Справа № 178/1897/13-к
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2022 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.Кринички кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Затишне Криничанського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, розлученого, працюючого слюсарем ДДП «Руно», не судимого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він 19 серпня 2011 року близько 23 години, керуючи на підставі дорожнього листа належним ДДП «Руно» технічно справним автомобілем ВАЗ-21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував по 53 км. + 300 метрів проїжджої частини автошляху «Дніпропетровськ-Миколаїв», який проходить по території Криничанського району Дніпропетровської області з боку м.Дніпропетровська в напрямку м.Кривий Ріг. Під час руху, ОСОБА_6 , проявляючи злочинну недбалість, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, які говорять:

П. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»; п. 2.3 (б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди»; допустив зіткнення з автобусом IKARUS-250, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який находився в нерухомому стані частково на розділовому газоні, частково на смузі руху автомобіля ВАЗ-21214, виконуючи маневр розвороту в напрямку м.Дніпропетровськ.

- 2 -

Порушення п.12.3 ПДР України водієм ОСОБА_6 знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання вимог вищевказаних пунктів ПДР України привело до даної ДТП, в результаті якої пасажиру автомобілю ВАЗ-21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми, відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ст., перелому скулової кістки праворуч, перелому кісток носу, перелому лобної пазухи праворуч, який переходить на кістки передньої черепної ямки, пневмоцефалії, перелому верхньої щелепи по Ле Фор2 зі зміщенням відламків, численних ран обличчя та голови, саден, синця та крововиливу обличчя; перелому вертлугової западини, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 4005е/68 від 24 вересня 2013 року. Пасажиру автомобілю «ВАЗ 21214», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді обширної рани в лобній області зліва, садна в лобній області справа, садно на переніссі, крововиливів у м`яких тканинах голови в лобній області справа та зліва, багато уламковий злом шостого шийного хребця з розривом спинного мозку та крововиливом в м`які тканини, зломи 1-3-го ребер зліва по біля хребтовій лінії, злом лівої ключиці в середній третині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 771-Е від 23 вересня 2011 року.

Таким чином ОСОБА_6 органами досудового розслідування обвинувачується в здійсненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому та тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав і пояснив, що він дійсно 19 серпня 2011 року близько 23 години керував належним ДДП «Руно» технічно справним автомобілем ВАЗ-21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухався по автошляху «Дніпропетровськ-Миколаїв», з боку м.Дніпропетровська в напрямку м.Кривий Ріг. Під час руху, проминувши пост поліції він помітив попереду себе габаритні вогні якогось транспортного засобу. При подальшому наближенні він зрозумів, що це був автобус. Цей автобус почав різко розвертатись і повністю перегородив йому полосу руху. Він застосував екстрене гальмування, але уникнути зіткнення не зміг і керований ним автомобіль зіткнувся з лівою боковою стороною автобуса. Він вважає, що причиною дорожньо-транспортної події є дії водія автобуса, який виконував розворот не впевнившись в безпеці цього маневру.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 19 серпня 2011 року на автошляху Дніпропетровськ Миколаїв, її чоловік, який працював слюсарем в ДДГ «Руно», повертався з смт.Кринички та був пасажиром службового автомобіля Нива, під керуванням ОСОБА_6 . Зазначений автомобіль зіткнувся з автобусом і ОСОБА_10 був смертельно травмований.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 19 серпня 2011 року він був пасажиром автомобіля ВАЗ 21214, за кермом якого був ОСОБА_6 . Ще в автомобілі був присутній ОСОБА_10 . Вони рухались з смт. Кринички до с. Затишне. Рух здійснювався по автошляху Дніпропетровськ-Миколаїв, проїхавши пості ДАІ, з правої сторони побачили автобус Ікарус, приближаючись до якого, автобус почав здійснювати поворот

