Номер провадження: 11-сс/813/1155/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2022 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000152 від 09 червня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України був продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 16 вересня 2022 року.

Визначений розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 200 (двохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 496 200 (чотириста дев`яносто шість тисяч двісті) гривень залишений без змін.

У разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ст.194 КПК України строком до 16 вересня 2022 року, визначені ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2022 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що виключно тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину не може бути єдиною підставою для продовження застосування до нього виняткового запобіжного заходу.

Захисник зазначив, що у даному кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України і їх існування не було підтверджено жодними доказами.

Підозрюваний ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей і не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Навпаки підозрюваний зацікавлений в проведенні неупередженого досудового розслідування та у встановленні істини у кримінальному провадженні.

Окремо захисник наголосив і про те, слідчий суддя безпідставно залишив без змін раніше визначений розмір застави обраний в якості альтернативного запобіжного заходу підозрюваному, який є завідомо непомірним для нього, оскільки ОСОБА_8 не працевлаштований та не має постійного джерела доходу.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК України убачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя дотримався вимог ст.199 КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України за обставин викладених у клопотанні слідчого.

Під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 слідчий суддя правильно врахував, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать про наявність, на даний час, фактів, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що останній міг вчинити інкримінований йому злочин. В апеляційній скарзі сторона захисту обґрунтованість підозри не оскаржує.

Частиною 3 ст.199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З клопотання слідчого убачається, що для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати ще ряд процесуальних дій, зокрема: отримати відповідь на раніше надане доручення до головного відділу ВВБ «Південь» ДПС України, щодо встановлення інших осіб, причетних до вчинення злочину, в тому числі особи на ім`я ОСОБА_10 , а також встановлення інших фактів незаконного переправлення осіб через державний кордон України, допитів їх в якості свідків; отримати відповідь на раніше надане доручення до Управління СБ України, щодо здійснення аналізу та проведення огляду оптичних носіїв інформації вилучених 25 червня 2022 року та 26 червня 2022 року на підставі ухвал Київського районного суду м.Одеси про надання тимчасових доступів до інформації, яка містить охоронювану законом таємницю, а саме у операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» та ТОВ «Лайфселл», з метою встановлення інформації, яка буде мати важливе доказове значення; закінчити розсекречення матеріалів проведених негласних слідчих (розшукових) дій та долучити належним чином відповідні матеріали до кримінального провадження; отримати висновки експертів на раніше призначені судові технічні експертизи документів та судово-хімічну експертизу; виконати вимоги ст. 290 КПК України, а саме ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторін кримінального провадження.

Зазначені процесуальні дії не було проведено раніше з об`єктивних причин.

Без результатів проведення вказаних процесуальних дій неможливо закінчити досудове розслідування та відповідно в подальшому здійснити судовий розгляд, так як вони впливають на встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, апеляційний суд переконаний, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1), 3) та ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Злочин, передбачений ч.3 ст.332 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду не зменшився і продовжує існувати.

Крім того продовжує існувати ризик, передбачений п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків, у даному кримінальному провадженні.

На теперішній час у даному кримінальному провадженні не встановлено та не допитано всіх свідків, показання яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , дозволить органу досудового розслідування контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1), 3) ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з цим апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що слідчий суддя в якості альтернативного запобіжного заходу визначив ОСОБА_8 завідомо непомірний розмір застави, який не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В порушення вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України слідчий суддя не врахував, що максимальний розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, в силу вимог ст.12 КК України, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення ч.5 ст.182 КПК України чітко регламентують те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не були належним чином виконанні вимоги ч.5 ст.182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує необхідність продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_8 застави саме в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 496 200 грн., яку підозрюваний та його родичі об`єктивно не мають можливості внести.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя не вмотивувавши своє рішення в цій частині, в порушення вимог ч.4 ст.182 КПК України, визначив підозрюваному ОСОБА_8 завідомо непомірний розмір застави, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.4) ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Викладені обставини є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Згідно до п.2) ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує особу ОСОБА_8 який є громадянином України, до затримання працевлаштований не був, зареєстрований та проживає на території смт.Тарутино Болградського району Одеської області, раніше не притягався до кримінальної відповідальності. .

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 необхідно визначити заставу в максимальних межах, встановлений п.2) ч.5 ст.182 КПК України, а саме - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 гривень (2481 грн. * 80).

На переконання апеляційного суду такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою ОСОБА_8 необхідно продовжити строк тримання під вартою, а в якості альтернативного запобіжного заходу визначити заставу в межах, передбачених п.2) ч.5 ст.182 КПК України

Керуючись статтями 177, 178, 182, 194, 196, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 410, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000152 від 09 червня 2022 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 .

Продовжити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк досудового розслідування до 16 вересня 2022 року.

Визначити в якості альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_8 заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 гривень. (2481 грн*80).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеській апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 05.09.2022 року; Заставна сума за ОСОБА_8 , номер провадження №11-сс/813/1155/22; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ).

У разі внесення застави на відповідний рахунок Одеського апеляційного суду ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з під варти, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

2)не відлучатися з місця проживання без дозволу прокурора, суду;

3)повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5)утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.ч.8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3