Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/966/16-к
Провадження №1-в/382/41/21
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2021 року Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яготин клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення його від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом,

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. Клопотання мотивує тим, що вироком Яготинського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року вирок Яготинського районного суду Київської області від 26.01.2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 07.06.2018 року ухвала Апеляційного суду Київської області від 05.04.2017 року щодо ОСОБА_4 залишена без змін. Основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки згідно вироку Яготинського районного суду Київської області від 26.01.2017 року він відбув у повному обсязі. Після відбування основного виду покарання він вже понад півроку відбуває додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Згідно характеристики за час перебування в установі відбування покарання він характеризується задовільно. Дисципліну та режим утримання не порушував. Після відбування основного покарання, він залишився без засобів на існування та перебував на межі відчаю. Перебуваючи в скрутному фінансовому становищі вирішив працевлаштуватися. У той же час, для працевлаштування основною вимогою є наявність посвідчення водія та право керування транспортними засобами. Відповідно до довідки, виданої ФОП ОСОБА_6 , останній візьме його на роботу на посаду водія тільки при наявності прав водія транспортних засобів. Враховуючи викладене, просив звільнити умовно-достроково його ОСОБА_4 від відбування додаткового покарання у виді права керування транспортними засобами строком на три роки за вироком Яготинського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 просив задоволити його клопотання.

Прокурор щодо задоволення клопотання заперечив, мотивуючи свою позицію тим, що за характером та обставинами вчиненого ОСОБА_4 злочину відсутні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в тому числі враховуючи, що засуджений не відшкодовує в добровільному порядку завдану шкоду потерпілому.

Потерпілий заперечував проти даного клопотання, мотивуючи це тим, що засуджений на шлях виправлення не став та в добровільному порядку не відшкодував йому завдану шкоду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши засудженого ОСОБА_4 , з`ясувавши думку прокурора, потерпілого, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України суду надано право під час виконання вироків вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від додаткового покарання.

Строк додаткового покарання, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 55 КК України, обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування ст.77 цього Кодексу- з моменту набрання законної сили вироком.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом встановлено, що вироком Яготинського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року вирок Яготинського районного суду Київської області від 26.01.2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 07.06.2018 року ухвала Апеляційного суду Київської області від 05.04.2017 року щодо ОСОБА_4 залишена без змін.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року№2 «Про умовно-достроков звільнення від відбування покаранняі заміну невідбутої частини покарання більшм`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання, воно має вирішуватись з врахуванням характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу засудженого.

Тому, на думку суду, наявність лише вищевказаних обставин в даному клопотанні, які не підтвердженні доказами, а також необхідність повернення посвідчення водія задля працевлаштування водієм, не є переконливими та достатніми підставами для його умовно-дострокового звільнення, зважаючи на обставини та характер вчиненого ним правопорушення, обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , тобто перебування в стані алкогольного сп`яніння, залишення місця ДТП.

Зокрема, з вироку суду вбачається, що протиправні дії ОСОБА_4 було вчинено в стані алкогольного сп`яніння і наслідком порушення ним Правил дорожнього руху України стало спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Суд зазначає, що керування особою транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, бо водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я учасників дорожнього руху.

Тому суд вважає, що умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в цьому випадку нівелює мету кримінального покарання, оскільки таке звільнення жодним чином не слугуватиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як це передбачено в ч. 2 ст. 50 КК України.

Крім того, відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання застосовується за спільним поданням органу, що відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах дітей.

Отже, суб`єктом звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено тільки орган або установа виконання покарань, засуджений таким правом не наділений.

За таких обставинах суд, прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання, оскільки на цей час відсутні підстави для умовно-дострокового-звільнення засудженого від відбування додаткової міри покарання та клопотання подане не органом, що відає виконанням покарання, а засудженим.

Керуючись ст. ст. 50, 55, 81 КК України, ст. ст. 537, 539, 372 КПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення його від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1