ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/239/22 Справа № 712/2994/20 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі

відеоконференції з Черкаським СІЗО ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2022 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.05.2022 включно, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкасиперебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п.7,12 ч.2 ст. 115, п.7,12 ч.2 ст. 115 КК України.

Прокурор ОСОБА_12 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 на 60 днів.

10.03.2022 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкасиклопотання прокурора задоволено, та продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.05.2022 включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи її незаконною, просив скасувати в частині продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, та обрати останньому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт, посилаючись на практику ЄСПЛ, вказує, що місцевий суд формально вказав на наявність ризиків, однак належним чином їх не обґрунтував. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Вказує, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, є учасником бойових дій, та бажає вступити до лав ЗСУ чи територіальної оборони за для виконання свого громадського обов`язку із захисту територіальної цілісності України.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегія суддів перевіряє ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.03.2022 лише в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати здійсненню правосуддя, незаконно впливати на потерпілих та свідків.
Так, ОСОБА_7 згідно обвинувального акту обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, передбачених п.7,12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.7,12 ч.2 ст. 115 КК України, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за які, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена обґрунтована наявність ризиків, визначених п.1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_7 , в тому числі і позитивно його характеризуючі, дані про стан його здоров`я, а також перевірена можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що ОСОБА_7 у разі звільнення його з-під варти має намір мобілізуватися до ЗСУ.
Однак, згідно ч.1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ч.1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Колегія суддів вважає, що у разі мобілізації ОСОБА_7 до ЗСУ, місцевий суд буде позбавлений можливості розглянути кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в розумні строки.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .
З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 ..

Керуючись ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2022 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.05.2022 включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення іоскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді