Справа № 509/5886/21
УХВАЛА
28 жовтня 2021 року смт. Овідіополь

Слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши в приміщенні суду клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 по матеріалах досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000552 від 20.09.2021 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, росіянина за національністю, маючого середньо-спеціальну освіту, фізична особа підприємець, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 27.10.2021 року звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України.
Із змісту даного клопотання вбачається, що 01.09.2021 року, близько 10 години 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, підозрюваний ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 отримав автомобіль марки «VOLKSWAGEN GOLF GTI», з він кодом НОМЕР_1 , 2012 року випуску та ключі від автомобіля у ОСОБА_7 для подальшого його ремонту електрообладнання.

18.09.2021 року, близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, не маючи дійсного права користування вищевказаним транспортним засобом, діючи всупереч волі власника, реалізуючи свій злочинний умисел та маючи вільний доступ підійшов до автомобілю марки «VOLKSWAGEN GOLF GTI» з він кодом НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який належить ОСОБА_7 , на підставі посвідчення про реєстрацію ТЗ, серія НОМЕР_2 , виданого Державною митною службою України, відчинив водійські двері та сів за кермо автомобілю, після чого за допомогою ключів увімкнув двигун автомобілю та направився в сторону с. Дальник Одеського району Одеської області, де зупинився біля бару та почав розпивати алкогольні напої зі своїми товаришами.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 передав ключі від автомобілю своєму товаришу ОСОБА_8 , для того щоб той поїхав в магазин за цигарками. Після цього, останній сів за кермо вказаного автомобілю, та повертаючись до бару на автодорозі Т1620 здійснив дорожньо-транспортну пригоду. Внаслідок отриманих ушкоджень автомобілю, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено матеріальну шкоду на суму 358926 грн. 11 коп., що (358926:1135)=316 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Отже, ОСОБА_5 не маючи дійсного права користування вищевказаним транспортним засобом, діючи всупереч волі власника, незаконно заволодів автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF GTI» з він кодом НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який перебував у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Згідно повідомлення про підозру від 22.10.2021 року ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, а саме в незаконному заволодінні транспортним засобом, якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала своє клопотання, просила його задовольнити, посилаючись на обґрунтованість підозри, наявність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що викладені в клопотанні та неможливість їх запобігання, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Прокурор Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу, вказав, що підозрюваний не заперечує факту незаконного заволодіння транспортним засобом та він повністю відшкодував завдану шкоду потерпілому ОСОБА_7 , про що останній може підтвердити в судовому засіданні. Стосовно ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначив, що ризики відсутні, оскільки підозрюваний веде себе достойно, з`являється на всі виклики слідчого та суду, жодного наміру переховуватися від слідства чи суду в нього немає, працює фізичною особою-підприємцем, жодного тиску на потерпілого не здійснює. Просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід особисту поруку.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримав позицію свого захисника та пояснив, що дійсно вчиняв дії з переміщення автомобіля з місця на місце без дозволу власника.
Потерпілий ОСОБА_7 , який був допитаний в якості свідка при розгляді даного клопотання, в судовому засіданні пояснив, що звернувся до ОСОБА_5 як до майстра у зв`язку з необхідністю відремонтувати автомобіль. Документи від автомобіля не віддавав, лише ключі. Згоди на користування автомобілем у своїх справах ОСОБА_5 не надавав. Всю завдану шкоду, заподіяну даним кримінальним правопорушенням, ОСОБА_5 йому відшкодував, шкода виплачувалась частинами. Останню частину було виплачено 27.10.2021 року близько 12.00-13.00 години. Претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_5 не має.
Заслухавши пояснення всіх учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, оцінивши в сукупності всі обставини, слідчий суддя, вважає, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою частково обґрунтоване та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Водночас, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Суд враховує положення ст. 5 Конвенції, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява N 33977/96) від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до п. 28 рішення «Плешков проти України» (заява N 37789/05) від 10.02.2011 р. ЄСПЛ погоджується, що обґрунтована підозра у тому, що особа вчинила тяжкий злочин, може на початку слугувати підставою для взяття її під варту. Крім того, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків є належною підставою для первинного взяття під варту.
Така позиція ЄСПЛ узгоджується з положеннями національного законодавства, зокрема ст.ст. 177, 183 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Встановлено, що 22.10.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Оскільки термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N 42310/04) від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» (заява N 9627/81) від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 19.09.2021 року; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.09.2021 року та схемою до протоколу; протоколом допиту потерпілого від 19.09.2021 року; протоколом огляду предмета від 25.10.2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 21.09.2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 22.09.2021 року; письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 22.09.2021 року; протоколом обшуку від 24.09.2021 року; висновком експерта від 18.10.2021 року № СЕ-19/116-21/16744-АВ та ілюстративною таблицею.
Наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, на думку слідчого судді, є вагомими та можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.289 КК України.
Крім того, в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що він не заперечує самого факту незаконного переміщення ним автомобіля у своїх справах, не маючи на те дозволу власника автомобіля.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.289 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є особливо тяжким злочином, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.
Підозрюваний ОСОБА_5 має повних 49 років від народження, освіта середня-спеціальна, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює фізичною особою-підприємцем, не одружений, утриманців не має, в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості.
Відповідно до наданої характеристики Виликодолинської селищної ради Одеського району Одеської області від 28.10.2021 року №07/6-2841 ОСОБА_5 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю (пенсіонерка). Сім`ї не має, працює власником ФОМ "Майстерня по ремонту авто". Від односельців, сусідів в селищну раду скарг не надходило, до адміністративної відповідальності не притягувався.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років .
Зазначаючи про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий та прокурор обґрунтовано послалися на ризики, які передбачено п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі матиме можливість:
- незаконно впливати на свідка ОСОБА_8 , оскільки з показів свідка ОСОБА_10 та протоколу огляду предмета від 25.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 здійснював незаконний вплив на останнього, вказуючи свідкові, щоб він говорив неправдиві свідчення та вводив в оману слідство.
При цьому, слідчий суддя не погоджується із твердженнями прокурора та слідчого про наявність ризиків, передбачених п.1, п.2 п.4 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може:
- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки жодних дій, спрямованих на переховування від слідства за період з 18.09.2021 року по день розгляду клопотання ОСОБА_5 не вчиняв, з`являвся на всі виклики до суду для розгляду даного клопотання, а саме 27.10.2021 року та 28.10.2021 року. Крім того, хоча підозрюваний і не одружений та не має утриманців, він проживає та зареєстрований за однією адресою разом зі своєю матір`ю, яка являється пенсіонером (непрацездатною), здійснює підприємницьку діяльність, що свідчить про наявність у ОСОБА_5 стійких соціальних зв`язків;
- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки вони висловлені у формі припущення, так як належних та допустимих доказів, які б про це свідчили матеріали клопотання не містять та в судовому засіданні не представлено.
Сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція ЄСПЛ, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.
Враховуючи вище зазначене, наявність обґрунтованої підозри, встановленого ризику, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії досудового розслідування є неприйнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, які передбачені ч.1 ст.176 КПК України, здатні запобігти встановленим ризикам та зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
Застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин, на думку слідчого судді, є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» (заява N 40107/02) від 10.02.2011 р., при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п.80).
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Встановлені обставини переконують слідчого суддю у необхідності обрання до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло за зареєстрованим та фактичним місцем проживання в нічний час доби, строком на 54 дні, в межах строку досудового розслідування, який буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків та запобігання ризику, визначеному п.3 ч.1 ст.177 КПК України, зобов`язавши підозрюваного, крім іншого, утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_8 та іншими свідками в даному кримінальному провадженні.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поруки або застави не може бути обраний, зважаючи на високу ступінь суспільної небезпечності інкримінованого злочину.
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 54 дні, тобто до 22 грудня 2021 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Заборонити ОСОБА_5 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , кожного дня в період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., починаючи з 28.10.2021 року.

У відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_5 виконання наступних обов`язків:

1) прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, або суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає - Одеська область, Одеський район, смт.Великодолинське;

3) утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_8 та іншими свідками в даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Копію ухвали направити на виконання до відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області.

Роз`яснити підозрюваному положення ст.181 ч.5 КПК України про те, що працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала підлягає негайному виконанню та закінчує свою дію 22.12.2021 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 02.11.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1