В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, заміжньої, матері дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацевлаштованої, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимої:

- вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2012 року за ч. 1 ст. 321 КК України до 850 грн. штрафу;

- вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2012 року за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з випробуванням тривалістю в один рік; на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2013 року звільнення від відбування покарання скасовано, засуджену направлено для відбування покарання;

- вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2014 року за ч. 2 ст. 309 КК України з застосуванням положень ст. 71 КК України до двох років трьох місяців позбавлення волі; ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.05.2014 року звільнено від відбування покарання у зв`язку із застосуванням Закону України «Про амністію» від 06.905.2014 року;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 850 грн. штрафу;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, звільненої з місць позбавлення волі 16 січня 2020 року у зв`язку з відбуттям покарання;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2021 року за ст. 395 КК України до шести місяців арешту;

- обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена, яка має судимості за вчинення кримінально караних посягань проти чужої власності, за порушення адміністративного нагляду, вчинила таємне заволодіння чужим майном за таких обставин.

О 12 годині 30 хвилин 7 травня 2020 року обвинувачена, керуючись умислом на крадіжку, з кишені куртки потерпілого ОСОБА_6 , який в стані алкогольного сп`яніння сидів на лавці на зупинці транспорту загального користування «Гортоп» по проспекту Моторобудівників в м. Запоріжжі, таємно викрала належний потерпілому мобільний телефон «Samsung Galaxy J1», іmеі 1: НОМЕР_1 , іmеі 2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору вартістю 1375 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена повністю визнала винуватість у вчиненні таємного заволодіння чужим майном за вказаних в обвинуваченні обставин і дала детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснила, що вчинила крадіжку, керуючись спокусою заволодіти майном, власник якого в силу стану глибокого сп`яніння не помічав її протиправних дій. Телефон обміняла у своєї знайомої на певну кількість наркотичного засобу, в полоні залежності від якого перебуває.

У скоєнні злочину обвинувачена щиро розкаялася. Заявила, що повністю усвідомила протиправність вчиненого і щиро жалкує про те, що сталося.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин вчинення кримінально караного діяння, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинена повторно.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених міркувань при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачена, яка має судимості за вчинення кримінально караних посягань проти чужої власності та за порушення адміністративного нагляду, вчинила таємне заволодіння чужим майном, що є злочином середньої тяжкості в розумінні ст. 12 КК України.

Наявність у обвинуваченої згаданих судимостей свідчить про її схильність до вчинення злочинних посягань та вказує на певний ступінь її небезпеки для суспільства.

Разом з цим у вчиненому обвинувачена щиро покаялася, активно сприяла суду у встановленні фактичних обставин справи, а органу досудового розслідування у розкритті злочинів; вживала заходи для добровільного відшкодування шкоди.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої.

До цих обставин суд відносить і усунення майнової шкоди через повернення предмета викрадення потерпілому.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відомості про особу винуватої, яка має постійне місце проживання, є матір`ю неповнолітньої доньки, захист права потерпілого, якому переданий на зберігання та буде повернутий за вироком суду визнаний речовим доказом мобільний телефон, дають суду підстави для призначення мінімального розміру найбільш м`якого покарання, передбаченого санкцією частини статті обвинувачення, у вигляді штрафу.

З наведених міркувань виходить суд, ухвалюючи про застосування принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим при призначенні покарання за сукупністю злочинів у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, якими є не лише кара, а й виправлення винного.

Обтяжуючою покарання обвинуваченої обставиною є рецидив злочинів.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили до обвинуваченої, яка відбуває покарання у вигляді арешту за попереднім вироком, застосуванню не підлягає.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у трьох місяців арешту.

Покарання за сукупністю злочинів у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України призначити шляхом поглинання більш суворим, призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2021 року, менш суворого, призначеного цим вироком, визначивши, що відбуванню підлягають шість місяців арешту.

Зарахувати до призначеного за сукупністю злочинів покарання покарання, фактично відбуте за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2021 року.

Початок строку покарання обчислювати з моменту фактичного затримання на виконання вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2021 року, а саме: з 31 травня 2021 року.

Речовий доказ - мобільний телефон «Samsung Galaxy J1» в корпусі чорного кольору, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - повернути потерпілому за належністю.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження, які не були присутні в судовому засідання, копію вироку буде направлено не пізніше наступного дня після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1