил. В даній дорожньо-транспортній ситуації, при заданому комплексі варіантів вихідних даних, невідповідність дій водія автомобіля «Peugeot Expert» вимогам п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП і є необхідною умовою її настання. Для оцінки дій водія автомобіля «Peugeot Expert» з точки зору їх відповідності вимогам п. 1.10 (в частині визначення поняття «дати дорогу») спеціальних знань в області судової автотехніки не потрібно і така оцінка експертом-автотехніком не проводиться. При встановлених обставинах розвитку дорожньо-транспортної пригоди і заданому слідством комплексі варіантів вихідних даних, невідповідність дій водія автомобіля «Renault Clio» вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху привела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тобто причиною настання даної ДТП - зіткнення транспортних засобів, з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля «Renault Clio», що рухався із перевищенням дозволеної швидкості, зазначеним вимогам пункту Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля «Peugeot Expert», які з технічної точки зору не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху, також перебувають в причинному зв`язку з настанням даної ДТП і є необхідною умовою її настання.

- посвідчення водія серії НОМЕР_5 від 31.10.2008 виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- а також речовими доказами у кримінальному провадженні згідно відповідних постанов слідчого від 16.12.2020, 17.12.2020, 05.03.2021.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Наведені в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 доводи про те, що за викладених в обвинувальному акті обставин, він керував транспортним засобом марки «Renault Clio» зі швидкістю 70-80 км/год. спростовуються висновком експерта №СЕ-19/120-21/231-ФТ від 08.02.2021, згідно якого транспортний засіб «Renault Clio» ймовірно рухався зі швидкістю в діапазоні: 91…101 км/год., з найбільш ймовірною швидкістю 96 км/год.

Судом не встановлено об`єктивних даних щодо недопустимості висновку експерта №СЕ-19/120-21/231-ФТ від 08.02.2021, оскільки вказана експертиза проведена відповідно до вимог чинного законодавства, висновок містить в собі докладні описи проведеного дослідження, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України, у зв`язку з чим зазначений висновок експерта суд визнає належним і допустимим доказом, а доводи обвинуваченого ОСОБА_3 в цій частині - неприйнятними.
Посилання сторони захисту на порушення водіємтранспортного засобу «Peugeot Expert» - потерпілим ОСОБА_8 вимог пунктів 10.1, 16.6 ПДР є слушними, оскільки зазначене підтверджено відповідним висновком експерта, втім зазначені доводи не спростовують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки злочин, передбачений ст.286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження ч. 2, загибель кількох осіб ч. 3); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Дії потерпілого ОСОБА_8 , що виразились у порушенні ним п.п.10.1, 16.6 Правил дорожнього руху, самі по собі не призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків - спричинення йому тілесних ушкоджень. Причинний зв`язок між діями потерпілого та наслідками відсутній, а тому порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху не зменшує та не виключає ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_3 .
Також суд враховує, що згідно ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_3 вимог пункту 12.4 Правил дорожнього руху (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год) в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_8 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Вказаний висновок суду узгоджується з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 1637/04), в якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується показами допитаних свідків, дослідженими судом висновками судових експертиз, та іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, які узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг дослідженої судом події.
Враховуючи викладене, суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середнього ступеня тілесних ушкоджень.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду 23.12.2005 №14«Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п.20: При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вперше притягається до кримінаальної відповідальності.
Крім того судом враховано те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду вказувала на те, що він у вчиненому не розкаявся, жалю щодо вчиненого не висловлював, критичну оцінку своєї протиправної поведінки не зробив, завдану шкоду не відшкодував.
З огляду на характер допущених ОСОБА_3 порушень правил безпеки дорожнього руху, з урахуванням даних щодо особи обвинуваченого, наслідків вчиненого і його відношення до таких, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та враховуючи, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Про необхідність призначення саме такого основного покарання, на переконання суду, свідчать ті обставини, що ОСОБА_3 вперше вчинив кримінальне правопорушення, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання. Крім цього, суд звертає увагу на необережну форму вини обвинуваченого ОСОБА_3 та допущення порушень Правил дорожнього руху також з боку потерпілого.
Поряд з цим, суд не знаходить підстав для застосування інших видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.286 КК України, оскільки вважає їх такими, що не призведуть до виправлення особи обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування ст.69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною статтею можуть бути застосовані.
Також при прийнятті рішення суд враховує, що санкція ч.1 ст.286 КК України є кумулятивною, оскільки вона передбачає наявність як основного, так і додаткового виду покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами. За правовою конструкцією положень санкції ч.1 ст.286 КК України такий вид покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами, законодавцем було визначено як обов`язковий додатковий вид покарання, без альтернативи не призначення додаткового покарання.
Таким чином, у цій нормі позбавлення права керувати транспортними засобами передбачається як обов`язкове додаткове покарання, тобто суд зобов`язаний призначити разом з основним покаранням і додаткове.
Щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_3 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.
Так, з урахуванням обставин скоєного злочину, який вчинено з необережності, характеру допущених ОСОБА_3 порушень Правил безпеки дорожнього руху, даних, які характеризують особу обвинуваченого, поведінки після вчинення злочину, враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність в матеріалах кримінального провадження даних про системний характер порушення обвинуваченим вимог ПДР, суд вважає за доцільне застосовувати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На думку суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та на переконання суду відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Стосовно пред`явлених цивільних позовів у даному кримінальному провадженні суд приходить до наступних висновків..
18.08.2021 потерпілим ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_3 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7700 гривень, моральної шкоди в розмірі 40000 грн. та 6000 гривень витрат на правову допомогу.

