Справа № 676/7260/19
Провадження № 1-кп/676/91/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янці-Подільському у режимі відеоконференції із Державною установою «Райківецька виправна колонія №78» кримінальне провадження, відомості про яке внесені 29 квітня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000509, по обвинуваченню

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рогізна Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17 лютого 2010 року вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за ч.3 ст.185, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, із іспитовим строком один рік;

- 02 червня 2011 року вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за ч.3 ст.186, ст. 69, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

- 21 жовтня 2015 року вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ч.3 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки;

- 18 грудня 2019 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк чотири місяці;

- 28 квітня 2022 року вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з конфіскацією усього майна, крім житла,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_11 близько 01 год. 30 хв. 29 квітня 2019 року, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, побачивши автомобіль марки ВАЗ-21043 із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_9 та який знаходився на паркувальному майданчику вищевказаного будинку, прийняв рішення про крадіжку майна із вказаного автомобіля.

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно із багажного відділення салону вищевказаного автомобіля викрав напіввовняну ковдру синього кольору із зображенням місяця та зірок, вартістю 80 грн., пластиковий органайзер для інструментів синього кольору, вартістю 103 грн., в якому зберігались: бокоріз (кусачки) марки «JOBI», вартістю 135 грн., плоскогубці із ручками помаранчевого кольору, вартістю 96 грн., та в подальшому розпорядився вищевказаними викраденими речами на власний розсуд.

Таким чином, своїми протиправними умисними діями ОСОБА_11 завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 414 грн.

Вищевказаними умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та дав показання про те, що у переддень чи в день Пасхи він близько 20-21 години біля кафе «Аля мінута» зустрівся з ОСОБА_12 . Після цього вони поїхали до ломбарду, де на паспорт ОСОБА_13 за 2500 гривень здали у заклад мобільний телефон. Згодом вони пішли додому до ОСОБА_12 . Тоді ж на паркувальному майданчику одного з будинків він із автомобіля, який не був зачинений, таємно викрав майно, зазначене в обвинувальному акті. Частину майна він залишив у ОСОБА_12 , а частину забрав із собою. Незважаючи на повне визнання свої вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого його злочину підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст.23 КПК України судом безпосередньо в ході судового розгляду.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні дав показання, із яких встановлено, що у 2019 році на свято Пасхи він залишив автомобіль ВАЗ, який був у його користуванні, на зупинці біля будинку. Наступного дня близько 11 години він підійшов до зупинки і виявив, що задні двері з правої сторони відчинені, а в автомобілі виявив відсутність ящика із інструментами (плоскогубцями, кусачками), а також ковдри синього кольору з малюнком місяці та зорів. Також в автомобілі він виявив, що із бардачка були висипані на підлогу речі. Після цього він викликав поліціянтів. Через деякий час працівники поліції пред`явили йому речі на впізнання, і він впізнав свої речі. Вартість речей, зазначену в обвинувальному акті він не оспорює.

Із показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 встановлено, що в день події він спільно із ОСОБА_11 вночі гуляли військовим містечком та йшли від гаража знайомого, якого там не застали. Коли вони проходили біля стоянки із автомобілями, ОСОБА_11 підійшов до одного із автомобілів, кольору та марки якого він не пам`ятає, та почав шарпати за ручки дверей. Він не хотів приймати участь у протиправних діях і тому пішов далі, де в кінці вулиці зупинився. Він не бачив, як ОСОБА_11 діставав речі, проте пам`ятає, що останній приніс пластиковий ящик з інструментами (кусачками, плоскогубцями) та ще якісь речі. Після цього вони пішли додому ОСОБА_12 , де ОСОБА_11 заночував. Вранці ОСОБА_11 взяв деякі речі, а інші речі залишив у нього в квартирі. Після цього ОСОБА_11 пішов, і він його не бачив. Через декілька днів до нього зателефонував працівник поліції ОСОБА_14 , на запитання якого він відповів, що знає про крадіжку і повідомив, що частина речей знаходиться в нього. На пропозицію ОСОБА_15 він добровільно видав речі.

Крім того, винуватість ОСОБА_11 підтверджується даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29 квітня 2019 року, із якого встановлено, що того ж дня ОСОБА_9 звернувся до поліції із заявою про те, що у період часу з 20 год. 30 хв. 28 квітня 2019 року по 12 год. 00 хв. 29 квітня 2019 року невідома особа по АДРЕСА_2 в із автомобіля ВАЗ-21043 із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 таємно викрала ящик-органайзер із ключами та ковдру (т.2, а.м.к.п.13).

Відомості із заяви ОСОБА_9 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 квітня 2019 року за №0000509 (т.2, а.м.к.п.1).

За даними заяви ОСОБА_9 (т.2, а.м.к.п.17), протоколу огляду місця події від 29 квітня 2019 року (т.2, а.м.к.п.15-16), а також фототаблиць та схеми до нього (т.2, а.м.к.п.17-21), встановлено, що місцем події є двір будинку АДРЕСА_2 , на якому виявлено автомобіль марки ВАЗ-21043 із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , з якого із показань потерпілого ОСОБА_9 було викрадене майно.

Показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 судом оцінюються як належні докази, оскільки вони підтверджують факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Також вказані показання судом визнаються допустимими доказами, оскільки вони були отримані у порядку, встановленому КПК України, зокрема, з дотриманням вимог ст.ст. 352, 353, 354 КПК України щодо допиту потерпілих та свідків в судовому засіданні, наданням можливості стороні захисту перехресного допиту свідка та потерпілого.

Більш того, ці показання оцінюються судом як достовірні, оскільки підстав сумніватися у їх правдивості судом не встановлено.

Крім того, вищевказані дані протоколів огляду місця події судом оцінюються як належні докази, оскільки вони прямо підтверджують подію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_11 . Ці докази судом оцінюються як допустимі докази, оскільки зазначена слідча дія проведена з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Судом визнаються недопустимими доказами дані протоколу добровільної видачі речових доказів від 07 травня 2019 року (т.2, а.м.к.п.31), відповідно до якого ОСОБА_11 добровільно видав ящик-органайзер синього кольору, дані протоколу добровільної видачі речових доказів від 07 травня 2019 року (т.2, а.м.к.п.34), згідно із яким ОСОБА_12 добровільно видав кусачки із помарачево-сірим руків`ям марки «JOBI», плоскогубці із бордовими ручками, а також ковдру синього кольору, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно із п.3 ч.2 ст.40 КПК України слідчий уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.

За приписами ч.1, 2 ст.41 КПК України оперативні підрозділи органів Національної поліції здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора. Під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів (крім підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України) не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора.

Поряд з цим, судом встановлено, що вилучення вищевказаних у протоколах добровільної видачі речових доказів від 07 травня 2019 року речей було проведено співробітником оперативного підрозділу з порушенням зазначених вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки відповідно до доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 30 квітня 2019 року №6139/108-2019 (т.2, а.м.к.п.28) слідчий уповноважив оперативний підрозділ Кам`янець-Подільський ВП ГУНП в Хмельницькій області провести слідчі (розшукові) дії щодо встановлення місця знаходження викраденого майна у термін 5 днів, а вилучення речей о/у СКП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_16 було проведено 07 травня 2019 року, тобто поза межами строку дії доручення слідчого, а отже вилучення речей було здійснено співробітником оперативного підрозділу з порушенням вимог ч.1,2 ст.41 КПК України, тобто вилучення речей було вчинено неуповноваженою на проведення слідчих дій особою, а відтак дані зазначених протоколів слід визнати недопустимим доказами.

З цих же підстав на переконання суду підлягають визнанню недопустимими доказами як «плоди отруєного дерева» і вилучені в ході вищевказаних слідчих дій і речові докази (т.2, а.м.к.п.47, 62-63), а також похідні докази, здобуті під час пред`явлення речей для впізнання (т.2, а.м.к.п.38-45), дані висновку судової товарознавчої експертизи №12.1-0210:19К від 13 травня 2019 року (т.2, а.м.к.п.53-61) щодо визначення ринкової вартості речей.

Також судом оцінюються як недопустимі докази дані довідки про вартість ковдри (т.2 а.м.к.п.87-89), які видані підприємцем ОСОБА_17 , оскільки у матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що останній здійснює торгівлю вказаними речами, а також довідка неконкретна за змістом, із неї неможливо встановити критерії оцінки майна.

Проте, судом беруться до уваги показання потерпілого про вартість викраденого майна, яка ними не оспорювалася, а також вартість викраденого майна не оспорювалася обвинуваченим ОСОБА_11 , у зв`язку з чим судом відповідно до ст.337 КПК України в межах обвинувачення визнається, що обвинуваченим було викрадено майно потерпілого саме тією вартістю, яка зазначена у обвинувальному акті.

Крім того, судом оцінюється як недопустимий доказ дані слідчого експерименту (т.2 а.м.к.п.99-100), оскільки вказана слідча дія проведена з істотним порушенням вимог ст. 240 КПК України. Зокрема, із відеозапису проведення вказаної слідчої дії встановлено, що підозрюваному ОСОБА_11 були роз`яснені його права, проте у нього не було з`ясовано, чому він відмовляється від захисника і чи не пов`язана ця відмова із тяжким майновим становищем підозрюваного.

