КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судових засідань ОСОБА_4
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 в частині зарахування у строк покарання строк перебування його під домашнім арештом та перебування на волі, а також в частині роз`яснення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року.

Постановлене рішення суд мотивував тим, що заява засудженого в цій частині не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву повністю та зарахувати в строк покарання строк перебування його під домашнім арештом і на волі, у відповідності до положень ст. 72 КК України, а також роз`яснити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року, а саме в якому процесуальному статусі він перебуває після ухвалення вказаного вироку.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про попереднє ув`язнення».

На думку апелянта, запобіжний захід, обраний на стадії досудового розслідування, у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» підлягає зарахуванню в строк покарання в перерахунку визначеному ст. 72 КК України.

При цьому, апелянт просить врахувати, що він сумлінно виконував обов`язки, покладені на нього у зв`язку з перебуванням під домашнім арештом, та жодним чином їх не порушував. Такою була його поведінка до фактичного затримання у зв`язку з виконанням вироку.

Крім того, апелянт зазначає, що вироком суду не було скасовано рішення суду про обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у зв`язку з чим він вважає, що вказаний запобіжний захід є чинним і на даний час.

Також, на думку ОСОБА_6 суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в роз`ясненні вироку Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року вважаючи, що вказаний вирок є незрозумілим в частині його процесуального статусу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Святошинського райсуду м.Києва від 12жовтня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, який обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалою Київською апеляційного суду від 21 січня 2021 року вирок Святошинського райсуду м.Києва від 12 жовтня 2020 року залишено без змін.
Ухвалою Святошинського райсуду м. Києва від 10 березня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про відстрочення виконання вироку Святошинського райсуду м.Києва від 12жовтня 2020 року до його видужання відмовлено.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишена без задоволення, а ухвалу суду від 10 березня 2021 року - без змін.
Ухвалою Святошинського райсуду м. Києва від 04 серпня 2021 року у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку перебування на домашньому арешті у строк покарання відмовлено.
22 вересня 2021 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про зарахування у строк покарання строк його затримання, строк перебування під домашнім арештом та перебування його на волі, а також роз`яснення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року в частині його процессуального статусу.
Ухвалою ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року клопотання ОСОБА_6 задоволено частково, зараховано в строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 строк його затримання та перебування у Святошинському УП ГУНП у м. Києві у період з 02 вересня 2020 року по 03 вересня 2020 року. В іншій частині заяви засудженого було відмовлено.
З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 537 КПК України, при виконанні вироків суд, визначений частиною другою статті 539 Кодексу, вирішує питання пов`язані з виконанням вироку.

Згідно ч.1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час і після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( редакції Закону від 18.05.2017) попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Аналіз вище наведених норм закону дає підстави вважати, що перебування обвинуваченого під домашнього арешту до приведення вироку до виконання не є попереднім ув`язнення особи, а тому цей строк не підлягає зарахуванню в строк покарання у виді позбавлення волі.
Таким чином, судом першої інстанції дотримано норми чинного законодавства при зарахуванні ОСОБА_6 у строк покарання усі строки його попереднього ув`язнення, а саме строк його попереднього затримання та перебування у Святошинському УП ГУНП у м. Києві у період з 02 вересня 2020 року по 03 вересня 2020 року.

Вимоги засудженого про зарахування йому у строк покарання строк перебування під домашнім арештом та на волі до приведення вироку до виконання не ґрунтуються на вимогах закону.

Також, є безпідставними і доводи апелянта з приводу того, що обраний щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту продовжує існувати, оскільки вироком суду не скасовано ухвали про обрання йому цього запобіжного заходу. У відповідності до положень ст. 181 КПК України, строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апелянта про те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною в частині відмови в роз`ясненні йому вироку Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року.
Відповідно ч.1 ст. 380 КПК України якщо судове рішення є не зрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, ухвалою роз`яснює рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Як вбачається з заяви ОСОБА_6 він просить роз`яснити вирок суду щодо його процесуального статусу після засудження та приведення вироку до виконання.

Вказані обставини не стосуються суті та змісту судового рішення, а тому виходять за межі положень ст. 380 КПК України.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 380, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 в частині зарахування у строк покарання строк перебування під домашнім арештом та перебування його на волі, а також в частині роз`яснення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3