Справа № 525/67/20
Номер провадження 1-кп/525/7/2022
Вирок
Іменем України

20 жовтня 2022 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в селищі Велика Багачка, кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в селі Мостовівщина Великобагачанського району Полтавської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, освіта повна загальна середня, непрацюючого, за станом здоров`я групи інвалідності не має, не судимого,
по ч. 1 ст. 286 КК України, -
встановив:
12 жовтня 2019 року, близько 08 години 40 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , з автомобільним причепом марки "ЛЕВ", державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить обвинуваченому, виїхавши з другорядної автодороги Глобино-Мостовівщина, на автомобільний шлях міжнародного значення М03, сполученням Київ-Харків-Довжанський та рухаючись на 269 кілометрі + 400 метрів даного автошляху по правій полосі в напрямку села Сидорівщина Миргородського району Полтавської області, не оцінивши дорожню обстановку, не переконавшись у відсутності перешкоди для здійснення перестроювання транспортного засобу в крайню ліву полосу руху з метою здійснення розвороту, порушив вимогу пунктів 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, допустив зіткнення своїм переднім лівим крилом з передньою правою частиною транспортного засобу марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому належить даний транспортний засіб.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку експерта судово-медичної експертизи, потерпілому ОСОБА_7 завдано тілесні ушкодження: крайового перелому малогомілкової кістки, в нижній третині, перелом 5-ї плюсневої кістки лівої ступні, в області лівої стопи гематома, в області правого колінного суглобу рвана рана, набряклість, гематома правого колінного суглобу, які по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину не визнав.
В своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що дійсно 12 жовтня 2019 року близько 09 години, керував транспортним засобом марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , з автомобільним причепом марки "ЛЕВ", державний номерний знак НОМЕР_2 , виїхав з другорядної автодороги Глобино-Мостовівщина, на автомобільний шлях міжнародного значення М03, сполученням Київ-Харків-Довжанський, з метою здійснити розворот для подальшого з`їзду з автошляху на другорядну дорогу, зазначав, що виконуючи маневр перестроювання в крайню ліву полосу для розвороту, контролював обстановку, вказував, що бачив у дзеркало заднього виду транспортний засіб потерпілого, який був вдалині, і як він бачив рухався по крайній правій смузі в попутному з ним напряму, а тому він не міг створювати небезпеку своїм маневром, зважаючи, що на даний момент його транспортний засіб разом із причепом знаходився повністю на крайній лівій смузі руху, рухаючись зі швидкістю близько 20 км/год. Коли автомобіль потерпілого перестроювався у крайню ліву смугу не бачив. Швидкість автомобіля потерпілого оцінює значною, близько 100 км/год, а можливо і більшою, а причиною зіткнення те, що потерпілий рухався із перевищенням допустимої швидкості руху на даному відрізку автошляху та вчасно не виявив перешкоду, що і стало причиною зіткнення. Зазначав, що на даній ділянці дороги виконувалися дорожні роботи, але обстановка йому була добре відома, так як він часто користується саме даним шляхом. Цього разу їхав в автомобілі зі своєю дружиною, погода була добра, видимість не обмежена, ясно, без опадів. Після дорожньо-транспортної пригоди потерпілого з місця пригоди забрала швидка допомога. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали значні механічні ушкодження. Винним себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, докази зібрані в матеріалах кримінального провадження не доводять його вини, а ті, що зібрані вважає - не достатніми. З матеріалами кримінального провадження сам особисто не знайомився, з матеріалами справи знайомився лише захисник, наголошував, що під час проведення додаткового огляду на місці події були присутні: слідчий, експерт, захисник, потерпілий, поняті. Йому права та обов`язки та право не свідчити проти себе слідчий не роз`яснював, потерпілому слідчий теж не роз`яснював права, що він вважає грубим порушенням його прав в межах даного кримінального провадження. Щодо поданого до нього цивільного позову, то він вважає його безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає в повному обсязі.
Незважаючи на позицію обвинуваченого, вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, при зазначених вище обставинах підтверджується наступними доказами, дослідженими судом у судовому засіданні.
Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який у своїх показаннях наданих суду, пояснив, що 12 жовтня 2019 року, близько 08 години 40 хвилин, керуючи транспортним засобом марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , який є його власністю, на автодорозі сполученням Київ-Харків-Довжанський, в крайній лівій смузі руху в сторону міста Харків, зіткнувся із транспортним засобом марки "ВАЗ-2102", з автомобільним причепом, під керуванням водія ОСОБА_5 , який здійснюючи маневр перестроювання, фактично впоперек переїжджав автошлях із правої полоси руху в ліву крайню полосу руху, ім`я водія він дізнався в подальшому в ході проведення кримінального провадження. В належному йому транспортному засобі перебували в якості пасажирів його дружина та дитина, інша особа. Зазначив, що рухаючись зі швидкість близько 100 км/год він тільки і встиг відхилитися вліво в напрямку руху, але уникнути зіткнення не зміг. В момент зіткнення транспортний засіб "ВАЗ-2102" з автомобільним причепом фактично займав впоперек дві полоси руху в попутному напрямку. Транспортні засоби зіткнулися: транспортний засіб "ВАЗ-2102" своїм переднім лівим крилом з передньою правою частиною його транспортного засобу марки "Subaru Forester", після чого його автомобіль зіткнувся з бетонним блоком, який розділяв смуги руху на автошляху в зустрічних напрямках. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали значні механічні ушкодження, а він отримав тілесні ушкодження, вказав, що першу медичну допомогу йому надавали у Великобагачанській районній лікарні, де йому наклали гіпс на ногу та надали відповідну медичну допомогу, подальший курс лікування проходив за місцем проживання, зазначав, що отримані ушкодження його турбують і зараз. Причиною дорожньо-транспортної пригоди вважає небезпечний маневр обвинуваченого. Свій цивільний позов підтримує в повному обсязі. В рахунок відшкодування шкоди обвинуваченим йому не було відшкодовано нічого.
Показаннями свідка сторони обвинувачення ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що 12 жовтня 2019 року близько 08 години 40 хвилин, вона з чоловіком, донькою та пасажиркою, рухалися по автодорозі Київ Харків в напрямку міста Харків. Їдучи в автомобілі на передньому пасажирському сидінні дрімала, прокинулася від сигналу автомобіля та побачила момент зіткнення. Автомобіль потерпілого її чоловіка, знаходився на крайній лівій полосі руху, а поряд був інший автомобіль з причепом, який перекривав їм рух. Зліва від нах знаходилися бетонні блоки. Автомобіль в якому вони їхали, передньою правою частиною зіткнувся з передньою лівою частиною автомобіля обвинуваченого. Вона з донькою ніяких тілесних ушкоджень не отримали, у чоловіка було шість переломів, після дорожньо-транспортної пригоди його забрала швидка до лікарні.
Рапортом чергового Великобагачанського відділення поліції від 12.10.2019 року про надходження повідомлення 12.10.2019 року о 08:44:00 годині про дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилася за участю двох автомобілів на автомобільному шляху міжнародного значення М03 між селами Широкіно та Красногорівкою, на повороті на Глобине (том 1 а.п. 8).
Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2019 року, з фототаблицями до нього та схемою місця ДТП, який здійснено в присутності понятих, згідно якого вбачається, що 12 жовтня 2019 року, дорожньо-транспортна пригода відбулася на 269 кілометрі + 400 метрів автомобільному шляху міжнародного значення М03, сполученням Київ-Харків-Довжанський, місце зіткнення розташоване на проїзній частині дороги на крайній лівій смузі для руху у напрямку міста Харкова, після перехрестя з дорогою до міста Глобине по напрямку руху в сторону міста Харкова, в світлу пору доби, на горизонтальній ділянці дороги, прямій без обмеження огляду, де зіткнулися транспортні засоби марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , з автомобільним причепом марки "ЛЕВ", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 та транспортний засіб марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням потерпілого ОСОБА_7 , місце зіткнення розташоване перед дорожнім знаком 5.29 Місце для розвороту із табличкою до дорожніх знаків 7.1.1 із значенням 150 метрів, інші важливі обставини дорожньо-транспортної пригоди (т. 2 а.п. 9-26).
Суд звертає увагу на те, що відповідно до Схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2019 року зіткнення відбулося на крайній лівій смузі для руху у напрямку міста Харкова, причому ширина смуги становить 3,60 метра, а місце зіткнення знаходиться ближче до лівого краю проїзної частини. Дорожньо-транспортна пригода відбулася на ділянці дороги, де проводилися дорожні роботи, що видно із фототаблиць долучених до протоколу, дорога з чотирма смугами руху. Права і ліва смуга руху була розділена бетонними блоками при організації дорожнього руху при виконанні дорожніх робіт. Зіткнення відбулося на визначеній у схемі відстані до знаку 5.29 Місце для розвороту після якого було визначено місце для розвороту.
Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2019 року складений відповідно вимог ст. 237 КПК України. У змісті протоколу є відповідні відомості про те, що при огляді слідчим складено схему, яка відповідає положенням ч. 7 ст. 237 КПК України, про що зазначено в п. 27 Протоколу, а тому суд не вбачає підстав для визнання доданої до протоколу Схеми місця дорожньо-транспортної пригоди (том 2 а.п. 14) недопустимим доказом по справі.
Транспортний засіб марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 (том 2 а.п. 66, 67).
Транспортний засіб марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до технічного паспорту автомобіля належить ОСОБА_8 (том 2 а.с. 73, 74), автомобільний причепом марки "ЛЕВ", державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 (том 2 а.п. 76).
Двома протоколами огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.11.2019 року з схемами місця ДТП, які здійснено в присутності понятих (том 2 а.п. 32-39), а також в присутності серед інших обвинуваченого, його захисника, потерпілого, протоколи містять відомості про точне розміщення місця зіткнення по відношенню до лівого краю проїзної частини, а також здійснено повторно вимірювання ширини крайньої лівої смуги для руху у напрямку міста Харкова, інші відомості щодо місця дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому суд приймає до уваги, що дані огляди проводилися на вимогу експерта для уточнення відповідних відомостей, огляд проходив вже на відремонтованій ділянці шляху, про що свідчить відсутність окремих елементів, які наявні в первинній Схемі місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2019 року, між тим, як схематичне місце зіткнення так і ширина крайньої лівої смуги для руху у напрямку міста Харкова, наявність другої смуги руху у напрямку міста Харкова, інші елементи дороги і знаки, узгоджуються між собою.
Суд не приймає до уваги позицію сторони захисту, що надані стороною обвинувачення Протоколи огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.11.2019 року з схемами місця ДТП слід визнати недопустимими доказами по справі з огляду на те, що вони собою представляють фактично слідчі експерименти, які слід проводити відповідно до ст. 240 КПК України, зважаючи на те, що вид слідчої (розшукової) дії в межах кримінального провадження визначається саме відповідальною посадовою особою, яка повноважна її проводити та саме на ній лежить обов`язок щодо дотримання відповідних положень процесуального закону, які регулюють проведення відповідної процесуальної дії, а тому суд сприймає надані до суду протоколи як підтвердження проведення в межах даного кримінального провадження саме огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з метою уточнення відомостей для проведення відповідної експертизи в межах даного кримінального провадження.
Щодо посилання сторони захисту, що їм як особам, які брали участь у проведенні слідчої (розшукової) дії, а саме: Огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.11.2019 року слідчим не роз`яснювалися їх права і обов`язки, передбачені КПК України, а також відповідальність, встановлена законом, а тому вказані слідчі дії слід визнати недопустимими внаслідок істотного порушення прав обвинуваченого, то суд зазначає наступне.
На момент проведення вказаних вище дій обвинувачений не мав статусу підозрюваного, що підтверджується відомостями із реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000311 (том 1 а.п. 4, 5), повідомлення про підозру ОСОБА_5 оголошено 10.01.2020 року.
Визначення статусу особи при проведенні слідчої (розшукової) дії покладається на відповідальну посадову особу, яка здійснює зазначену дію під час досудового розслідування.
Слідчий вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, що і було здійснено слідчим при проведенні зазначеної вище процесуальної дії. Слідчим залучено в якості учасників процесуальної дії ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 .
Право на захист учасника процесуальної дії ОСОБА_5 за наявності при проведенні слідчої дії за присутності його захисника суд вважає порушено не було.
Зміст протоколу огляду місця події не містить відмітки про роз`яснення слідчим учаснику ОСОБА_5 його прав, які визначені ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, між тим даний протокол підписаний обвинуваченим ОСОБА_5 , його захисником ОСОБА_6 , що свідчить про належне ознайомлення зі змістом протоколу даних осіб, зауваження ними до протоколу відсутні, а протокол містить відповідну інформацію про те, що заяви даних осіб були внесені до змісту протоколу та враховані при виготовленні відповідної Схеми до протоколу, яка також була підписана даними особами без відповідних зауважень, при обговоренні в судовому засіданні сторона захисту не зазначила, у який спосіб при проведенні процесуальної дії слідчим було обмежено її права, а тому зважаючи на положення ст. ст. 86, 87 КПК України, суд не знаходить підстав для визнання Протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.11.2019 року, в якому брали участь особа ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_6 , недопустимим доказом по справі.
