Справа № 944/2770/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1001/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернилява Яворівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 125 КК України

за участі прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 6 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та звільнено його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 вересня 2019 року за №0000855, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, закрито.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 гривень.

Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_6 13 вересня 2019 року, приблизно о 22 год. 30 хв., перебуваючи поблизу свого будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних відносин зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс їй удар рукою у виличну ділянку обличчя зліва, після чого штовхнув руками присутнього там ОСОБА_11 на ОСОБА_10 , від чого вона впала на землю, чим спричинив потерпілій, відповідно до висновку судово-медичного експерта, синець у виличній ділянці обличчя зліва, п`ять синців на лівому і два синці на правому плечі, синець в ділянці правого стегна, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 6 жовтня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині відшкодування витрат на юридичну допомогу 40 000 гривень та призначити виплату за відшкодування витрат на юридичну допомогу 10 900 гривень потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В обгрунтування апеляційних вимог покликається на те, що стягнуті витрати на правову допомогу у розмірі 40 000 гривень є необґрунтовано завищеними.

Зазначає, що представники потерпілих були присутні при виконанні досудових слідчих дій два-три рази та не більше 30 хвилин. На судові засідання представниками було витрачено 1 годину 3 хвилини, а не 5 годин, як це ними зазначено.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги об`єм матеріалів досудового слідства та їх складність, а представниками потерпілих не надано доказів, які підтверджують витрати на надання правової допомоги.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що, окрім меморіального ордеру №1 від 20 жовтня 2020 року від ОСОБА_10 про перерахування на рахунок АО «ЗУ Спілка адвокатів» коштів в розмірі 10 900 гривень, інших підтверджень надходження коштів на цей рахунок за надання юридичної допомоги немає.

Заслухавши пояснення обвинуваченого на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора, пояснення представників потерпілих на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що фактичні обставини справи, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а також підставність закриття провадження у справі ніким не оспорюються, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині судом не перевіряється.

Стосовно заявлених обвинуваченим апеляційних вимог про зменшення розміру витрат на правову допомогу, стягнутих з нього на користь потерпілих, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як встановлено апеляційним судом, між Адвокатським об`єднанням «Західно-Українська спілка адвокатів» (виконавець) та потерпілим ОСОБА_11 (клієнт) було укладено два договори про надання правової допомоги, а саме: від 4 листопада 2019 року та від 5 лютого 2020 року.

Крім того, два договори про надання правової допомоги було укладено між Адвокатським об`єднанням «Західно-Українська спілка адвокатів» (виконавець) та потерпілою ОСОБА_10 (клієнт), а саме: від 24 жовтня 2019 року та від 5 лютого 2020 року.

Пунктом 5.1 вказаних договорів передбачено, що за надання правової допомоги клієнти зобов`язуються виплатити Адвокатському об`єднанню гонорар.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, за змістом статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів провадження вбачається, що, окрім договорів про надання правової допомоги потерпілому ОСОБА_11 , адвокатським об`єднанням надано суду: акт здачі-приймання послуг виконавця від 20 жовтня 2020 року (на підставі договору про надання правової допомоги від 4 листопада 2019 року), відповідно до якого адвокатським об`єднанням надано правову допомогу на суму 10 900 гривень, зокрема: за юридичні консультації, правовий аналіз наявних у клієнта документів 2400 гривень; детальне ознайомлення з матеріалами досудового слідства 2400 гривень; опрацювання законодавчої бази 1600 гривень, участь у слідчих діях 4500 гривень. Факт надання вказаних послуг та їх оплати ОСОБА_11 підтверджується копією прибуткового касового ордеру від 20 жовтня 2020 року №10-20 на суму 10 900 гривень.

Крім того, надано акт здачі-приймання послуг виконавця від 17 вересня 2021 року (на підставі договору про надання правової допомоги від 5 лютого 2020 року), згідно з яким адвокатське об`єднання надало правову допомогу у розмірі 12 300 гривень, а саме: за юридичну консультацію, правовий аналіз наявних у клієнта документів 1600 гривень; участь у судових засіданнях 7500 гривень; підготовка, написання цивільного позову 3200 гривень. На підтвердження факту понесення ОСОБА_11 зазначених витрат суду надано копію прибуткового касового ордеру від 17 вересня 2021 року № 9-17 на суму 12 300 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що заявлені витрати за підготовку та написання цивільного позову у сумі 3200 гривень стягненню з обвинуваченого не підлягають, оскільки цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 було залишено без розгляду за клопотанням останнього. Відтак відшкодуванню потерпілому ОСОБА_11 , як вірно встановлено судом першої інстанції, підлягають понесені ним витрати у розмірі 20 000 гривень.

Стосовно понесених ОСОБА_10 витрат на правову допомогу, то адвокатським об`єднанням надано акт здачі-приймання послуг виконавця від 20 жовтня 2020 року (на підставі договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2019 року), згідно з яким адвокатське об`єднання надало правову допомогу у розмірі 10 900 гривень, а саме: за юридичні консультації, правовий аналіз наявних у клієнта документів 2400 гривень; детальне ознайомлення з матеріалами досудового слідства 2400 гривень; опрацювання законодавчої бази 1600 гривень, участь у слідчих діях 4500 гривень. На підтвердження факту понесення ОСОБА_10 зазначених витрат суду надано копію меморіального ордера від 20 жовтня 2020 року №1 на суму 10 900 гривень.

Крім того, представлено акт здачі-приймання послуг виконавця від 17 вересня 2021 року (на підставі договору про надання правової допомоги від 5 лютого 2020 року), відповідно до якого адвокатське об`єднання надало правову допомогу у розмірі 9 100 гривень, а саме: за юридичну консультацію, правовий аналіз наявних у клієнта документів 1600 гривень; участь у судових засіданнях 7500 гривень. Факт понесення ОСОБА_10 зазначених витрат підтверджується копією прибуткового касового ордеру від 17 вересня 2021 року №9-017 на суму 9100 гривень.

Таким чином судом першої інстанції правомірно стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 20 000 гривень у якості відшкодування витрат на правову допомогу.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як слідує з апеляційних вимог, обвинувачений ОСОБА_6 заперечує суми стягнутих з нього відшкодувань на правову допомогу, понесену потерпілими. Поряд з тим, окрім незгоди з встановленою вартістю послуг адвокатів та недовірою до вказаних в актах здачі-приймання послуг виконавця сум, апелянтом не наведено жодних доказів, які б дозволяли дійти висновку про те, що розмір стягнутих з нього сум на правову допомогу потерпілих є явно завищеним. Також ним не оспорено такі документи як договори про надання правової допомоги, акти здачі-приймання послуг виконавця, меморіальний ордер тощо.

Твердження обвинуваченого про те, що вартість опрацювання законодавчої бази, детальне ознайомлення з матеріалами справи тощо не може становити 800 гривень за годину не заслуговують на увагу, оскільки носять оціночний характер та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апелянта щодо сумарної тривалості судових засідань та відсутності квитанцій, які підтверджують понесені потерпілими витрати (окрім меморіального ордеру на суму 10 900 гривень), до уваги не беруться, оскільки дані обставини були предметом дослідження суду першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд.

На переконання колегії суддів, витрати на професійну правову допомогу, стягнуті судом першої інстанції з обвинуваченого на користь потерпілих є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З огляду на наведене, апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 6 жовтня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4