КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001886 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.
У решті вирок суду просить залишити без змін.

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК Українита призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України його зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Також цим вироком вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

За доводами апеляційної скарги перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 не погоджується із вироком суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Апелянт зазначає, що судом не було надано оцінки конкретним обставинам кримінального правопорушення, а саме тому, що ОСОБА_6 , перебуваючи вдома у стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку зі своєю матір`ю похилого віку, яка була змушена викликати до нього медичну допомогу.
В подальшому, як вказує прокурор, усвідомлюючи, що перед ним перебуває лікар швидкої медичної допомоги, ОСОБА_6 вдався до застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого та завдав лікарю удар ножем в область розташування життєво-важливих органів, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Наведене, як вважає апелянт, свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який маючи спеціальні медичні знання та знаючи анатомію людини, завдав цілеспрямований колото-ріжучий удар ножем в життєво важливі органи та не надавши медичної допомоги потерпілому з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Крім того прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`янінні, про що зазначила його мати та він сам у суді першої інстанції.
Поряд з цим, апелянт вказує на те, що всі обставини, які суд першої інстанції поклав в основу рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, вже були враховані ним при визначенні мінімального розміру покарання.
Таким чином, апелянт вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без його ізоляції від суспільства.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2021 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем проживання у АДРЕСА_1 , у ОСОБА_6 виник словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , яка у подальшому викликала карету швидкої медичної допомоги, оскільки ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння та поводив себе агресивно. Коли близько 13 години 40 хвилин прибули лікарі швидкої медичної допомоги, ОСОБА_6 злякався, що його заберуть до лікарні та в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень лікарю ОСОБА_11 , реалізуючи який ОСОБА_6 , тримаючи в лівій руці ніж, підійшов до потерпілого та неочікувано для останнього наніс йому один цілеспрямований колото-різаний удар ножем в область грудної клітини справа. У подальшому, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_11 отримав колоте-різане проникаюче поранення грудей та живота справа з пересіченням реберної дуги та пораненням печінки з явищами крововиливу в черевну порожнину, що за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КК України колегією суддів перевіряється законність прийнятого рішення лише в частині призначеного покарання, оскільки прокурором в апеляційній скарзі доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій не оспорюється.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України та з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особи обвинуваченого, який не судимий, має на утриманні хвору матір, за місцем роботи та Національною медичною палатою України характеризується виключно позитивно, обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття та відшкодування шкоди, відсутності обставин, які пом`якшують покарання, призначив ОСОБА_6 покарання, необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора про те, що суд не взяв до уваги вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 сторона обвинувачення не навела такої обставини, як обтяжуючої покарання.
Тому суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 337 КПК України, здійснив судовий розгляд в межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення.
Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора про те, що судом враховані одні і ті ж обставини як при призначенні покарання, так і при вирішенні питання про звільнення від його відбування з випробуванням.
Відповідно до вироку суду, мотивуючи своє рішення про застосування положень ст. 75 КК України, суд окрім наведених обставин також врахував ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який заявив, що він з обвинуваченим примирився, останній відшкодував завдану шкоду, допомагав йому і його родині, тому потерпілий просив не позбавляти обвинуваченого волі.
Така позиція потерпілого викладена у його письмовій заяві, направленій до суду апеляційної інстанції.
Судом також врахована позиція прокурора, який в судових дебатах також просив застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів зазначає, що в поданій апеляційній скарзі прокурор вищого рівня не оспорює визнання судом обставин: щире каяття та добровільне відшкодування шкоди такими, що пом`якшують покарання.
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням. З урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що таке покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК України є справедливим та відповідатиме меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України, а саме, не тільки кару, а й можливість виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4