Провадження № 11-кп/824/1780/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 до 12 березня 2022 року включно, з визначенням застави в розмірі 49 620 гривень, -

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження № 0001469 та 0001788 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, ч. 1 ст. 115 України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 12 березня 2022 року включно, з визначенням розміру застави в розмірі 49 620 гривень.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Вказує,що підстави для продовження обвинуваченій запобіжного заходу відсутні, а ризики, про які зазначає сторона обвинувачення, не грунтуються на матеріалах кримінального провадження та є лише припущенням.
Крім того, захисник зазначає, що судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не взято до уваги дані про особу ОСОБА_7 , зокрема те, що остання має постійне місце проживання у м. Києві, її молодий вік, наявність соціальних зв`язків. Також, судом залишено поза увагою, що обвинувачена протягом семи місяців перебуває під вартою та позбавлена права на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Також, захисник стверджує, що визначений судом розмір застави є непомірним для обвинуваченої ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема щодо можливості переховування ОСОБА_7 від суду, вчинення нових кримінальних правопорушення, з урахуванням того, що на розгляді суду щодо обвинуваченої тривалий час перебуває ще три кримінальних провадження, розгляд яких не закінчено, в тому числі і через неодноразову неявку обвинуваченої ОСОБА_7 за викликом до суду.
Судом також враховано, що ОСОБА_7 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні тяжкого, за який, у разі визнання її винуватою може бути засуджена до позбавлення волі на тривалий термін.
Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Крім того, судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , враховано дані про її особу, а саме, наявність постійного місця проживання у м. Києві, її молодий вік, наявність соціальних зв`язків, а також перевірено можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, оводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано дані про особу ОСОБА_7 колегія суддів вважає непереконливими.
Твердження захисника про непомірний для ОСОБА_7 розмір застави, визначеної судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки застава обвинуваченій визначена у мінімальному розмірі, який передбачений п. 2 ч. 3 ст. 182 КПК України.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 49 620 гривень, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 до 12 березня 2022 року включно, з визначенням застави в розмірі 49 620 гривень - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: