Справа № 636/2100/21
провадження № 1-кп/527/253/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2022 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання- ОСОБА_2 , прокурора- ОСОБА_3 , обвинуваченого- ОСОБА_4 , захисника- ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в:
В провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у встановленому законом порядку продовжено до 07.10.2022 включно. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину за ч.1 ст. 122 КК України та тяжких злочинів за ч.3 ст.185 КК України, ч.2 ст. 186 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років. Після вчинення інкримінованих злочинів добровільно не звернувся до правоохоронних органів, з місця скоєння кримінальних правопорушень зник з метою подальшого переховування від правоохоронних органів та ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_4 періодично змінює місце проживання, неодноразово не з`являвся на судове засідання Орджонікідзевського районного суду м. Харків. За таких обставин є підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, недопитані свідки у кримінальному провадженні проживають з обвинуваченим в одному населеному пункті, відтак існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Враховуючи вищевикладені обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що з огляду на тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 злочинів, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою уникнути відповідальності та забезпечення подальшого виконання можливого винесеного стосовно нього обвинувального вироку за вчинення злочинів, передбачених вищевказаними статтями Кримінального кодексу України, вбачається ризик того, що він може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, та вчинити інше кримінальне правопорушення. Одночасно ці обставини підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, та надав пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні.

Обвинувачений та захисник проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечували, посилаючись на наявність у ОСОБА_4 матері похилого віку, яка хворіє та потребує догляду і моральної та матеріальної підтримки сина. Обвинувачений зазначив, що він не ухилявся від органу досудового розслідування, мешкав разом з матір`ю та працівникам поліції було відомо його місце проживання. Крім того, він працював неофіційно на різних роботах, та утримував себе і допомагав матері. Зауважив, що він не має наміру ухилятися від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків. Просили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявлених клопотань, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно п.1, п. 3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ( Бекчиєв проти Молдови §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ( Ідалов проти Росії , Гарицьки проти Польщі , Храїді проти Німеччини , Ілійков проти Болгарії ).

Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 , суд враховує вік обвинуваченого та стан його здоров`я відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків (не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та офіційного джерела доходів), за місцем реєстрації не мешкав. Також суд враховує те, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, обвинувачується у вчиненні декількох епізодів кримінальних правопорушень, одне з яких за ч.1 ст. 122 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, інші-за ч.3 ст. 185 та за ч.2 ст. 186 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, а відтак, з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини регламентовані п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177, п. п. 1-3 ч. 1 ст.194 КПК України є дійсними.

Суд приходить до висновку, що вказані ризики, на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінальних правопорушень, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_4 обвинувачується.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Вказані обставини судом враховані при розгляді клопотання прокурора.

А відтак, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Щодо доводів обвинуваченого та захисника про необґрунтованість клопотання прокурора, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків і можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, спростовують доводи обвинуваченого і захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Належних документальних підтверджень про наявність міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором запобігання ризиків, зазначеним прокурором, на теперішній час суду не надано. За таких обставин клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд залишає без задоволення.

Частиною 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Оскільки термін дії запобіжного заходу спливає 07.10.2022 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.182, п.16 ч.1 ст.3 КПК України, суд вважає необхідним визначити розмір застави, яка дорівнює 60 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 148860 грн. (60 х 2481 грн. = 148860 грн.).

Керуючись ст.ст.177, 182, 183,194,372,376,392 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора -задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 04 грудня 2022 року, включно.

Визначити суму застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 148860 (сто сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят) гривень 00 коп. Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), до сплину терміну тримання під вартою, призначення платежу обов`язково зазначати інформацію про ухвалу суду, який обрав заставу, міру запобіжного заходу, прізвище, ім`я, по-батькові обвинуваченого.

У разі внесення застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, на нього покладаються обов`язки, визначені ухвалою суду.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати на виклики прокурора та суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання вказаних обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити начальнику ДУ "Харківський слідчий ізолятор" - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1