Справа № 159/1103/21 Провадження №11-кп/802/211/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
(в режимі відеоконференцзв`язку),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2013 року за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією Ѕ частини належного йому на праві приватної власності майна. Звільнений 05.08.2020 по відбуттю покарання,

засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня затримання, тобто з 10 лютого 2021 року.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп.

Вироком вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що повторно, 15 вересня 2020 року приблизно о 22 годині, перебуваючі у стані алкогольного спяніння, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, керуючись метою заволодіння чужим майном, відкрито викрав з плеча ОСОБА_8 сумку чорного кольору, чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 3280,00 грн.

Крім цього, він же, повторно, 01 січня 2021 року, приблизно об 11 годині, перебуваючи за фактичним місцем проживання в квартирі на АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, керуючись метою заволодіння чужим майном, відкрито викрав у потерпілої ОСОБА_9 мобільний телефон марки «iPhone 5S» та золотий ланцюжок вагою 3 грами проби «585», чим завдав останній майнової шкоди на загальну суму 6525,36 грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. При призначенні покарання не в повній мірі взято до уваги тих обставин, що він свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував шкоду завдану потерпілим у повному обсязі. Зазначає також і про неврахування місцевим судом перебування на його утриманні хворої матері, наявність тяжкого сімейного та матеріального становища, добровільного проходження курсу лікування від алкогольної залежності та позитивної характеристики за місцем проживання. Вказує про не дослідження судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого.

Оскільки призначене покарання є явно несправедливим та суворим, взявши до уваги всі вищевказані обставини, вирок суду першої інстанції просить змінити в частині призначеного покарання, призначивши більш м`яке покарання, ніж передбачене ч.2 ст. 186 КК України, тим самим застосувавши щодо нього ст. 69 КК України.

До початку судового розгляду адвокат ОСОБА_10 подав заяву про припинення дії доручення на представлення інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 . Прокурор та обвинувачений, кожен зокрема, не заперечували про продовження розгляд справи у його відсутності. Зважаючи на те, що у даному кримінальному провадженні участь захисника не є обов`язковою, апеляційний суд визнав за можливе проведення судового розгляду без залучення обвинуваченому ОСОБА_7 захисника.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, просив залишити в силі оскаржений вирок, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення згідно з вимогами ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, наведеними у вироку і оціненими судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється.

Обвинувачений в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Проте такі твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Згідно з вимогами ст.65КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке статтею 12 КК України віднесено до тяжкого, та дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, впродовж нетривалого часу по відбуттю покарання знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення. При цьому судом наведено переконливі доводи про необхідність обрання саме такої міри покарання у виді позбавлення волі.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції правильно відніс часткове визнання вини та повне відшкодування завданої шкоди, до обставин, що його обтяжують вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому, врахував дані про його особу, який є особою молодого віку, поведінку в судовому засіданні, яка засвідчувала бажання виправити допущенні помилки, позицію потерпілих, які його вибачили та не наполягали на суворому покаранні, а також проходження курсу лікування від алкогольної залежності.

Таким чином, фактично враховані місцем судом обставини, на які посилається апелянт.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк 4 (чотири) роки.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Перебуває на утриманні хворої матері, наявність тяжкого сімейного та матеріального становища, позитивної характеристики за місцем проживання не впливає на правильність висновків суду та не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання з мотивів наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить. Тому доводи обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року щодо останнього. - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року щодо останнього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді