Справа № 931/89/22
Провадження № 1-кп/931/34/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Локачі обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000040, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2022 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , розлученого, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого вироком Локачинського районного суду Волинської області від 05.02.2021 року за ч.2 ст. 164 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком на 120 годин,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 згідно рішення Локачинського районного суду Волинської області від 13.08.2014 року зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 , аліменти на утримання дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28.07.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Однак, ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим, а саме 05.02.2021 року Локачинським районним судом Волинської області за ч.2 ст.164 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин, в період часу з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, з метою злісного ухилення від сплати аліментів, будучи працездатним і попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, документів, які б свідчили про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоров`я у виконавчу службу не пред`являв, в центрі зайнятості як шукаючий роботу, не реєструвався, про суму заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, хоча неофіційно працював та заробляв кошти на прожиття. Внаслідок чого, за вказаний період утворилася заборгованість по сплаті коштів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 19200 грн., що сукупно перевищує суму витрат за три місяці відповідних платежів.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 164 КК України, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України, тобто злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 164 КК України, визнав повністю та пояснив, що вчинив кримінальний проступок за вказаних в обвинувальному акті обставин. Додатково пояснив, що має четверо дітей з потерпілою, не пам`ятає якого року вони народження. Аліменти, визначені рішенням суду у 2014 році на утримання дітей, жодного разу не сплачував, не мав роботи. Однак підтвердив, що при цьому часто вживає алкогольні напої, гроші на купівлю яких періодично заробляє різноробочим, отримує за це кошти. Жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, дітей останній раз бачив чотири роки тому. Неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, при цьому судом йому призначалося покарання у виді громадських робіт, громадські роботи відбував. Вважає свій вчинок поганим, ствердив, що обов`язково після постановлення вироку судом знайде роботу і буде сплачувати аліменти.

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату час та місце розгляду справи. Однак, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, в заяві зазначила, що станом на момент написання заяви аліменти, встановлені рішенням суду, ОСОБА_4 , не виплачені. Останній продовжує ухилятися від сплати аліментів, просить призначити обвинуваченому міру покарання найвищу, яка передбачена санкцією інкримінованої статті КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі, беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставинами, наведеними у обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не оспорюють вказані обставини, і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що своїми умисними протиправними діями, які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статею, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.164 КК України, його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.164 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття яке виявилося в тому, що обвинувачений висловлював жаль з приводу своєї поведінки та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, те, що обвинувачений ОСОБА_4 , хоча і є згідно ст.89 КК України несудимим, однак неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 164 КК України, відбував покарання у виді громадських робіт, але жодного разу даний вид покарання не сприяв зміні його поведінки, після відбуття покарань обвинувачений на роботу не влаштувався і не намагався цього зробити, будь - яким іншом чином свої батьківські обов`язки по утриманню чотирьох дітей, не виконував, що вказує на злісний характер його дій та їх підвищену суспільну небезпечність, жодних дій щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів обвинувачений не вчинив, також суд враховує, що обвинувачений знаходиться на "Д" обліку в нарколога з 2012 року, надавалась психіатрична допомога з 2000 року, в зв`язку з діагнозом легкої дебільності з алкогольним обмеженням, посередню характеристику за місцем проживання, думку потерпілої, як наполягала на призначенні суворого покарання.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченому доцільно призначити покарання в межах, передбачених санкцією статті закону, яку він порушив у виді обмеження волі, яке є більш суворим видом покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховуючи наявність пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання та ізоляції від суспільства, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком один рік та застосовує ст. 75 КК України. На період випробувального терміну суд покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України, які вважає необхідними та достатніми для його виправлення.

Речові докази відсутні.

Судові витрати у справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65-67, ч. 2 ст. 164 КК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Локачинського районного суду ОСОБА_1