На стадії судового розгляду кримінального провадження, 29.09.2021 потерпілий, він же цивільний позивач, ОСОБА_8 помер. Ухвалою суду було замінено цивільного позивача ОСОБА_8 на його дружину ОСОБА_9 .
В судовому засіданні представник цивільного позивача ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 позов підтримав у повному обсязі та просив такий задовольнити. Просив врахувати, що в результаті ДТП потерпілому ОСОБА_8 було завдано шкоди його здоров`ю, зокрема, він отримав закритий перелом 5-ої п`ясткової кістки, що є тілесним ушкодженням середньої тяжкості. Зазначив, що внаслідок отриманих через ДТП травм потерпілий ОСОБА_8 , будучи особою похилого віку, був позбавлений нормального ритму життя, сну, погіршився загальний стан здоров`я, а тому просив стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 40000 грн. Адвокат ОСОБА_6 також вказав, що потерпілим за власні кошти (всього на суму 7700 грн.) придбавались необхідні ліки для лікування отриманих внаслідок ДТП травм, на підтвердження чого, до позовної заяви долучено квитанції. Також просив стягнути з ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Також потерпілим ОСОБА_8 були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень, які також просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов не визнав.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Згідно ч.1 ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в судовому засіданні повністю доведено спричинену потерпілому ОСОБА_8 даним кримінальним провадженням матеріальну шкоду на суму 7700 гривень. Даний факт підтверджується копіями квитанцій, які долучені до позову, а тому матеріальна шкода в даному розмірі повністю обґрунтована та підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 у повному обсязі.

Що стосується стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються з витрат на правову допомогу.

Як видно, сума понесених потерпілим витрат на правову допомогу підтверджується квитанціями від 09.06.2021, які містяться у матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи, що згідно ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_9 здійснені потерпілим ОСОБА_8 процесуальні витрати на правову допомогу, розмір яких знайшов своє підтвердження в ході розгляду даного кримінального провадження.

Що стосується вирішення цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд враховує наступне.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як зазначено у ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено в п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» від 02 липня 2004 року № 13, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (Із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) від 31 березня 1995 року № 4 (далі Постанова).
У абзаці 1 пункту 9 цієї ж Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Питання правонаступництва за позовними вимогами цивільного позивача та дії суду в разі смерті позивача у КПК України не врегульовані, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 5 ст.128 КПК України, керується положеннями ЦПК України.
Відповідно до приписів ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь - якій стадії судового процесу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, предметом позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_9 є вимога останньої щодо відшкодування їй моральної шкоди завданої неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_3 .
Приписами ст. 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
У пункті 27 Постанови ПВСУ № 1 від 27.02.2009 зазначено, що процесуальне правонаступництво у справах за позовами про відшкодування моральної шкоди не допускається.
Таким чином, суд вважає, що в частині моральної шкоди правонаступництво процесуальним та матеріальним законом не допускається, оскільки ці вимоги тісно пов`язані із особою первісного позивача, в даному випадку померлого ОСОБА_8 .
За наведеного та враховуючи, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, встановити обсяг страждань та характер немайнових втрат неможливо в зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_8 ..
Приписами п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, що була однією з сторін у справі, якщо спірні відносини не допускають правонаступництво.
Таким чином, суд вважає за необхідне закрити провадження за позовними вимогами цивільного позивача ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Також у даному кримінальному провадженні прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради подано цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 від злочину в розмірі 9828 грн. 21 коп., понесених закладом охорони здоров`я.

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 під час судового розгляду поданий ним в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради позов підтримав та просив такий задовольнити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 поданий прокурором позов не визнав.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши письмові докази в справі, суд знаходить позовні вимоги прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, при цьому, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно даних довідки директора КНП «Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги» ОСОБА_13 № 653 від 20.05.2021, потерпілий ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ТМКЛШД» з 16.12.2021 по 22.12.2020 (6 ліжко-днів) з діагнозом: ЗЧМТ; струс головного мозку; закрита травма шийного відділу хребта із вираженим больовим синдромом; забій осаднення м`яких тканин надбрівної ділянки справа; закритий перелом v-ї пясної кістки правої кисті без зміщення; тупа травма живота; закрита травма грудної клітки; забій грудної клітки та вартість лікування останнього становить 9828,21 грн.

Таким чином, з урахуванням належного підтвердження заявлених прокурором позовних вимог, в силу ст.ст.127-129 КПК України, ст.1206 ЦК України, заподіяна злочином шкода у вигляді витрат на лікування потерпілого підлягає стягненню з обвинуваченого у повному обсязі.

Також відповідно до ст.174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений на вилучений 16.12.2020 автомобіль марки «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_6 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 належить ОСОБА_14 , згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.12.2020 у справі №607/22102/20, а також на автомобіль «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 , 1998 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_8 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 належить ОСОБА_15 , згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.12.2020 у справі №607/22101/20.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не застосовувався.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_9 - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_9 - 7700 (сім тисяч сімсот) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 6000 (шість тисяч) гривень витрат на правову допомогу.
Провадження за цивільним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди - закрити.
Цивільний позов прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 поданого в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради - задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_3 в користь місцевого бюджету для перерахування фінансовому управлінню Тернопільської міської ради кошти, витрачені на лікування ОСОБА_8 , в розмірі 9828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 21 коп.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України скасувати арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.12.2020 у справах №607/22101/20 та №607/22102/20 на автомобіль марки «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_6 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 належить ОСОБА_14 , та на автомобіль «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 , 1998 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_8 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 належить ОСОБА_15 .

Речові докази: медичну картку №7143 КНП «ТМКЛШД» стаціонарного хворого ОСОБА_8 , яку згідно постанови слідчого від 05.03.2021 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002416 від 16.12.2020 та після проведення експертного дослідження постановлено передати на зберігання в архів КНП «ТМКЛШД», після набрання вироком законної сили, залишити у володінні архіву КНП «ТМКЛШД»; вісім рентгенограм від 16.10.2020 року на ім`я ОСОБА_8 та оптичний диск із результатами комп`ютерної томографії від 16.12.2020 року на ім`я ОСОБА_8 , які згідно постанови слідчого від 05.03.2021 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002416 від 16.12.2020 та після проведення експертного дослідження постановлено передати на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили, залишити у володінні спадкоємця ОСОБА_9 ; відеофайли (документи) 0000000.mp4, 5000000.mp4, які містяться на цифровому носії оптичному CD R диску Verbatim 700 MB/80min 52x із наявним навколо центрального отвору номером: «126», які згідно постанови слідчого від 17.12.2020 визнано речовими доказами та зберігаються при матеріалах кримінального провадження №0002416 від 16.12.2020 року, після набрання вироком законної сили, залишити при матеріалах кримінального провадження №0002416 від 16.12.2020; транспортний засіб марки «Renault Clio» р.н. НОМЕР_1 , який згідно постанови слідчого від 16.12.2020 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002416 від 16.12.2020 та зберігається на території майданчика для тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП в Тернопільській області, що за адресою: с.Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику ОСОБА_14 ; транспортний засіб марки «Peugeot Expert» р.н. НОМЕР_2 , який згідно постанови слідчого від 16.12.2020 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002416 від 16.12.2020 та зберігається на території майданчика для тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП в Тернопільській області, що за адресою: с.Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_15 ; транспортний засіб марки «Skoda Octavia» р.н. НОМЕР_3 , який згідно постанови слідчого від 16.12.2020 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002416 від 16.12.2020 та зберігається на території майданчика для тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП в Тернопільській області, що за адресою: с.Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, після набрання вироком законної сили повернути власнику або законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових автотехнічних експертиз від 22.12.2020 №СЕ-19/120-20/12086-ІТ в розмірі 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 70 коп.; від 23.12.2020 №СЕ-19/120-20/12087-ІТ в розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 коп., від 03.03.2021 №СЕ-19/120-21/2158-ІТ в розмірі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 30 коп.; судової транспортно-трасологічної експертизи від 29.12.2020 №СЕ-19/120-20/12083-ІТ в розмірі 2942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) грн. 10 коп.; судових експертиз за експертною спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власникові транспортного засобу» від 28.12.2020 №СЕ-19/120-20/12072-АВ в розмірі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) грн. 50 коп.; від 29.12.2020 №СЕ-19/120-20/12070-АВ в розмірі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) грн. 50 коп.; судової фототехнічної експертизи від 08.02.2021 №СЕ-19/120-21/231-ФТ в розмірі 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) грн. 40 коп.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1