Висновком експерта комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 2330/2331 від 09.02.2022 року (т. 3 а.п. 18-33), відповідно до висновків якої: 1) В момент первинного контакту транспортний засіб марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , та транспортний засіб марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , своєю передньою правою частиною контактував з переднім лівим крилом автомобіля "ВАЗ-2102". Кут між подовжніми вісями в момент первинного контактування приблизно 65,5….70,0 градусів; 2) Визначити взаємне розташування транспортного засобу марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , та транспортного засобу марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , по відношенню до елементів дороги в числових розмірах не видається за можливе по причині відсутності слідів їх переміщення на стадії зближення до моменту зіткнення; 3) Враховуючи механічні ушкодження транспортних засобів, їх кінцеве розташування, слідову інформацію, зафіксовані на місці ДТП, визначити експертним шляхом швидкість руху автомобіля "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , до моменту ДТП неможливо з мотивів, викладених в дослідницькій частині висновку експертизи; 6) В даній дорожній обстановці водій транспортного засобу марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_7 при обраній швидкості руху не мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем "ВАЗ-2102" під керуванням водія ОСОБА_5 екстреним гальмуванням із зупинкою автомобіля до лінії руху автомобіля "ВАЗ-2102" при вибраній ним швидкості руху 100.0 км/год., а за умови руху з допустимою швидкості руху транспортних засобів на даній ділянці дороги (50 км/год.), мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем "ВАЗ-2102"; 8) В даній дорожній обстановці водій транспортного засобу марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути зіткнення, шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 10,3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру; 9) В дані дорожній обстановці в діях водія транспортного засобу марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1, 10,3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
Вивчивши зміст висновку експерта комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 2330/2331 від 09.02.2022 року, проаналізувавши зміст допиту експерта ОСОБА_10 , який був викликаний для допиту для роз`яснення висновку в судове засідання, що підтримав свій висновок, суд не приймає доводи сторони захисту, що саме відомості отримані при проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.11.2019 року за участю обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 були визначальними при проведенні відповідного експертного дослідження.
Висновком експерта судово-медичної експертизи № 213 від 21.10.2019 року (т. 2 а.п. 27-28), відповідно до висновків якої: 1) Згідно наданої медичної документації, а саме історії хвороби № 2972 Великобагачанської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_7 , у нього має місце: крайовий перелом малогомілкової кістки, в нижній третині; перелом 5-ї плюсневої кістки лівої ступні, в області лівої стопи гематома, в області правого колінного суглобу рвана рана, набряклість, гематома правого колінного суглобу, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, також, можливо, під час дорожньо-транспортної пригоди та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Щодо позиції сторони захисту про недопустимість висновку експерта, як доказу в межах даного кримінального провадження з огляду на те, що медична документація, яка досліджувалася при наданні зазначеного висновку не долучена до матеріалів кримінального провадження, на клопотання сторони захисту стороною обвинувачення для ознайомлення стороні захисту відповідно до положень ст. 290 КПК України не відкривалася, що порушило право обвинуваченого на захист, порядок надання медичної документації слідчим до експертної установи проведений з порушеннями належної процедури, при цьому слідчим поза увагою залишено те, що медична інформація підпадає під категорію охоронюваної законом таємниці, а сам зміст висновку експерта з посиланням на відповідну інформацію породжує сумніви, що у потерпілого було виявлено саме такий перелік тілесних ушкоджень, який вказано у заключній частині висновку, то суд зазначає наступне.
Послідовність викладу в диспозиції ст. 2 КПК України, яка визначає завдання кримінального провадження, як зазначає Велика Палата Верховного Суду дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду (Постанова Великої Палати ВС від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22) https://reyestr.court.gov.ua/Review/106141457).
Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.
В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду мають бути права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права. На користь такого висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання.
Велика Палата Верховино Суду констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).
У кожному із зазначених вище випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.
Наданий на дослідження суду доказ по справі, а саме Висновок експерта судово-медичної експертизи № 213 від 21.10.2019 року, суд не вважає недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні з огляду на те, що даний доказ належним чином був відкритий відповідно до положень ст. 290 КПК України, стороні захисту, а порядок проведення експертизи відповідає вимогам процесуального закону. Сам факт того, що медична документація не була надана стороною обвинувачення для ознайомлення на вимогу сторони захисту, суд не розглядає як такий, що порушує право обвинуваченого на захист, з огляду на те, що вказана медична документація до кримінального провадження не долучалася і у віданні сторони обвинувачення, на час такого звернення сторони захисту з відповідним клопотанням про ознайомлення, не перебувала. Самостійно, сторона захисту в межах змагальності процесу не вчиняла процесуальний дій (ст. ст. 160, 333 КПК України) з метою ознайомитися з медичною документацією, яка була досліджена в межах проведеної судово-медичної експертизи, а тому суд на знаходить з зазначених підстав порушень прав обвинуваченого.
Посилання сторони захисту на порушення необхідної процедури при отриманні та передачі медичних документів від медичної установи де знаходилися документи до експертної установи з посиланням на те, що зазначені документи підпадають під категорію документів, які містять охоронювану законом таємницю за ознакою: відомості, які можуть становити лікарську таємницю, зважаючи на те, що вказана інформація стосується саме потерпілої особи і жодним чином не відноситься до сторони захисту, а саме до обвинуваченого, суд не вважає достатнім для визнання зазначеного висновку експерта недопустимим з огляду на те, що стороною захисту не наведено як дані дії порушили права і свободи обвинуваченого в даному кримінальному провадженні.
Щодо позиції про те, що окремі медичні документи можуть не відноситися до потерпілої особи чи бути сфальсифікованими, то суд зазначає, що належність та допустимість наданих на експертне дослідження документів перевірялася судовий експертом, який був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову від виконання експертизи по ст. ст. 384, 385 КК України, а сам експерт був допитаний в судовому засіданні і наданий до суду експертний висновок підтримав у судовому засіданні, а тому суд до уваги не приймає.
Зауваження сторони захисту, що зміст Висновку експерта судово-медичної експертизи № 213 від 21.10.2019 року у своїй описовій частині має вказівки на різні медичні документи, що містять розбіжності в описах тілесних ушкоджень, суд не вважає таким, що породжує об`єктивні сумніви у висновку, який зроблено експертом, з огляду на те, що експертиза саме і була призначена для встановлення повного переліку ушкоджень, які отримав потерпілий, а сукупність ушкоджень, яка зазначена у синтезуючій частині висновку не має протиріч щодо змісту описової частини.
Оцінюючи наданий на дослідження доказ по справі, а саме Висновок експерта судово-медичної експертизи № 213 від 21.10.2019 року на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд дослідивши обставин даної справи не знаходить підстав для визнання даного доказу недопустимим з мотивів зазначених вище.
Висновком експерта судової автотоварознавчої експертизи № 374 від 24.12.2019 року (т. 2 а.п. 47-58), відповідно до висновків якої: 1) Ринкова вартість автомобіля марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , станом на 12.10.2019 року, становить 318650,00 (триста вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок); 2) Вартість матеріального збитку завданого внаслідок механічного пошкодження автомобіля марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , станом на 12.10.2019 року, становить 318650,00 (триста вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок).
Суд приймає до уваги, що зазначеною вище експертизою визначено розмір збитків, завданих потерпілому в результаті пошкодження його транспортного засобу.
Висновком експерта судової автотоварознавчої експертизи № 375 від 23.12.2019 року (т. 2 а.п. 60-65), відповідно до висновків якої: 1) Вартість матеріального збитку завданого внаслідок механічного пошкодження автомобіля марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , станом на 12.10.2019 року, становить 10617,00 (десять тисяч шістсот сімнадцять гривень 00 копійок).
Висновок даної експертизи підтверджує те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 12 жовтня 2019 року, близько 08 години 40 хвилин, транспортний засіб марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , на автомобільному шляху міжнародного значення М03, сполученням Київ-Харків-Довжанський, на 269 кілометрі + 400 метрів даного автошляху, отримав механічні ушкодження.
Висновком експерта інженерно-транспортної експертизи № 647 від 27.11.2019 року (т. 2 а.п. 41-45), відповідно до висновків якої: 1) В умовах заданої події водій автомобіля марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_7 не мав технічну можливість запобігти зіткнення екстреним гальмуванням з моменту виникнення небезпеки при вибраній швидкості рівній 100 км/год.