- 3 -

у лівому напрямку, тобто почав перетинати дорогу. В цей час ОСОБА_6 почав застосовувати екстрене гальмування, однак минути зіткнення не вдалось. Внаслідок чого їх автомобіль зіткнувся з лівою боковою частиною цього автобуса та вони отримали тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_10 загинув. Зазначає, що на його думку слідчим не у повній мірі зафіксовано усіх факторів, які мали б значення для належного розслідування цього провадження. Вважає, що вказана ДТП сталась з вини водія автобуса Ікарус 250 ОСОБА_9 , оскільки він здійснював розворот з порушенням вимог ПДР України.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що точної дати скоєння ДТП не пам`ятає, але стверджує, що це скоїлось приблизно в середині серпня 2011 року. В той день він рухався в якості водія на автобусі Ікарус 250, держномер НОМЕР_2 , з пасажирами з м.Олександрія Кіровоградської області у напрямку с.Кирилівка Запорізької області. Рухаючись по автошляху Знамянка-Луганськ-Ізварино, проїхавши смт. Щорськ, рухався в напрямку автошляху Дніпропетровськ-Миколаїв. На віадуку, який сполучає два автошляхи, помилково звернув у напрямку м. Кривого Рогу. У зв`язку з тим, що йому потрібно здійснювати рух у напрямку м. Дніпро, приблизно на 53 км. вказаного автошляху почав шукати місце для здійснення розвороту. На певному відрізку дороги побачив, що на роздільній полосі руху відсутній трав`яний покрив, у зв`язку з чим дійшов до висновку, що саме там інші водії здійснюють розворот. Усвідомлюючи що довжина автобуса не дозволяє здійснювати вказаний маневр з крайньої лівої полоси, перестроївся у праву полосу та знизив швидкість приблизно до 20 км/год. Здійснюючи вказаний маневр побачив, що у зустрічному на той момент напрямку руху, з м. Кривого Рогу, рухається два автомобілі з ввімкненим ближнім світлом фар, в цей час керований ним автобус Ікарус 250 перебував у положенні, що передня його частина перебувала на газоні, а задня частина автобуса приблизно на середині проїзної частини, при цьому, автобус перебував під кутом до краю проїзної частини у нерухомому стані. Дочекавшись доки перший автомобіль проїхав, приблизно на відстані у зустрічному напрямку другого автомобіля від 30-50 м. увімкнув другу передачу та плануючи розпочинати рух, різко почув удар у ліву сторону автобуса, після чого він зі своїм напарником вийшли на вулицю та побачили, що автомобіль «Нива» здійснив зіткнення з їх автобусом. У вказаному легковому автомобілі побачили трьох пасажирів, які отримали тілесні ушкодження. Прибувши до місця ДТП працівники швидкої допомоги, зафіксували смерть пасажира, який перебував на задньому сидінні вказаного автомобіля.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що у період 2011 року він працював на посаді директора ДП ДГ «Руно». У серпні 2011 року спланував виїзд своїх працівників до с. Затишне. Рух здійснювався по автошляху Дніпропетровськ-Кривий Ріг, він їхав першим, позаду їхав ОСОБА_6 . Проїжджаючи віадук, який сполучає вищезазначену автомобільну дорогу з шляхом у напрямку м. Київ, побачив з правої сторони автобус, який рухався з дуже малою швидкістю. Згодом до нього зателефонував його брат, який рухався також у попутному напрямку та повідомив, що ОСОБА_6 потрапив у ДТП, після чого він повернувся до вказаного місця де скоїлось ДТП, і побачив що керований ОСОБА_6 автомобіль ВАЗ 21214 здійснив зіткнення із вищезазначеним автобусом Ікарус, в результаті чого пасажир автомобіля ВАЗ 21214 ОСОБА_10 загинув.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що в період 2011 року працював на посаді слідчого Криничанського РВ УМВС. 19 серпня 2011 року перебував на добовому чергуванні та близько вечірньої пори доби на лінію 102 поступив телефонний дзвінок, що на автошляху Дніпропетровськ-

- 4 -

Миколаїв, який проходить по території Криничанського району Дніпропетровської області, було скоєно ДТП. Прибувши до місця пригоди було встановлено, що ДТП відбулось на 53 км + 300 м. вищезазначеного автошляху за участю автомобілів ВАЗ 21214, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та автобуса Ікарус 250, д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , в результаті чого пасажир автомобіля ВАЗ 21214 ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Після чого він почав здійснювати всі необхідні дії, які належить проводити йому як слідчому у таких випадках.

В судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_13 , який пояснив, що він у складі комісії проводив комісійну судову транспортно-трасологічну та авто технічну експертизу та надавав висновок № 7867/8637 від 31 травня 2017 року. В цій дарожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_6 , який рухався на автомобілі ВАЗ 21214 в темний час доби зі швидкістю 80-90 км/год., не відповідали вимогам п. 12.2 ПДР України. Оскільки він рухався в темну пору доби, то з такою швидкістю він був позбавлений можливості належним чином надавати правильну оцінку дорожній обстановці. Дії водія автобуса Ікарус 250 ОСОБА_9 також не відповідали вимогам п. 11.9 ПДР України. Однак, з технічної точки зору, невідповідність дії водія ОСОБА_9 вимогам п. 11.9 ПДР України не знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній ситуації дії водія автобуса Ікарус 250 ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України та з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

В судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_14 пояснив, що він у складі комісії проводив комісійну судову транспортно-трасологічну та авто технічну експертизу та надавав висновок № 7867/8637 від 31 травня 2017 року. Під час проведення вказаної експертизи вихідні данні не змінювались та висновок зроблено на підставі наданих на експертизу вихідних даних.

Сторона обвинувачення в судовому засіданні вказує, що винність обвинуваченого доведена матеріалами, наявними в кримінальному провадженні протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 20 серпня 2011 року, де відображено 53 км. + 300 метрів проїжджої частини автошляху «Дніпропетровськ-Миколаїв», який проходить по території Криничанського району Дніпропетровської області з боку м.Дніпропетровська в напрямку м. Кривий Ріг, а також схемою до вказаного протоколу /т.1 а.с. 4-7/; фото таблицею до протоколу огляду місця події від 20 серпня 2011 року /т.1 а.с. 10-13/; протоколами огляду та перевірки технічного стану транспорту, зафіксувавшими виявлені пошкодження на автобусі Ікарус-250, д/н НОМЕР_2 та автомобілі ВАЗ 21214, д/н НОМЕР_1 / т. 1 а. с. 14, 15 /; речовими доказами - автомобілем марки ВАЗ 21214, д/н НОМЕР_1 та автобус Ікарус-250, д/н НОМЕР_2 / т. 1 а. с. 62, 63 /; висновком судової авто технічної експертизи № 70/29-447 від 05 жовтня 2011 року, згідно якої в момент первинного контакту автомобілю ВАЗ-2121 контактував своєю передньою частиною з лівою боковою частиною автобуса «Ікарус» в районі 2-го і 3-го люків багажного відділення, при цьому продольні осі ТС розміщувались під кутом 52+-10 градусів. В умовах місця пригоди мало місце перехресно-попутне, блокуюче, ексцентричне, переднє для автомобіля ВАЗ-2121 і ліве бокове для автобусу Ікарус зіткнення. В момент зіткнення автобус Ікарус розміщувався на відстані 2,4 м і 7,4 м від правого краю проїзної частини по ходу свого руху заднім і переднім правим колесами відповідно в автомобіль ВАЗ-2121 розміщувався на відстані 5,3 і 5,4 від правого краю проїзної частини по ходу свого руху заднім і переднім колесами відповідно. В продольному напрямку відносно границь проїзної частини дороги вісь переднього лівого колеса автобуса Ікарус знаходилась на

- 5 -

відстані 26,0 м за дорожнім знаком 5,51 ПДД по ходу руху автомобіля і автобуса. Аналіз ознак, які містилися після зіткнення автомобіля ВАЗ-2121 з автобусом Ікарус при порівнянні їх з ознаками, які встановлюють факт руху чи стоячого стану ТС при зіткненні, дозволяє встановити, що в момент зіткнення автобус Ікарус вірогідніше всього знаходився в нерухомому стані /т.1 а.с. 71-78/; актом судово-медичного дослідження № 771 від 20 серпня 2011 року, згідно якого смерть ОСОБА_10 настала від злому шийного відділу хребта з розривом спинного мозку, що призвело до порушення функції спинного мозку та зупинки дихання, про що свідчить наявність вищезазначених пошкоджень, розриву спинного мозку з крововиливами вздовж країв. Враховуючи характер пошкоджень, їх локалізацію, вважаю, що вони могли виникнути за механізмом, який вказаний у направленні на судово-медичне дослідження при дорожньо-транспортній пригоді, у пасажира легкового автомобіля, внаслідок удару о деталі салону автомобіля. При судово-токсикологічному дослідженні у крові виявлений тиловий алкоголь у кількості 3,09 промілле, що відповідає сильному алкогольному сп`янінню. Виявлені у нього пошкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті /т.1 а.с. 83-87/; висновком судово-медичної експертизи № 771-Е від 25 серпня 2011 року згідно якого смерть ОСОБА_10 настала від злому шийного відділу хребта з розривом спинного мозку, що призвело до порушення функції спинного мозку та зупинки дихання, про що свідчить наявність вищезазначених пошкоджень, розриву спинного мозку з крововиливами вздовж країв. Виявлені у нього пошкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті /а.с.88-90/; висновком експерта № 70/27-668 № 70/29-669 від 10 жовтня 2013 року, фото таблицею до нього та схемою № 1Розташування транспортних засобів відносно меж проїзної частини в момент зіткнення, встановившим, що швидкість руху автомобіля ВАЗ 21214 до моменту початку гальмування складала не менше 45,9…46,6 км/год. У даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21214, д/н НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2 та 12.3 ПДР України. Дії водія автомобіля ВАЗ 21214 ОСОБА_6 не відповідали вимогам . 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору могли знаходитися в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. / т . 1 а. с. 101-111 /; висновком експерта № 4005е/68 від 24 вересня 2013 року, встановившим, що у ОСОБА_4 , 1960 року народження виявлено тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2ст, перелому акулової кістки праворуч, перелому кісток носу, перелому лобної пазухи праворуч, який переходить на кістки передньої черепної ямки, пневмоцефалії, перелому верхньої щелепи по Ле Фор2 зі зміщенням обличчя; перелому перелому вертлугової западини. Встановлено, що вказані телісні ушкодження відносяься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень та могли виникнути від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини в салоні авто засобу, можливо за умов ДТП / т. 2 а. с. 135-137 /;

Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілих, свідків, вивчивши матеріали кримінального провадження, аналізуючи зібрані в ході досудового слідства та перевірені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що інкриміноване ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому та завдання тяжких тілесних ушкоджень іншому потерпілому, не знайшло свого підтвердження у зв`язку із недоведеністю вчинення ОСОБА_6 , інкримінованого йому кримінального правопорушення з наступних підстав.
Основним безпосереднім об`єктом даного злочину є безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів

- 6 -
транспорту, а його додаткоим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.
Об`єктивна сторона злочину включає наступні обов`язкові ознаки: 1) діяння; 2) обстановку; 3) наслідки; та 4) причинний зв`язок між діянням та наслідками.
Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту.
Причинний зв`язок між діянням та наслідками має місце тоді, коли порушення правил дорожнього руху чи експлуатації транспорту, допущені винною особою, закономірно, при необхідності тягне за собою наслідки, передбачені ст.286 КК України. Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушенням правил дорожнього руху й відповідними наслідками. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху - зазначено в Постанові Верхового Суду в справі № 51-3182 км 19 від 16 жовтня 2019 року.
Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, є особа, керуюча транспортним засобом (водій).
Суб`єктивна сторона злочину визначається відношенням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини.
З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань потерпілих, свідків, які не надали об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також у зв`язку з відсутністю підстав для спростування виправдовувальних показань обвинуваченого суд відповідно до ст.62 Крнституції України тлумачить ці обставини на користь обвинуваченого і приходить до висновку про недоведеність вини обвинуваченого.
Надані стороною обвинувачення докази ніяк не викривають обвинуваченого у причетності до порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 та завдання потерпілому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.
Згідно вимог ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Вимогами ст.370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що

