ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю учасників судового провадження:
секретаря судового
засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника
потерпілої ОСОБА_8
розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000047 від 16.02.2021 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 грудня 2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.3 ст.15 ч.4 ст.152 КК України,-

УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст оскарженого судового рішення.
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 грудня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.3ст.15, ч.4 ст.152 КК України та призначено йому покарання:
-за ч.2 ст.156 КК України - у виді 7 (семи) років позбавлення волі;
-за ч.3 ст.15, ч.4 ст.152 КК України - у виді 10 (десяти ) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 встановлено рахувати з 28 травня 2021 року в строк призначеного останньому остаточного покарання зараховано строк попереднього ув`язнення.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишено раніше обраний у виді тримання під вартою.
_________________________________________________________________________
ЄУНСС 718/1433/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Номер провадження 11-кп/822/53/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Включено інформацію про обвинуваченого ОСОБА_6 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта, короткий зміст заперечення на апеляційну скаргу.
На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу (з доповненнями), в якій просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України та звільнити його з-під варти.
Вважає вирок районного суду незаконним і таким, що не відповідає фактичним обставинами справи і ґрунтується на доказах, які нічим не підтверджуються.
Вказує, відсутні будь-які прямі докази, що б доводили вчинення ним інкримінованих йому діянь.
Зазначає, що поза увагою районного суду залишився факт порушення територіальної підслідності, в матеріалах провадження відсутнє відповідне процесуальне рішення про визначення підслідності.
Крім того, вказує, що стороною обвинувачення не наведено достатніх підстав для проведення допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_10 в порядку ст.225 КПК України і такий допит було проведено з порушенням.
У доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що його засудження за ч.4 ст.152 КК України є незаконним, оскільки відсутні докази проникнення в тіло потерпілої.
Також зазначає, що колегією суддів районного суду не вмотивовано наявність у його діях незакінченого замаху на зґвалтування, не звернуто увагу на інститут добровільної відмови від доведення злочину до кінця.
Зрештою вказує, що кримінальне провадження проти нього сфабриковано органом досудового розслідування, в результаті чого відбулося притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинуватої особи, а тому вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.
У своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_5 просить залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок районного суду без змін, наводячи власні доводи на спростування вимог апелянта.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку районного суду, влітку 2016 року, ОСОБА_6 перебуваючи у сімейних відносинах з ОСОБА_11 та будучи вітчимом двох її малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи значення і суспільно небезпечний характер своїх дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку своєї падчерки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що вона є малолітньою, використовуючи безпорадний стан потерпілої, яка не могла правильно розуміти сутність та характер вчинюваних з нею розпусних них дій через свій вік, вчинив розпусні дії, які виразились в оголенні ОСОБА_6 свого статевого органу та примушуванні останньої доторкатися до статевого органу.
В подальшому ОСОБА_6 продовжуючи свої злочинні дії, систематично в період часу з літа 2016 року по літо 2020 року, перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку своєї падчерки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що вона є малолітньою, використовуючи безпорадний стан потерпілої ОСОБА_10 , яка не могла правильно розуміти сутність та характер вчинюваних з нею розпусних дій через свій вік, повторно вчинював розпусні дії, які виразились в оголенні ОСОБА_6 свого статевого органу, у примушуванні останньої доторкатися до його статевого органу та у вчиненні статевих зносин у присутності дитини.
Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КК України розбещенні неповнолітньої, тобто у вчиненні розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, за кваліфікуючою ознакою: розбещення, вчинене щодо малолітньої особи, вчинене членами сім`ї.
Крім цього, навесні 2018 року, у нічний час доби, ОСОБА_6 перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою задоволення статевої пристрасті без добровільної згоди ОСОБА_10 , яка внаслідок малолітства не могла усвідомлювати сутність та значення вчинював них відносно неї дій, вчинив дії сексуального характеру, намагався вчинити анальне проникнення в тіло малолітньої ОСОБА_10 з використанням геніталій.
Так, ОСОБА_6 , знаходячись в одній із кімнат будинку за вище вказаною адресою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на згвалтування малолітньої ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, підійшов до своєї падчерки ОСОБА_10 , яка спала на своєму ліжку в кімнаті, ліг їй на спину, чим розбудив останню, намагався ввести свій статевий орган в її анальний отвір, від чого остання відчула фізичний біль в області анального отвору. Свій умисел на зґвалтування потерпілої ОСОБА_10 , шляхом анального проникнення з використанням геніталій ОСОБА_6 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки до кімнати зайшла матір малолітньої ОСОБА_11 .