Суд вважає, що в зазначеній частині зазначений вище висновок кореспондується із висновками зробленими експертом при проведенні комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 2330/2331 від 09.02.2022 року (т. 3 а.п. 18-33), яка призначалася для з`ясування обставин справи з урахуванням відомостей, які стали відомі під час судового розгляду.
Допитані в судовому засіданні свідок сторони обвинувачення ОСОБА_11 та свідок сторони захисту ОСОБА_12 у своїх показаннях наданих суду фактично підтвердили обставини справи зазначені у змісті обвинувального акту поданого до суду, що стосуються місця, часу, обстановки, а також отримання потерпілим тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Між тим суд не приймає до уваги показання свідка сторони захисту ОСОБА_12 щодо того, що в момент зіткнення автомобіль її чоловіка рухався по крайні лівій смузі руху, з огляду на те, що дане твердження суперечить і не узгоджується з іншими доказами дослідженими судом в даному кримінальному провадженні.
Суд покладає в основу висновки експерта комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 2330/2331 від 09.02.2022 року (т. 3 а.п. 18-33), які були ним підтримані при його допиті в судовому засіданні в межах даного кримінального провадження і приходить до висновку з урахуванням п. 1 вказаного експертного висновку, з урахуванням інших проаналізованих судом доказів, які були досліджені судом під час судового розгляду, що зіткнення відбулося саме під час здійснення перестроювання транспортного засобу, яким керував обвинувачений із крайньої правої полоси руху в крайню ліву полосу руху, про що свідчить також і встановлене місце зіткнення транспортних засобів, що узгоджується із показаннями потерпілого про те, що автомобіль, під керуванням обвинуваченого різко виїхав на його полосу руху.
Суд оцінює критично показання обвинуваченого в частині того, що зіткнення відбулося в момент його перестроювання із крайньої лівої полоси руху на полосу розвороту, яка розпочиналася після відповідного знаку 5.29 Місце для розвороту із табличкою до дорожніх знаків 7.1.1 із значенням 150 метрів, і що перестроювання він розпочав, коли його автомобіль рухався по крайній лівій полосі руху, та такими, що суперечать іншим дослідженим в судовому засіданні доказам, і вважає їх такими, що направлені на спотворення об`єктивної істини з метою уникнення від відповідальності.
Щодо наданого на дослідження в судовому засіданні стороною захисту на підтвердження своєї позиції висновку експерта судової автотехнічної експертизи № 2 від 28.02.2020 року (том 2 а.п. 139-151), то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Суд не приймає до уваги висновок експерта судової автотехнічної експертизи № 2 від 28.02.2020 року в частині (п. 1), а саме що: з врахуванням переміщення автомобіля "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 від місця зіткнення до кінцевого його положення на проїзній частині після ДТП величина швидкості руху автомобіля "Subaru Forester" перед зіткненням визначається більшою 110.6 км/год, з огляду на те, що даний Висновок суперечить пункту 4 Висновку експерта комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 2330/2331 від 09.02.2022 року (т. 3 а.п. 18-33), який судом взято за основу, а експертиза проводилася в тому числі і для з`ясування даного питання, з мотивів в дослідницькій частині даного висновку, який вказує, що Враховуючи механічні ушкодження транспортних засобів, їх кінцеве розташування, слідову інформацію, зафіксовані на місці ДТП, визначити експертним шляхом швидкість руху автомобіля "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , до моменту ДТП неможливо з мотивів, викладених в дослідницькій частині висновку експертизи. Суд не приймає до уваги і п. 2 Висновку експерта судової автотехнічної експертизи № 2 від 28.02.2020 року, який кореспондується з п. 1 Висновку.
Суд не приймає до уваги висновок експерта судової автотехнічної експертизи № 2 від 28.02.2020 року в частині (п. 6), що: в даній дорожній ситуації, при обставинах пригоди вказаних водієм ОСОБА_5 , в діях водія ОСОБА_5 . невiдповiдностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з даною пригодою, не вбачається, так як дане твердження базується на показаннях обвинуваченого, що зіткнення відбулося в момент його перестроювання із крайньої лівої полоси руху на полосу розвороту, яка розпочиналася після відповідного знаку 5.29 Місце для розвороту із табличкою до дорожніх знаків 7.1.1 із значенням 150 метрів, і що перестроювання він розпочав, коли його автомобіль рухався по крайній лівій полосі руху, що було взято експертом за основу, а судом визнано таким, що суперечить іншим дослідженим в судовому засіданні доказам по справі.