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а згідно із п. 3 ч.2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як порушення права особи на захист, здобуті в результаті вказаної слідчої дії дані визнаються судом недопустимими доказами.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_11 винуватий у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за що підлягає покаранню. Судом дії ОСОБА_11 кваліфікуються за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 , суд на підставі ст.ст.65, 66-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів. Крім того, ОСОБА_11 раніше неодноразово судимий, не перебуває на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.

Обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнається добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки в ході досудового розслідування обвинуваченим та свідком було видане усе викрадене майно.

Судом не визнається як обставина, що пом`якшує покарання, щире каяття, виходячи з наступного.

Так, як убачається з поведінки обвинуваченого в суді, хоча він і визнав вину в інкримінованому йому злочині у кінці судового розгляду, проте він не розкаявся у вчиненому.

Зокрема, визнаючи відсутність вказаної обставини, що пом`якшує покарання, судом враховується, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. На необхідність встановлення вказаних обставин при оцінці наявності цієї обставини, що пом`якшує покарання, звернув увагу Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року в справі №166/1065/18.

Разом з тим, судом встановлено, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, не висловлював жаль щодо вчиненого та осуд своєї поведінки, не просив пробачення у потерпілого, упродовж усього судового розгляду не визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, тобто, будь-яких підстав вважати, що обвинувачений розкаявся у вчиненому судом в ході судового розгляду не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені. При цьому, судом не враховується зазначена в обвинувальному акті обставина, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, будучи раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, у зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою повторність, а згідно із ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Наявність судимості за ч.3 ст.357 КК України не утворює рецидив злочинів, оскільки зазначене діяння, передбачене ч.3 ст.357 КК України, відноситься до кримінальних проступків і щодо вказаного кримінального правопорушення вчинення злочину, яке ставиться у вину ОСОБА_11 , не утворює рецидиву злочинів, адже рецидив злочинів це вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин, а не за будь-яке правопорушення.

Крім того, при призначенні покарання судом враховується досудова доповідь представника персоналу органу пробації щодо високого ризику вчинення ОСОБА_11 повторних кримінальних правопорушень та небезпеки для суспільства (т.1, а.м.к.п.33-35).

Також при призначенні покарання судом враховується, що вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2020 року ОСОБА_11 був засуджений за ч.2 ст.185 КК України за епізодом обвинувачення у крадіжці 29 квітня 2019 року майна ОСОБА_9 до покарання у виді п`яти місяців арешту. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду від 14 липня 2020 року вищевказаний вирок було скасовано внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а не у зв`язку із м`якістю покарання, а тому суд не може призначити ОСОБА_11 більш суворе покарання за ч.2 ст.185 КК України, ніж було призначене покарання вироком суду від 29 квітня 2020 року. Зазначене висновується із вимог ч.2 ст.416 КПК України, відповідно до якої при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді арешту в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, оскільки таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Із врахуванням факту вчинення кримінального правопорушення до ухвалення вироків 18 грудня 2019 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області та 28 квітня 2022 року Герцаївським районним судом Чернівецької області суд відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який, будучи раніше неодноразово судимим вчинив кримінальне правопорушення, наявності обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, форму вини й мотиви вчинення злочину, а також вид сукупності, вважає за доцільне призначити ОСОБА_11 покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні (т.2, а.м.к.п.68) підлягають стягненню із обвинуваченого, за винятком процесуальних витрат на залучення експертів в розмірі 942 грн. 06 коп. за проведення товарознавчої експертизи, дані якої визнані судом недопустимими доказами (т.2, а.м.к.п.52), у зв`язку з чим процесуальні витрати в цій частині необхідно віднести на рахунок держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Питання про долю речових доказів та документів підлягають вирішенню на підставі ч.9 ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у виді арешту на строк п`ять місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироками від 18 грудня 2019 року Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та від 28 квітня 2022 року Герцаївського районного суду Чернівецької області, призначити остаточно ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і один місяць позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є власністю засудженого, крім житла, зарахувавши в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю відбуте покарання у виді п`яти місяців арешту відповідно до ч.1 ст.72 КК України з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, та зарахувати повністю частково відбуте покарання за вироком від 28 квітня 2022 року Герцаївського районного суду Чернівецької області з 24 грудня 2020 року по 12 жовтня 2022 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 13 жовтня 2022 року.

Стягнути із ОСОБА_11 на користь держави 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн. 05 коп. витрат на залучення експертів (т.2, а.м.к.п.68).

Процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. 06 коп. віднести на рахунок держави (т.2, а.м.к.п.52).

Речові докази: майно, зазначене у постановах слідчого від 09 та 17 травня 2019 року (т.2,а.м.к.п.47, 62-63),та яке зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області після набрання вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені 29 квітня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000509, після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження. Обвинуваченому та прокурору вручити (надіслати) копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду
Хмельницької області ОСОБА_1