Справа № 522/2581/21
Провадження по справі № 1-кп/522/864/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 обвинувальний акт, у кримінальному провадженні № 0000917 від 12.08.2020 року стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенськ, Миколаївської області, українця, громадянина України, не працевлаштованого, керівника Громадської організації «Всеукраїнське Об`єднання «Мій Вибір»», який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває обвинувальний акт №0000917 від 12.08.2020 року стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України.
Від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 , до суду надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт або будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, проти чого заперечувала прокурор.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні подала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке просила задовольнити, посилаючись на продовження існування раніше врахованих судом ризиків та тяжкість інкримінованого злочину, та поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування.
Сторона захисту заперечувала проти клопотання прокурора, просила відмовити в його задоволенні та задовольнити клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, посилаючись на безпідставність та недоведеність вказаних прокурором ризиків, тривале перебування обвинуваченого в слідчому ізоляторі та погіршення стану здоров`я обвинуваченого за період перебування в умовах СІЗО.
Потерпілий та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Від представника потерпілого надійшло клопотання про проведення судового засідання без їх участі, в якому також зазначено про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши доводи клопотань та матеріали провадження, суд доходить таких висновків.
Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Також слід враховувати, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.02.2021 року було задоволено клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, який в подальшому продовжено ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2021 року, 24.05.2021 року, 15.07.2021 року, 07.09.2021 року, 04.11.2021 року та 21.12.2021 року, які ухвалами Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року, 15.06.2021 року, 11.08.2021 року, 15.11.2021 року, 01.02.2022 року відповідно були залишені без змін.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Враховуючи, що судом ще не завершилось дослідження матеріалів провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованого обвинуваченому злочину.
При цьому, не вдаючись до оцінки доказів, у відповідності до положень ст. 23 та ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, за ознаками: закінчений замах на умисне вбивство з корисливих мотивів на замовлення, яке відповідно до класифікації злочинів, передбаченої ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.
Від захисника обвинуваченого надійшло клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту, або будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою посилаючись на погіршення стану здоров`я обвинуваченого та тривалий судовий розгляд даного кримінального провадження.
Стороною захисту вказано, що ОСОБА_5 було встановлено третю групу інвалідності з дитинства з діагнозом: бронхіальна астма. Протягом перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора стан здоров`я ОСОБА_5 різко погіршився, продовження утримання останнього в умовах несприятливих факторів середовища ДУ «ОСІ» призводить до прогресування основного захворювання, становить загрозу його життю. На останньому судовому засіданні, яке відбулось 14.01.2022 року в Приморському районному суді м. Одеси, ОСОБА_5 стало зле, інгаляції інгалятором від астматичних приступів не допомагали, для зняття приступу астми було викликано швидку медичну допомогу. Стороною захисту зазначено, що загалом ОСОБА_5 тримається в ДУ «ОСІ» майже півтора року, стан його здоров`я суттєво погіршився.
Крім того, адвокат ОСОБА_7 долучив відповіді на його адвокатські запити надані йому завідувачем сектору в Одеській області філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях щодо стану здоров`я його підзахисного. До відповідей були долучені сканкопія консультативного висновку лікаря-пульмонолога та медична виписка з амбулаторної карти хворого.
Колегія суддів приймає до уваги доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого та вважає їх обгрунтованими, оскільки з наданих суду медичних документів вбачається, що за час перебування обвинуваченого під вартою стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився, наросла кількість та інтенсивність приступів бронхіальної астми, причиною чого може бути вплив несприятливих факторів зовнішнього середовища умов тримання в ДУ «ОСІ», що може привести до розвитку незворотних наслідків хвороби та становити загрозу його життю.
Також, захисник зазначив, що обвинувачений вже майже півтора року перебуває під вартою і своєю поведінкою не створював приводу вважати, що матиме місце неналежне ставлення з його боку до процесуальних обов`язків, що свідчить про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на непов`язаний із триманням під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора та підтвердив, що стан його здоров`я значно погіршився за час перебування в умовах ДУ «ОСІ» та продовжує погіршуватись, в нього почастішали приступи астми. Вказав, що йому надають медичну допомогу в слідчому ізоляторі. Пояснив, що практично за весь час перебування в ДУ «ОСІ», він знаходиться в медичній частині, в ізольованій камері, через щоденні приступи астми. Вказав, що знаходячись в умовах слідчого ізолятору, лікування яке йому надається є неефективним та не може покращити його здоров`я до стану ремісії хвороби. Просив обрати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не здійснював ніякого впливу на свідків та потерпілого, та не має наміру переховуватися. Вказав, що має житло в місті Київ, має орендоване житло в місті Одеса, та можливість прибувати в судові засідання за кожною вимогою, не порушуючи при цьому обов`язки як обвинуваченого. Крім того, він має міцні соціальні зв`язки.
Сторона захисту просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.
Натомість прокурор, посилаючись на особу обвинуваченого, його поведінку під час досудового розслідування, тяжкість злочину, в якому він обвинувачується та на існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, просила її клопотання задовольнити та продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та відмовити в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний із триманням під вартою.