Інші висновки експерта судової автотехнічної експертизи № 2 від 28.02.2020 року, суд до уваги не приймає, з огляду на те, що вони базуються на тому, що експертом взято за основу показання обвинуваченого, що зіткнення відбулося в момент його перестроювання із крайньої лівої полоси руху на полосу розвороту, яка розпочиналася після відповідного знаку 5.29 Місце для розвороту із табличкою до дорожніх знаків 7.1.1 із значенням 150 метрів, і що перестроювання він розпочав, коли його автомобіль рухався по крайній лівій полосі руху та з урахуванням висновків зазначених в п. п. 1, 2, 6, до яких суд відноситься критично, та які суперечать іншим доказам у справі.
Щодо швидкості руху транспортного засобу, яким керував потерпілий в момент зіткнення, то суд приймає показання потерпілого, як належні та не спростовані іншими доказами у справі, а саме, що потерпілий до зіткнення рухався із швидкістю 100 км/год.
Щодо позиції суду про те, чи обрана швидкість руху була допустимою швидкістю руху транспортного засобу на даній ділянці дороги, то суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 12.6 Правил дорожнього руху України, поза населеними пунктами на всіх дорогах дозволяється рух із швидкістю: ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год.
Суд не приймає до уваги позицію сторони захисту про те, що зіткнення відбулося в мажах дії знаку 3.29 Обмеження максимальної швидкості 50 км/год. встановленого разом із табличкою до дорожніх знаків 7.2.1 із зазначенням 100 м, який було встановлено перед перехрестям, за яким відбулася дорожньо-транспортна пригода, з наступних міркувань.
Матеріали справи не містять об`єктивних даних про відстань, на якій відбулося зіткнення по відношенню до знаку 3.29 Обмеження максимальної швидкості 50 км/год. встановленого разом із табличкою до дорожніх знаків 7.2.1 із зазначенням 100 м. Зауваження сторони захисту, що п. 11 Протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2019 року містить відомості про даний знак, а тому дана інформація свідчить про те, що зіткнення відбулося в межах дії даного дорожнього знаку, суд до уваги не приймає, зважаючи на відсутність будь-яких належних доказів, що вказують на числове значення даного параметру.
Інші докази, які б свідчили про те, що потерпілим було допущено перевищення швидкості руху на даній ділянці дороги, де відбулося зіткнення, матеріали кримінального провадження не містять.
Суд, зазначає, що не погоджується з позицією сторони захисту, що в діях потерпілого є порушення правил дорожнього руху, які спричинили дорожньо-транспортну пригоду, досліджені судом матеріали кримінального провадження, як і надані стороною захисту докази не доводять винної поведінки потерпілої особи, яка знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
Не визнання вини обвинуваченим суд розглядає, як позицію захисту.
З огляду на вище зазначене, суд вважає, що в ході судового розгляду, досліджені в судовому засіданні докази по справі, поза розумними сумнівами доводять факт того, що під час керування транспортним засобом, обвинувачений допустив порушення правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Інші досліджені в судовому засідання докази по справі, не спростовують висновків суду щодо встановлених обставин справи.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує по. ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, не встановлені.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, відсутні.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, зразкову характеристику за місцем проживання, ставлення до скоєного, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання, спричинені наслідки, ненавмисний характер вчиненого кримінального правопорушення, висновок органу пробації, позицію потерпілого щодо призначення покарання з реальним його відбуванням, не відшкодування потерпілому завданих збитків, вік обвинуваченого, якому виповнилося 58 років, перебуває на обліку "Д" в медичному закладі гіпертонічна хвороба ІІ ст. з 2014 року.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді арешту визначивши строк покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, та констатує наявність підстав для застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами за ч. 1 ст. 286 КК України, з огляду на встановлені обставини кримінального правопорушення, в межах санкції даної статті.
Між тим, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 12 жовтня 2019 року вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, який за відповідною класифікацією, визначеною ст. 12 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів.
Відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, за вчинення даного злочину визначено найсуворіший вид покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Зважаючи на те, що з моменту вчинення злочину 12 жовтня 2019 року по дату ухвалення вироку по справі 20 жовтня 2022 року сплинуло 3 роки 8 днів, перебіг давності не зупинявся та не переривався, є підстави для застосування ч. 5 ст. 74 КК України, відповідно до якої особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України, а тому є всі підстави для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
У даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, який прийнято судом до розгляду.
Вирішуючи цивільний позов (а.п. 50, 51) за позовною заявою потерпілого ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.
Потерпілим у даному кримінальному провадженні заявлено до обвинуваченого вимогу про стягнення: 1) матеріальної шкоди у розмірі 318650,00 гривень; 2) моральної шкоди у розмірі 100000,00 гривень.
Щодо стягнення матеріальної шкоди, то суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог.
Суд приймає до уваги, що розмір завданої матеріальної шкоди завданої майну (транспортному засобу) потерпілого діями обвинуваченого визначений відповідною експертизою і становить відповідно до висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи № 374 від 24.12.2019 року (т. 2 а.п. 47-58), 318650,00 (триста вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок).
Матеріали справи містять відомості про те, що обвинувачений, який заподіяв шкоду застрахував свою цивільну відповідальність.
Цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 на момент вчинення ДТП була застрахована за встановленим законом порядком, а саме полісом № АО/494505 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників зовнішніх транспортних засобів, виданим Страховою компанією ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРННИМ ТОВАРИСТВОМ "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ", , юридична адреса: Україна, 04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ КИРИЛІВСЬКА, будинок 40, строк дії полюсу з 16.04.2019 року по 15.04.2020 року, страхова сума на одного потерпілого 100000,00 гривень за шкоду майну, 200000,00 гривень за шкоду життю і здоров`ю, франшиза 1000,00 гривень (том 2 а.п. 75).
Суд не приймає доводи сторони захисту про те, що у разі не залучення потерпілим до розгляду даного цивільного спору страховика, то у задоволенні позовних вимог слід відмовити або залишити їх без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що визначення відповідачів, предмета та підстави спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.
При вирішенні питання стягнення матеріальної шкоди суд керується також висновками сформульованими в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
Велика палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяною страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників місцевих транспортних засобів, в межах ліміту відшкодування матеріальної шкоди відповідним відповідачем буде страховик.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) за повне відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, у разі наявності такої різниці шкода, яка не покрита в повному обсязі страховою виплатою, у такому випадку повинна бути покладена на страхувальника.
Відповідно до умов страхування полюсом не покривається фактичний розмір шкоди, який встановлено в ході розгляду кримінального провадження, різниця складає 318650,00 гривень 100000,00 гривень = 218650,00 гривень, які слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої особи.
Щодо стягнення моральної шкоди на користь потерпілого, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно ст. 23 ЦК України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи.
Посилання сторони захисту на те, що суд позбавлений можливості обрахувати дійсну суму моральної шкоди з огляду на положення ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд до уваги не приймає з огляду на те, що положення даної статті застосовуються у разі обрахування страхової виплати при заподіянні шкоди життя чи здоров`ю потерпілого.
Між тим, потерпілий не звертається до обвинуваченого з позовною вимогою про стягнення матеріальної шкоди за шкоду життю і здоров`ю, а тому наявність страхового полюсу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників зовнішніх транспортних засобів у обвинуваченого, жодним чином не впливає на вирішення судом даного питання.
Суд, при визначенні розміру завданої моральної шкоди враховує, яку саме шкоду заподіяно здоров`ю потерпілого внаслідок дій з вини обвинуваченого, завдані ушкодження здоров`я та час лікування, приходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди її слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 80000,00 гривень.
По справі маються процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз на суму 17275,26 (сімнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень 26 копійок), які відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави (том 1 а.п. 2, том 3 а.п. 34).
Суд вирішує долю речових доказів, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
До набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження до засудженого не застосовувати.
Речові докази по справі: 1) транспортний засіб марки "ВАЗ-2102", державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику зберігання транспортних засобів відділення поліції № 3 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області, після набрання вироком законної сили, слід повернути власнику та дозволити розпоряджатися на власний розсуд; 2) транспортний засіб марки "Subaru Forester", державний номерний знак НОМЕР_3 , який зберігається на майданчику зберігання транспортних засобів відділення поліції № 3 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області, після набрання вироком законної сили, слід повернути власнику потерпілому ОСОБА_7 та дозволити розпоряджатися на власний розсуд.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз на загальну суму 17275,26 (сімнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень 26 копійок).
Цивільний позов за позовною заявою ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 218650,00 (двісті вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок) матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 80000,00 (вісімдесят тисяч гривень 00 копійок) моральної шкоди.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційних скарг через Великобагачанський районний суд Полтавської області.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1