Крім цього, влітку 2018 року, у нічний час доби, ОСОБА_6 , перебуваючи в домогосподарстві за адресою: с. Тюдів, Косівського району, Івано-Франківської, де зареєстрована та фактично проживає ОСОБА_13 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті без добровільної згоди ОСОБА_10 , яка внаслідок малолітства не могла усвідомлювати сутність та значення вчинюваних відносно неї дій, повторно намагався вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_10 з використанням геніталій.
Так, ОСОБА_6 , знаходячись в одній із кімнат будинку за вищевказаною адресою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на зґвалтування малолітньої ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний умисел, умисно, протиправно, повторно, з метою задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, ліг біля своєї падчерки ОСОБА_10 , яка спала на ліжку та намагався ввести свій статевий орган в її вагінальний отвір, спричинивши останній фізичний біль. Свій умисел на зґвалтування потерпілої ОСОБА_10 , шляхом вагінального проникнення з використанням геніталій ОСОБА_6 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки до кімнати зайшла матір малолітньої ОСОБА_11 .
Крім цього, весною 2019 року, у нічний час доби ОСОБА_6 перебуваючи по місцю свого проживання, на території господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті без добровільної згоди ОСОБА_10 , яка внаслідок малолітства не могла усвідомлювати сутність та значення вчинюваних відносно неї дій, намагався повторно вчинити дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_14 з використанням геніталій.
Так, ОСОБА_6 , знаходячись в одній із кімнат будинку за вищевказаною адресою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на зґвалтування малолітньої ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний умисел, умисно, протиправно, повторно, з метою задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, використовуючи свою фізичну перевагу над малолітньою ОСОБА_10 , застосовуючи фізичну силу, що виразилось в утриманні своїми руками голови потерпілої, намагався ввести свій статевий орган у її ротову порожнину, тобто вчинити оральне проникнення з використанням власних геніталій. Свій умисел на зґвалтування потерпілої ОСОБА_10 , шляхом орального проникнення з використанням геніталій ОСОБА_6 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки до кімнати зайшла матір малолітньої ОСОБА_11 .
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України незакінчений замах на зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним, вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, за кваліфікуючими ознаками, зґвалтування, вчинене повторно, вчинення таких діянь щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, в редакції Закону від 05.04.2001 року №2341-ІІІ, зі змінами, внесеними згідно із Законом №2295-VІ від 01.06.2010; в редакції Закону №2227- VІІІ від 06.12.2017, який набрав чинності 11.01.2019.
Позиції учасників апеляційного провадження.
Обвинувачений та захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор та законний представник потерпілої заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін вирок районного суду.
Мотиви Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання колегії суддів, вирок районного суду відповідає в повній мірі вказаним вимогам.
Обвинувачений ОСОБА_6 в районному та апеляційному суді винуватість за ч.2 ст.156, ч.3 ст.15 ч.4 ст.152 КК України не визнав, вказав, що жодних розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_10 не вчиняв, і остання його оговорила.
Незважаючи на невизнання винуватості ОСОБА_6 , його вина у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, яким надано вмотивовану оцінку у вироку.
Згідно показань малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка була допитана під час досудового розслідування у порядку ст.225 КПК України, з літа 2016 року, відколи їй було 6 з половиною років, до літа 2020 року ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння майже щодня примушував її робити йому масаж статевого органу. Двічі ОСОБА_6 примушував її дивитися на їхній з ОСОБА_11 статевий акт. Надала показання, що ОСОБА_6 намагався вступити з нею в анальний, вагінальний та орогенітальний статевий контакт, від чого вона відчувала біль в ділянці статевих органів та ануса, однак кожного разу до кімнати заходила матір ОСОБА_11 , і він припиняв свої дії.
Безпідставними є посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що малолітня ОСОБА_10 його оговорила, оскільки, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №335 від 24 лютого 2021 року, що була досліджена районним судом, ОСОБА_10 ознак підвищеної схильності до навіювання, фантазування та брехливості не виявляє, могла сприймати зовнішню сторону подій та давати про це покази (т.1 а.п.118-119).
Спростовуються ці посилання і тим, що під час допиту слідчим суддею малолітньої ОСОБА_10 її біологічна матір ОСОБА_11 присутня не була, оскільки була позбавлена батьківських прав, тому не могла їй підказувати, які свідчення давати, і впливати на неї.
Крім того, допит потерпілої було проведено законно, у порядку ст.225 КПК України, у присутності законного представника та психолога, і колегія суддів вважає такі показання належним і допустимим доказом.
Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки на показаннях, які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.
Встановлено, що допит потерпілої ОСОБА_10 було проведено на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 квітня 2021 року. При цьому, слідчим суддею встановлені виняткові обставини, оскільки допит потерпілої судом в подальшому може бути неможливим через її вікові особливості на психоемоційний стан. За цих обставин, клопотання захисту про виклик і повторний допит малолітньої потерпілої ОСОБА_10 колегія суддів відхиляє.
Вказівки обвинуваченого на те, що судово-медичною експертизою у малолітньої потерпілої не виявлено ушкоджень у ділянці статевих органів чи ануса, є також необґрунтованими, оскільки останньому інкримінується замах на зґвалтування, а не закінчений злочин.
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не наведено достатніх підстав для допиту неповнолітньої потерпілої в порядку ст.225 КПК України, оскільки такі виняткові обставини встановлені слідчим суддею на досудовому розслідуванні та вмотивовані в ухвалі.
Крім того, колегія суддів враховує практику Верховного Суду (постанова від 23.11.2021 року у провадженні № 369/9731/17), згідно якої таке дослідження доказу-відеозапису допиту малолітнього свідка й прийняття цих відеосвідчень як доказу в суді дозволяє уникнути необхідності повторних викликів та допитів дитини та її ревіктимізації, що відповідає міжнародним вимогам до опитування дитини свідка чи жертви злочинних посягань, а саме статті 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Лансаротська конвенція, 2007 р.), яка була ратифікована Верховною Радою України 27 серпня 2012 р. і набула чинності з 1 грудня 2012 р., вимогам Конвенції ООН про права дитини та Керівним принципам ООН щодо правосуддя у питаннях, пов`язаних із участю дітей жертв і свідків злочинів.
Як встановлено судом першої інстанції, підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало повідомлення директора Центру соціально-психологічної реабілітації дітей ОСОБА_15 від 15.02.2021 року до ГУНП в Чернівецькій області, яке вона отримала від практичного психолога ОСОБА_16 (т.1 а.п.49).
Як вбачається із повідомлення ОСОБА_16 від 15.02.2021 практичного психолога Центру соціально-психологічної реабілітації дітей щодо перебігу психологічної роботи з неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дівчини чинились протиправні дії , які нанесли шкоди її психічному, соматичному та психоемоційному стану. В цих діях був прояв психічного, фізичного та сексуального насилля. (т.1 а.п. 50-52)
Згідно показань законного представника потерпілої ОСОБА_8 , наданих в районному суді, остання є директором Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької ОДА. 21 серпня 2020 року до Центру поступила малолітня ОСОБА_10 , 13 серпня 2020 року її брат ОСОБА_12 12 лютого 2021 року до неї звернулася психолог ОСОБА_16 з повідомленням про вчинення сексуального та фізичного насильства стосовно обох дітей. Охарактеризувала ОСОБА_10 та ОСОБА_12 як не схильних до наклепу чи оговорювань. Вказала, що була присутня під час проведення всіх слідчих дій за участі потерпілої, і ОСОБА_10 не змінювала свої показання протягом усього досудового розслідування.
Районним судом також допитано у якості свідка практичного психолога ОСОБА_16 , яка працювала з ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , і саме їй потерпіла розповіла про систематичне сексуальне насильство з боку її вітчима ОСОБА_6 . Зазначила про те, що діти своїх показань не змінювали, говорили вільно, без тиску та навіювань, а під час судового розгляду допитувати ОСОБА_10 не доцільно, оскільки це може призвести до регресу стресового розладу.
Неповнолітній свідок ОСОБА_12 , допитаний у порядку ст.225 КПК України, надав показання, що є рідним братом ОСОБА_12 , ОСОБА_6 був їхнім вітчимом. ОСОБА_6 часто вживав алкоголь, бив їхню матір змушував дітей робити йому масаж. ОСОБА_10 при цьому плакала і не хотіла цього робити, після чого ОСОБА_6 зачинявся з нею в кімнаті, звідки було чути плач сестри. Вказав, що ОСОБА_10 спала з батьками в кімнаті, звідки доносилися різні звуки, скрипіло ліжко і було чути стогони.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №336 від 28.04.2021, дослідженого районним судом, ОСОБА_12 на даний час ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, а виявляє ознаки психічного розладу у формі змішаного розладу поведінки та емоцій. За своїм психічним станом на даний час, він може усвідомлювати свої дії. На період часу з березня 2016 року по червень 2020 року неповнолітній ознак хронічного психічного захворювання також не виявляв, а виявляв ознаки психічного розладу у формі змішаного розладу поведінки та емоцій, за своїм психічним станом він міг правильно сприймати обставини по справі та давати про це покази. Ознак підвищеного навіювання або брехливості не виявляє. Ознак підвищеної схильності до фантазування не виявляє (т.1 а.п. 159-161).
Допитана районним судом біологічна матір ОСОБА_10 ОСОБА_11 надала показання, що бачила, як ОСОБА_6 змушував потерпілу брати в руку свій статевий орган та мастурбувати, давав дитині в рот свій статевий член, примушував малолітню дивитись на те, як вони вступають у статевий зв`язок. Зазначала, що боїться ОСОБА_6 і боїться давати показання, а його сестра писала їй повідомлення з погрозами.
Районним судом допитано свідка ОСОБА_17 чоловіка ОСОБА_11 , який надав показання, що ОСОБА_10 розповідала, що мастурбувала ОСОБА_6 , вказував, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 боялись ОСОБА_6 , оскільки останній їм погрожував.
Посилання сторони захисту щодо порушення підслідності даного кримінального провадження були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції та належно спростовані у вироку.
Зокрема, встановлено, що згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000047 від 16.02.2021 року, внесені відомості за правовою кваліфікацією ч.2 ст.156 КК України.
В подальшому, 25.05.2021 року відомості внесено до ЄРДР за №0000192 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, а також № 0000191, № 0000190 (епізод в с.Тюдів, Косівського району, Івано-Франківської області) та № 0000189 від 25.05.2021 за правовою кваліфікацією ч.3 ст.15, ч.4 ст.152 КК України.
Постановою прокурора від 27.05.2021 року, вище перелічені матеріали досудових розслідувань об`єднані в одне провадження із присвоєнням реєстраційного номера № НОМЕР_1 , оскільки в ході досудового розслідування були підстави вважати, що кримінальні правопорушення вчинені однією особою.
Відповідно до ч.4 ст.217 КПК України, матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
З наведених підстав прокурором рішення про зміну підслідності кримінального провадження не приймалося.
Крім того, як звертає увагу прокурор у своїх запереченнях, на момент реєстрації кримінального провадження за фактом вчинення епізодів злочинної діяльності в с.Тюдів, Косівського району, Івано-Франківської області, всі слідчі дії у кримінальних провадженнях вже були фактично проведені.
Колегія суддів також зауважує, що сторона захисту, не зазначає, які докази у даному кримінальному провадженні слід визнати недопустимими із наведених вище підстав.
Також, всупереч доводам апеляційної скарги, в матеріалах кримінального провадження наявні постанови про призначення прокурора (групи прокурорів) (т.1 а.п.14,22,28,34,40), а тому такі твердження є надуманими.
Звертає увагу апеляційний суд і на непослідовність правової позиції обвинуваченого, який, взагалі не визнаючи вину у скоєному, у доповненнях до апеляційної скарги посилається на інститут добровільної відмови від доведення зґвалтування до кінця.
Дослідивши докази у кримінальному провадженні, колегія суддів районного суду дійшла висновку про те, що вони є належними, допустимими та достатніми, і у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.
З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає позицію ОСОБА_6 щодо невизнання вини обраною лінією захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Покарання призначене ОСОБА_6 відповідно до ст. 65 КК України, в межах санкцій інкримінованих йому статей. Судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного та обставину, що обтяжує покарання і призначено остаточне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного та керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 грудня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.3 ст.15 ч.4 ст.152 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_18 Станковська
Згідно з оригіналом
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

22.02.2022 року
(дата засвідчення копії)