Номер провадження: 11-кп/813/1777/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2022 року, якою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, під час судового розгляду обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на шістдесят днів, тобто до 07.10.2022 року.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що прокурором доведено наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, та свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обставини злочину не відповідають кваліфікації інкримінованого ОСОБА_10 злочину; претензій від потерпілого немає; судом не враховано наявності міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, що вказує на відсутність заявлених прокурором ризиків.
Позиції учасників апеляційного розгляду
Захисник ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Мотиви апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно ч.1 ст. 422-1 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, що надійшла до суду апеляційної інстанції, не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу.
Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, у підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції вирішувалися питання, передбачені ст. 314 КПК України, щодо кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а тому встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення ОСОБА_11 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення не передбачено зазначеною нормою кримінального процесуального закону, оскільки зазначені обставини встановлюються під час судового розгляду кримінального провадження та відносяться до виключної компетенції суду першої інстанції.
Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, на даній стадії, зокрема при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється.
При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України, питання про встановлення вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.
Оскаржуваною ухвалою був обраний обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення при судовому розгляді клопотання була доведена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України танеможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належну процесуальну поведінку та запобіганню встановленим ризикам.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за вчинення якого, в разі доведеності під час розгляду кримінального провадження вини ОСОБА_11 , передбачене покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, на думку апеляційного суду наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися спроб переховуватися від органів досудового розслідування і суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим ризик незаконного впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження, оскільки після отримання процесуального статусу обвинуваченого, ОСОБА_11 мав процесуальну можливість на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, відтак, достеменно знати анкетні відомості інших учасників кримінального провадження, зокрема, їхні адреси проживання, роботи.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
Апеляційний суд також враховує обставини вчинення злочину, а також приймає до уваги особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має легальних джерел для матеріального існування, тому з великою долею вірогідності може продовжити злочинну діяльність, тому продовжує існувати ризик передбачений п. 5 ч.1 ст.177 КПК України.
З огляду на це, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки тільки такий запобіжний захід забезпечить запобігання встановленому ризику та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який не працює та не має міцних соціальних зв`язків та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також під час апеляційного розгляду не встановлено обставин щодо порушення прав обвинуваченого на захист під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.
Колегія суддів не приймає доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_12 є раніше не судимим, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання та позитивні характеристики, оскільки дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд приймає до уваги думку потерпілого про зміну запобіжного заходу обвинуваченого, однак вказує, що на етапі перегляду ухвали суду про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, така позиція потерпілого не має вирішального значення.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2022 року, якою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, під час судового розгляду обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4