Справа № 461/5988/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/568/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши в м.Львові у відкритому судовому засіданні, в кримінальному проваджені № 0002153 від 15.05.2019 року, про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 186 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куровичі, Золочівського району, Львівської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого вантажником ТзОВ «ТВ Вейс Груп», раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 03.06.2022 щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м.Львова від 03.06.2022 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

- за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням та визначити 2 (два) роки іспитового строку.

Згідно ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у сумі 15 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 628,04 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку ОСОБА_6 , 15 травня 2019 року, приблизно о 18 год. 40 хв., перебуваючи на алеї в Снопківському парку у м. Львові, неподалік перехрестя вул. Зелена та вул. Липова Алея, діючи умисно, наніс руками та ногами декілька ударів в голову, тулуб та руки неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , заподіявши йому при цьому, згідно з висновком експерта №421 від 24.05.2019, закритий перелом 5-ї п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням фрагментів, що відноситься до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, множинні забійні садна обличчя та верхньої губи, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 , 15 травня 2019 року, приблизно о 18 год. 40 хв., перебуваючи на алеї в Снопківському парку у м. Львові, неподалік перехрестя вул. Зеленої та вул. Липової Алеї, завершивши свою протиправну діяльність щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , помітивши мобільний телефон, який знаходився у потерпілого, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, відкрито викрав із лівої кишені куртки потерпілого мобільний телефон «IPhone 6S» (ІМЕІ: НОМЕР_1 ), вартістю 6 000 грн. з чохлом, вартістю 100 грн. та сім картою «Київстар», вартістю 50 грн., чим спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 6150 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 1 ст. 186 КК України, у кримінальній справі № 461/5988/19 за обвинуваченням його у кримінальному провадженні № 0002153 від 15.05.2019 року.

Виправдати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 1 ст. 122 КК України через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.

Виправдати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 1 ст. 186 КК України через недоведеність його вини.

Вважає оскаржуваний вирок необґрунтованим, невмотивованим, протиправним та незаконним та ухваленим судом першої інстанції з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що місцевий суд формально розглянув матеріали кримінального провадження, не вникаючи в суть справи надав перевагу необґрунтованим мотивам стороні обвинувачення та віру показам потерпілого без достатніх на те підстав, ігноруючи при цьому ч.З ст. 62 Конституції України.

Вказує, що суд не перевірив, не дослідив, не надав належної оцінки доказам у справі та не врахував наявні обставини та докази у справі, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Звертає увагу, на відеозаписі, оглянутому в судовому засіданні місцевим судом, в інтервалі часу між 18:49 год. та 18:51 год. декілька раз поспіль в об`єктив камер потрапляло крупним планом обличчя ОСОБА_11 . В ці моменти добре було видно припухлість в районі правого ока обвинуваченого та подряпину на носі.

Сторона захисту вважає, що хоча показання обвинуваченого відносно обставин події й носять очевидно суб`єктивний характер, втім, - узгоджуються з іншими, об`єктивними за своєю природою доказами, та дають підстави стверджувати, що ОСОБА_12 під час конфлікту з ОСОБА_13 дійсно отримав удари в обличчя та район правого стегна, тому, на думку апелянта, 15 травня 2019 року між потерпілим і обвинуваченим мало місце не побиття, а силове протистояння.

Водночас вказує, що результати судово-медичної експертизи, відображені у висновку № 421 від 24 травня 2019 року, узгоджуються з показаннями ОСОБА_11 щодо розвитку конфлікту між ним та потерпілим, та не узгоджуються з показаннями самого ОСОБА_10 щодо розсічення брови як наслідку конфлікту з обвинуваченим та кількості прикидань травмуючої сили, яких, на думку апелянта, було не більше двох.

Сторона захисту акцентує увагу, що у висновку експерта №421 зазначено: «Травма правої кисті у вигляді перелому 5-ї п`ясної кістки утворилася від контакту з тупим предметом...», та вважає, що дане тілесне ушкодження є наслідком дії самого потерпілого, який зламав палець, завдаючи удару в ніс обвинуваченого.

Зазначає, що є достатні підстави стверджувати, що за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 122 КК, ОСОБА_12 - підлягає виправданню.

Щодо обвинувачення ОСОБА_11 у відкритому викраденні у ОСОБА_10 мобільного телефону зазначає, що об`єктивними доказами на користь непричетності ОСОБА_11 до викрадення у ОСОБА_10 мобільного телефону є висновок експерта № 4/476 від 19.06.2019 та висновок експерта №10/456 від 28.08.2019, який вказує на те, що мобільний телефон не перебував у руках ОСОБА_14 , а також відеозапис місця події з нагрудних камер патрульних поліцейських, з якого вбачається, що на 19:14 год. цього відеозапису, після певних рухів свідка ОСОБА_15 , яка перебуває весь цей період на лавці, патрульний поліцейський та потерпілий вигукують: «він випав у неї...» та в той же час виявляють на землі біля ОСОБА_15 мобільний телефон ОСОБА_10 .

На думку захисника, з цього слідує, що як мінімум з моменту, коли на місце події прибули патрульні поліцейські мобільний телефон потерпілого знаходився у свідка ОСОБА_16 . Біологічних слідів (так само як й слідів папілярних), які належали би ОСОБА_6 - на телефоні потерпілого ОСОБА_10 не було.

Вважає, що об`єктивні докази на користь непричетності ОСОБА_11 до викрадення у ОСОБА_10 мобільного телефону (висновки експертів №10/456 та № 4/476, відеозапис місця події з нагрудних камер патрульних поліцейських) спростовують суб`єктивні докази його винуватості, першоджерелом яких є показання потерпілого ОСОБА_10 - є підставним висновок про існування щонайменше обґрунтованого сумніву в тому, що ОСОБА_12 є викрадачем телефону у потерпілого.

Апелянт звертає увагу на відомості, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема на позитивну характеристику вантажника ТОВ «ДВ Вейст-Груп» від 14.07.2021, довідку КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» від 28.10.2021 №1914, з якої вбачається, що ОСОБА_6 на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває та довідку ДОП СДОП ВП Львівського РУП №1, згідно якої ОСОБА_6 на превентивному обліку в поліції не перебуває, офіційно працевлаштований. Дільничним офіцером поліції встановлено, що ОСОБА_12 веде правильний спосіб життя, наслідків вживання наркотичних речовин чи зловживання алкоголем не виявлялось, скарг чи заяв відносно нього в Львівське РУП № 1 ГУНП у Львівській області не надходило, до адміністративної відповідальності протягом року - не притягувався за адресою фактичного проживання характеризується виключно з позитивної сторони.

Сторона захисту вважає, що здобуті під час кримінального провадження докази винуватості ОСОБА_11 у відкритому викраденні мобільного телефону у потерпілого, з урахуванням інших, які спростовують його причетність до цього злочину, - є недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді, а будь-які інші докази у сторони обвинувачення відсутні.

Заслухавши виступ обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили таку, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.186 КК України за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, даний висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.05.2019 року; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 15.05.2019 року; протокол огляду місця події від 15.05.2019 року, протокол огляду предмету від 01.08.2019 року, а саме DVD-R диску Datex з відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) патрульних поліцейських; висновком експерта судовомедичної експертизи №421 від 24.05.2019 року.

Доводи апелянта про необґрунтованість, немотивованість, протиправність, незаконність вироку суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невинуватість обвинуваченого та відсутність достатніх, належних та допустимих доказів для доведення його винуватості в суді, апеляційний суд вважає безпідставними.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Твердження апелянта про те, що показання потерпілого ОСОБА_10 слід сприймати критично, оскільки тілесне ушкодження у вигляді перелому 5-ї п`ясної кістки є наслідком дій самого потерпілого, який зламав палець, завдаючи удару в ніс обвинуваченого ОСОБА_6 є необґрунтованими.

З системного аналізу наявних матеріалів справи вбачається, що потерпілий отримав тілесні ушкодження захищаючись від неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , висновком судовомедичної експертизи №421 від 24.05.2019 року, з якого вбачається, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_10 по давності виникнення відповідають періоду 15 травня 2019 року, показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та іншими доказами безпосередньо дослідженими судом першої інстанції, які узгоджуються між собою та свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Позицію апелянта про те, що потерпілий ОСОБА_10 міг оговорити обвинуваченого, суд сприймає критично, оскільки така спростовується доказами, наявними у матеріалах справи.

Зважаючи на вище вказане, апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту щодо виправдання ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 122 КК України через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.

Щодо доводів захисника про непричетність ОСОБА_6 до викрадення у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 мобільного телефону, то такі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Так, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, підтверджується наданими стороною обвинувачення і дослідженими безпосередньо в суді першої інстанції доказами, які взаємопов`язані та в сукупності підтверджують всі обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Щодо доводів апелянта, якими ставляться під сумнів показання потерпілого ОСОБА_10 про викрадення обвинуваченим ОСОБА_6 мобільного телефону, то такі апеляційний суд не бере до уваги, оскільки показання потерпілого щодо даних обставин узгоджуються з дослідженими та перевіреними судом першої інстанції показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , даними протоколу огляду предмету від 01.08.2019, а саме DVD-R диску Datex з відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) патрульних поліцейських, на яких зафіксовано, як потерпілий ОСОБА_10 , маючи ознаки тілесних ушкоджень на обличчі, в ході спілкування з поліцейськими вказує на ОСОБА_19 як на особу, яка викрала його мобільний телефон. Також на даному відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_20 неодноразово звертався до жінки, із якою він сидів на лавці, з проханням повернути телефон, зазначаючи при цьому, що якщо телефон не буде повернутий, то «його посадять». Окрім цього, на даному відеозаписі зображено, як працівники поліції знаходять мобільний телефон потерпілого ОСОБА_10 під лавкою, на якій сидять ОСОБА_20 з жінкою.

В судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що не брав телефону ОСОБА_10 , однак не зміг пояснити, чому згідно вище зазначеного відеозапису, дослідженого судом першої інстанції, він неодноразово звертався до жінки, із якою він сидів на лавці, з проханням повернути телефон, зазначаючи при цьому, що якщо телефон не буде повернутий, то «його посадять».

З огляду на наведене, апеляційний суд критично оцінює позицію обвинуваченого щодо невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та вважає, що така спрямована на уникнення відповідальності за скоєний ним злочин.

Водночас колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що посилання сторони захисту на висновки експерта №4/476 від 19.07.2019 та №10/456 від 29.08.2019 як доказ непричетності обвинуваченого до незаконного заволодіння майна потерпілого є безпідставними, оскільки дані висновки вказують на відсутність можливості ідентифікації генетичних ознак клітин осіб, в яких перебував мобільний телефон потерпілого, але не вказують на відмінність від генетичних ознак клітин обвинуваченого.

Інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.

Колегія суддів вважає, що зважаючи на вище зазначені обставини справи, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, правильно призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

За наведених обставин, колегія суддів визнає апеляційну скаргу, подану захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_8 безпідставною, та вважає вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 законним та обґрунтованим й підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 03.06.2022 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4