На спростування доводів клопотання захисника прокурор в судовому засіданні зазначила, що бронхіальна астма не відноситься до тяжких захворювань, вказала, що обвинуваченому своєчасно надається медична допомога за його зверненнями, наразі він утримується в медичній частині слідчого ізолятора. Також вказала, що у разі необхідності, обвинувачений під супроводом конвою може бути доставлений до медичного закладу для надання йому медичної допомоги.
Прокурор зазначила, що належна поведінка обвинуваченого наразі забезпечується саме запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою.
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу за клопотанням прокурора, колегія суддів враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, зареєстрований та до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , має орендоване житло в м. Одеса, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має мати пенсійного віку, має двох неповнолітніх дітей, а його донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає на захворювання ДЦП, є керівником Громадської організації «Всеукраїнське Об`єднання «Мій Вибір»», що свідчить про наявність соціальних зв`язків.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії» ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; «Бегчіев проти Молдови» ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа «Ньюмейстер проти Австрії» ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; «Ідалов проти Росії», «Гаріцкі проти Польщі», «Храіді проти Німеччини», «Іліжков проти Болгарії» серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
З огляду на зазначене та з врахуванням наявності позитивних характеризуючих матеріалів на ОСОБА_5 , що на думку суду свідчить про наявність соціальних зв`язків, погіршення за час перебування в умовах слідчого ізолятора стану його здоров`я, а також тривалість його тримання під вартою з 01 вересня 2020 року, колегія суддів приходить до висновку, що станом на теперішній час зі сплином часу суттєво зменшився ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, а саме: можливе ухилення та переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.
Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , судом було враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазі автоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» та «Клоот проти Бельгії» «ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню правосуддя, не може оцінюватись абстрактно, факт перешкоджання має бути підтверджено доказами», «однак з плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань».
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що під час судового розгляду як стороною обвинувачення, так і потерпілою стороною не надавалось жодного реального доказу того, що зі сторони обвинуваченого чинився будь-який тиск на свідків чи потерпілого.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який не було доведено до кінця (замах), що в свою чергу вказує на продовження існування певного ступеню ризику незаконно впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще судом не допитані, а також існує ймовірність того він може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Однак колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе запобігти вказаним ризикам.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п. п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Прокурор в поданому клопотанні та в судовому засіданні посилалась на те, що на стадії досудового розслідування після зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, ОСОБА_5 порушував покладені на нього обов`язки, ухилявся від явки до суду та слідчого, при цьому надавши медичну довідку, яка за результатами перевірки слідчим суддею щодо її достовірності, обвинуваченому не видавалась.
Сторона захисту в судовому засіданні зауважила, що тоді ОСОБА_5 дійсно хворів та звертався за медичною допомогою до лікаря і медичної лабораторії з метою встановлення наявності або відсутності у нього коронавірусної інфекції. Те, що тест, який надався ОСОБА_5 щодо наявності у нього коронавірусної інфекції є підробленим, обвинувачений не знав. ТОВ ЛДЦ «Діагностик» було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України, до правоохоронних органів та внесені відомості до ЄРДР за №0002344 від 10.02.2020 року. Крім того, обвинувальний акт у вказаному кримінальному проваджені був скерований до суду, а ОСОБА_5 в рамках цього кримінального провадження не повідомлялось про підозру, його навіть не допитували про обставини вказаної події.
В свою чергу прокурором в судовому засіданні не надано доказів на спростування вище зазначених захисником обставин щодо такої довідки.
Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що на даний час ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зі сплином часу зменшився, а ризики, передбачені п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зможе попередити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
З огляду на зазначене та з врахуванням наявності позитивних характеризуючих матеріалів стосовно ОСОБА_5 , що на думку суду свідчить про наявність соціальних зв`язків, погіршення з кожним днем стану його здоров`я, що ставить під загрозу його життя, а також тривалість його тримання під вартою з вересня 2020 року, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає. Натомість суд вбачає підстави для задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, враховуючи наведені фактичні обставини та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , враховуючи тривалість перебування особи під вартою, суттєвого зменшення ризиків зі сплином часу, наявність соціальних зв`язків ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має орендоване житло в АДРЕСА_2 , раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має мати пенсійного віку, має двох неповнолітніх дітей, а його донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає на захворювання ДЦП, є керівником Громадської організації «Всеукраїнське Об`єднання «Мій Вибір»», колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 є недоцільним та не є виправданим.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_5 відповідних обов`язків є достатнім запобіжним заходом, який забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому в клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та задовольнити клопотання захисника про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. 132, 176, 177, 178, 181, 183, 199, 201, 331, 372, 376 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , терміном на 60 (шістдесят) днів.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до Приморського районного суду м. Одеси за першою вимогою;
- не відлучатися з місця постійного проживання АДРЕСА_2 , без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.
Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту постановлення ухвали суду, тобто з 14.02.2022 року, який діє до 14.04.2022 року включно.
Виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту та продовження обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та контроль за його поведінкою покласти на уповноважену службову особу відповідного ГУНП в Одеській області.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі в ГУНП в Одеській області.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3