ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/4819/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1021/22
Категорія: ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , 1977 року народження, до 17 лютого 2022 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та зазначає, що:

-покладення на обвинуваченого обов`язку, передбаченого п.8 ч.5 ст.194 КПК України - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, виключає можливість виїзду ОСОБА_7 за межі України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зауважив, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризик переховування від правоохоронних органів та /або суду є порушенням вимог ч.1 ст.183 КПК України, адже запобігти цьому ризику можна шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Звернув увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 , відповідно до припису ч.6 ст.182 КПК України, у п`ятиденний строк з дня схвалення ухвали Київського районного суду м.Харкова від 07.03.2021 року, а саме 09.03.2021 року здійснив внесення застави, чим виконав процесуальний обов`язок та продемонстрував процесуальну поведінку;
-стороною обвинувачення не надано жодних доказів реального існування ризику впливу на учасників кримінального провадження, у тому числі інших обвинувачених. Відзначив, що свідок ОСОБА_8 вже дав показання суду, відігравши свою процесуальну роль, та з урахуванням того, що останній виявив намір залишити територію України, жодних реальних можливостей щодо незаконного впливу на нього у обвинуваченого ОСОБА_7 немає. Зауважив, що показання свідка ОСОБА_8 про вчинення на нього тиску з боку обвинуваченого, не може бути доказом існування ризику, що останній буде робити спроби незаконного впливу на інших свідків чи потерпілих у цьому кримінальному провадженні;
-при допиті свідка ОСОБА_8 на виконання ухвали слідчого судді були порушені принципи здійснення правосуддя у кримінальному провадженні, а саме: безпосередності та змагальності, що проявилося у тому, що слідчий суддя не приймав участі у допиті свідка, а усі запитання ставилися свідку прокурором за відсутності захисника, що є перешкодою для повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого з`ясування обставин у справі;
-рішення суду про відмову у задоволенні клопотання стороні захисту про допит свідка є безпідставним, оскільки КПК України передбачено неможливість надання жодних переваг у доказуванні обставин, що мають значення у кримінальному провадженні жодній із сторін, за підставою приналежності доказів до сторони обвинувачення чи захисту;
-ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином потребує більш конкретного обґрунтування;
-ризик вчинення кримінального правопорушення відсутній через об`єктивну неможливість здійснення будь яких організованих спроб порушення закону та відсутність взаємодії між обвинуваченими;
-судом першої інстанції не було враховано твердження про те, що сторона обвинувачення на підтвердження наявності ризиків у цьому кримінальному провадженні навела матеріали справи з іншого кримінального провадження;
Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_7 обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за яке може бути призначено покарання до 12 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 інкримінується вимога передачі чужого майна, а також незаконне поводження зі зброєю, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

За таких обставин, посилання захисника на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції ризики перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення не враховувалися при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 , а тому посилання захисника в цій частині є безпідставними.

Посилання сторони захисту на допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час допиту свідка ОСОБА_8 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Судом апеляційної інстанції переглядається ухвала суду в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , а тому колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам захисника ОСОБА_6 щодо рішення суду про відмову у задоволенні клопотання про допит свідка.

Щодо посилань захисника на те, що ОСОБА_7 відповідно до приписів ч.6 ст.182 КПК України, на виконання ухвали суду від 07.03.2021 року, у п`ятиденний строк було здійснено внесення застави, з огляду на надані свідком ОСОБА_8 показання, недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про те, що сторона обвинувачення на підтвердження наявності ризиків у цьому кримінальному провадженні навела матеріали справи з іншого кримінального провадження - 000969, колегія суддів не бере до уваги, оскільки клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не містить посилань на інше кримінальне провадження.

До того ж, сторона захисту в своїй апеляційній скарзі не навела ніяких конкретних даних, які на їх думку взяті з іншого кримінального провадження.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 і відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: