ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1705/21 Номер провадження 11-кп/814/1154/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурораОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №11-кп/814/1154/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 14 вересня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, одруженому, засудженому вироком Київського районного суду м. Полтава від 23 лютого 2017 року за ч.2 ст.156 КК України на 7 років позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтава від 23 лютого 2017 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив про те, що клопотання про умовно-дострокове звільнення є передчасним, оскільки мета покарання, яка полягає у виправленні засудженого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, на даний час не досягнута.
За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з рішенням суду та просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
При цьому зазначає, що відбув більше 2/3 строку покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки за період відбування покарання має заохочення та працевлаштований.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Доводи апеляційної скарги засудженого не спростовують висновків суду, який безпосередньо дослідив та оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 вироком Київського районного суду м. Полтава від 23 лютого 2017 року засуджений за ч.2 ст.156 КК України на 7 років позбавлення волі.
За період відбування покарання в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» ОСОБА_7 характеризувався посередньо, заохочень не мав, до праці не залучався.
Після переведення до виправної колонії засуджений хоча і має заохочення та працевлаштований на виробництві, проте, згідно з даними особової справи, не досяг такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.
Більше того, комісія виправної колонії 06 липня 2021 року відмовила в застосуванні ст.81 КК України, оскільки не впевнена в правослухняній поведінці засудженого в умовах неповної ізоляції та нагляду за ним.
Наведені обставини свідчать про нестабільність поведінки ОСОБА_7 та недоведеність ним свого виправлення, про що обґрунтовано зазначив суд у оскаржуваному рішенні.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 14 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4