В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі судді ОСОБА_1 одноособово, розглянувши у порядку спрощеного провадження, відповідно до ст. 381, 382 КПК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001717 від 19 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, із вищою освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, не судимий,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, шляхом вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів,
в с т а н о в и в :
органом досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001717 від 19 серпня 2022 року, відповідно до обвинувального акта встановлено наступні обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
12 травня 2022 року приблизно о 10 год 00 хв ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном з метою особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_3 , шахрайським шляхом заволодів її грошовими коштами у розмірі 55000 гривень, розпорядившись ними на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Потерпіла ОСОБА_3 будучи раніше знайомою з ОСОБА_2 , який у жовтні 2021 року в якості працівника ФОП « ОСОБА_4 » виконував роботи з комплектування та установки меблів в її квартирі та після закінчення робіт запропонував в подальшому робити замовлення меблів безпосередньо у нього, обіцяючи при цьому меншу вартість, ніж у ФОП « ОСОБА_4 », у травні 2022 року вирішила скористатися вказаною пропозицією. При цьому ОСОБА_3 помилково вважала, що ОСОБА_2 має можливість самостійно виготовляти меблі, оскільки встановлено, що останній лише займався зборкою та установкою меблів у замовників, а виготовлення та продаж меблів здійснювалось ФОП « ОСОБА_4 ».
07 травня 2022 року ОСОБА_3 зв`язалась із ОСОБА_2 за допомогою мобільного додатку «Вайбер» з приводу виготовлення та установки меблів у її квартирі, а саме шафи та стола, а потім зателефонувала останньому на мобільний телефон з метою уточнення умов виконання вказаної роботи.
У цей час у ОСОБА_2 виник протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою. Діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та заволодіння грошовими коштами, використовуючи довіру потерпілої, не маючи наміру виконувати роботи з виготовлення та установки меблів, ОСОБА_2 на дану пропозицію погодився та домовився з потерпілою про зустріч у неї вдома.
У подальшому, 10 травня 2022 року приблизно о 10 год 00 хв ОСОБА_2 приїхав за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , де зробив заміри, необхідні нібито для виготовлення замовлених меблів та зазначив, що вартість даного замовлення порахує пізніше.
12 травня 2022 року ОСОБА_2 , продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілої, продовжуючи створювати у неї уявлення про справжність своїх намірів, по телефону повідомив ОСОБА_3 , що вартість її замовлення з приводу виготовлення та установки вищезазначених меблів становитиме 80000 грн та що спочатку потрібно надати завдаток у сумі 55000 грн. ОСОБА_3 , довіряючи ОСОБА_2 , домовилась з ним про зустріч для передачі грошових коштів за місцем свого проживання.
Цього ж дня, 12 травня 2022 року приблизно о 10 год 00 хв ОСОБА_2 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, приїхав за адресою: АДРЕСА_3 , для отримання грошових коштів нібито за виготовлення та установку вищезазначених меблів по замовленню ОСОБА_3 .
Під час даної зустрічі, ОСОБА_3 , будучи переконаною у тому, що ОСОБА_2 має намір виконати її замовлення з приводу виготовлення та установки вищезазначених меблів, повністю довіряючи йому, не здогадуючись про його злочинні наміри, в присутності колишнього чоловіка - ОСОБА_5 та свого племінника ОСОБА_6 , котрі також перебували в квартирі потерпілої, передала готівкою ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 55 000 гривень.
У свою чергу ОСОБА_2 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, шляхом зловживання довірою, з метою власного збагачення, не маючи наміру подальшого виконання замовлення, використовуючи довіру потерпілої, отримав від неї вказані грошові кошти нібито в якості завдатку за виконання замовлення по виготовленню та установці меблів, тобто шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілої, заволодів її грошовими коштами, завдавши матеріальної шкоди на суму 55000 грн.
Таким чином з`ясовано, що ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Із долучених до обвинувального акта матеріалів встановлено, що обвинувачений був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, йому відомі наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України.
Тим самим обставини вчинення кримінального проступку установлені органом досудового розслідування сприймаються судом, як дійсні.
А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів, із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.
Також суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, вважає кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України дійсною та вірною.
Тим самим, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра він не перебуває, зареєстрований у Київській області та має постійне місце проживання у м. Києві, раніше не судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті у виді штрафу.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Цивільний позов у кримінальному провадженіне заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1