- 7 -
згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
В статті 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, відповідно до приписів ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з
- 8 -
точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, не дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, а вищевказані докази суд вважає не належними та не достатніми для постановлення обвинувального вироку.
Органами досудового слідства як доказ винності ОСОБА_6 доводиться висновками експерта № 70/29-447 від 05 жовтня 2011 року № 70/27-423 від 14 серпня 2012 року, згідно якого було встановлено, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21214, д/н НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2 та 12.3 ПДР України. Дії водія автомобіля ВАЗ 21214 ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору могли знаходитися в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. / т. 1 а.с. 207-209 /. Однак, під час проведення судового розгляду було проведено комісійну судову автотехнічну експертизу № 3990-14 від 20 лютого 2015 року, згідно висновку якої встановлено, що водій автобуса Ікарус-250 ОСОБА_9 для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був діяти згідно вимог п. 10.1., 11.9. ПДР України; Водій автомобіля «ВАЗ-21214» ОСОБА_6 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти згідно вимог п. 12.2., 12.3. ПДР України; Водій автобуса Ікарус-250 ОСОБА_9 , мав технічну можливість запобігти технічному характеру дорожньо-транспортної пригоди зіткненню автомобіля ВАЗ-21214 з автобусом Ікарус 250, і невідповідність дій водія автобуса вимогам п.10.1 . ПДР з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП - зіткнення автомобіля ВАЗ-21214 з автобусом Ікарус-250. А для вирішення питання щодо наявності для водія ОСОБА_6 технічної можливості запобігти зіткнення з автобусом необхідно надати в розпорядження експерта додаткові вихідні дані / т. 3, а.с. 171-185 /. Також під час судового розгляду було проведено комісійну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, на підставі якої було надано висновок експерта № 7867/8637 від 31 травня 2017 року, згідно якого вбачається, що встановити невідповідність дій ОСОБА_6 ПДР України та чи відповідає ця невідповідність в причинному зв`язку з настанням ДТП на етапі експертного дослідження експертним шляхом, не вбачається можливим. Тобто встановлено, що неможливо встановити причинний зв`язок, оскільки немає даних для проведення експертизи, як і було зазначено у висновках експертиз / т. 4, а.с. 50-68 /. А Постанова Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року в справі № 5-18кс14 визначає, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діями /порушенням правил безпеки руху/ кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування участі /внеску / кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

За дорученням суду 07 серпня 2018 року було призначено слідчий експеримент, який було проведено лише 20 березня 2019 року. Але отримані в результаті дані не можуть бути використані як вихідні дані для проведення експертизи, оскільки на час проведення цього слідчого експерименту дорожня обстановка не місті ДТП вже не відповідала тій дорожній обстановці, в умовах якої було скоєно ДТП, про що свідчать схеми місць ДТП, складені під час огляду місця події 20 серпня 2011 року / т. 1 а.с. 8 /, та під час проведення слідчого експерименту 20 березня 2019 року /т. 4 а.с. 184/. Тобто отримати необхідні дані для експертного дослідження через зміну дорожньої обстановки вже не є можливим і така можливість відсутня і

- 9 -

в подальшому. Наведені обставини за умови відсутності експертного встановлення беззаперечності причинного зв`язку між діями ОСОБА_6 та наслідками ДТП, та відсутності можливості отримання достовірних вихідних даних для експертного дослідження з метою встановлення вищезазначеного причинного зв`язку, свідчать про недоведеність винності ОСОБА_6 в скоєнні ДТП і відсутність можливості такої доведеності в подальшому. А обвинувальний вирок за правилами ч. 3 ст. 273 КПК України не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчинення кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок згідно ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи викладені обставини, на підставі ретельного дослідження наданих в ході судового слідства доказів, суд приходить до висновку про те, що винність ОСОБА_6 у вчиненні ним порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому та тяжкі тілесні ушкодження потерпілому не доведена, тобто не доведена його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що обумовлює обов`язок суду ухвалити виправдувальний вирок.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» до Державного підприємства «Дослідне Господарство «Руно» заявлений цивільний позов про відшкодування збитків в сумі 82950 гривень, який суд вважає таким, що підлягає залишенню без розгляду, як те передбачено ч. 3 ст. 129 КПК України.

В якості речових доказів до справи долучені автомобіль ВАЗ 21214, державний номер НОМЕР_1 , та автобус IKARUS 250, державний номер НОМЕР_2 , який суд вважає необхідним повернути власникам.

Керуючись ст.ст.349, 368, 369-371, 373-376 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Б О Н Д А Р Е Н К А ОСОБА_15 визнати невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати у зв`язку із недоведеністю скоєння ним вказаного кримінального правопорушення.

Речові докази: автомобіль ВАЗ 21214, державний номер НОМЕР_1 повернути ТОВ «ВіЕЙБІ Лізинг» / /; автобус IKARUS 250, державний номер НОМЕР_2 передати ОСОБА_16 .

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» до Державного підприємства «Дослідне Господарство «Руно» про відшкодування збитків в сумі 82950 гривень залишити без розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського Апеляційного суду через Криничанський районний суд.

- 10 -

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1