Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001210 від 14 жовтня 2017 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 липня 2021 року
стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кривиця, Дубровицького району Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, не одруженого, на утриманні має малолітню дитину, раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 липня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту змінено на тримання під вартою.
Засудженого ОСОБА_6 взято під варту із зали суду.
До вступу вироку у законну силу засудженому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Початок строку відбуття призначеного покарання засудженому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня постановлення вироку 09.07.2021 року.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 - 39948 грн. 17 коп. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 200 000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної немайнової шкоди та 5884 грн. 50 коп. понесених витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 110 739 грн. 42 коп. з в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 300 000 грн. моральної немайнової шкоди.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 572 грн. 96 коп. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 5 0000 грн. моральної немайнової шкоди.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області, в особі комунального закладу «Дубенська міська лікарня» - 40 453 грн. 77 коп. витрат за перебування потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати за проведення судових експертиз у сумі 11380 грн. 40 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_6 , 14 жовтня 2017 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по правій смузі проїзної частини по вул. Грушевського в м. Дубно зі сторони вул. Залізнична у напрямку вул. Сурмичі, неподалік магазину «Добробут», що за адресою вул. Грушевського, 122, м. Дубно, в порушення вимог підпункту 10.1. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), перетнувши заборонену суцільну лінію розділення смуг зустрічних потоків, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, і що смуга, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, раптово здійснюючи подвійний обгін невстановлених слідством автомобілів, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ 1117» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку та не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди:
- пасажир автомобіля «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , 2000 року народження, отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер під час стаціонарного лікування в Дубенській ЦРЛ;
- пасажир автомобіля «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , 1998 року народження, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження;
- водій автомобіля «ВАЗ 1117» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , 1962 року народження, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження;
- пасажир автомобіля «ВАЗ 1117» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , 1966 року народження, отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вчинені дії, а саме: порушення ОСОБА_6 вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, покликається на невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 формально враховані обставини, які пом`якшують покарання та не взято до уваги те, що йому може бути призначено покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому злочині, вибачився перед потерпілими, усвідомив наслідки вчиненого кримінального правопорушення, частково відшкодував завдану шкоду, на утриманні має малолітню дитину, раніше не судимий, на момент вчинення ДТП перебував за кермом тверезий, з моменту ДТП не скоїв жодного правопорушення, не притягувався до будь-якого виду відповідальності, що свідчить також про те, що він став на шлях виправлення, усвідомив негативність свого вчинку і він не є особою, небезпечною для суспільства.
На думку захисника, застосування до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України апеляційним судом є можливим, так як судом першої інстанції було призначено надто суворе та не справедливе покарання у виді 5 років позбавлення волі, а виправлення ОСОБА_6 буде ефективним без ізоляції від суспільства, так як він є особою, яка не становить загрози для суспільства та зобов`язується не вчиняти нових злочинів.
Просить змінити вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 липня 2021 року. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.
В поданих апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вважають, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки є явно несправедливим внаслідок суворості.
Вважають, що ОСОБА_6 може бути призначене покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він вчинив злочин вперше і на даний час повністю усвідомив суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненні злочину, примирився з потерпілими, попросив в них вибачення, має намір повністю відшкодувати їм збитки, не становить загрози для суспільства.
Просять змінити вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 липня 2021 року. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, обвинуваченого, потерпілих, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинило смерть потерпілого, в апеляційних скаргах не оскаржується, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 щодо можливості і необхідності звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, зважаючи на визнання вини обвинуваченим у вчиненому, усвідомлення вчиненого кримінального правопорушення, висловлення жалю з приводу наслідків події, що мала місце 14 жовтня 2017 року, часткове відшкодування завданої шкоди, позитивну характеристику за місцем проживання, те, що раніше не судимий, наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, то вони заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, зі змісту якої випливає, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував, обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини у скоєному та сприяння в розкритті злочину, відомості про особу обвинуваченого, який є не судимим, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Разом з тим, суд критично сприйняв доводи обвинуваченого щодо щирого каяття у скоєному, розцінивши висловлене щире каяття на стадії завершення справи розглядом, як бажання обвинуваченого уникнути суворого покарання. Окрім цього, судом враховано позицію прокурора та усіх потерпілих щодо призначення обвинуваченому реальної міри покарання у вигляді позбавлення волі за відсутності щирого каяття. За таких обставин, врахувавши встановлені дійсні обставини кримінального провадження, а саме: тяжкість вчиненого, негативні наслідки щодо заподіяння значної шкоди здоров`ю потерпілих та непоправної шкоди у вигляді смерті, відсутності щирого каяття обвинуваченого у скоєному та невчинення дій, щодо відшкодування шкоди, суд прийшов до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з призначенням реальної міри відбуття без застосування ст. 75 КК України.
Проте колегія суддів звертає увагу на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який повністю визнав себе винним, висловив щирий жаль з приводу цього, неодноразово наголошував, що він дуже розкаюється у вчиненому, не хотів, щоб так сталось, як зазначає, приходив і в лікарню до потерпілих просив вибачення, що не заперечувалось потерпілими в судовому засіданні апеляційної інстанції, попросив вибачення у потерпілих у судовому засіданні при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку. Обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, намагався в силу своїх можливостей відшкодувати завдану шкоду, зобов`язався в подальшому відшкодовувати шкоду, наголосив, що заявлені позови та суми заподіяної шкоди визнає у повному обсязі і не оспорював стягнуті судовим рішенням суми.
При цьому суд бере до уваги, що щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться у провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність, що, зокрема, виражається і в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Крім того, колегія суддів враховує відсутність обставин, які б обтяжували покарання, поведінку обвинуваченого після вчинення ДТП, який після подій, які мали місце 14 жовтня 2017 року, не скоїв жодного правопорушення, не притягувався до будь-якого виду відповідальності, що вказує на усвідомлення негативності свого вчинку, формування в нього позитивних установок та щирого розкаяння у вчиненому, а також на те, що він не є особою, небезпечною для суспільства.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник наголосила, що обвинувачений ОСОБА_6 був присутній на всіх судових засіданнях при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, про які він був належним чином повідомлений.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 на час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, які подали апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та просили звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку 3 роки. 19 жовтня 2021 року на адресу Рівненського апеляційного суду надійшло клопотання від потерпілого ОСОБА_12 , який просив апеляційний розгляд у даному кримінальному провадженні проводити без його участі. З приводу заявлених апеляційних скарг зазначив, що повністю їх підтримує, заперечень не має і просив їх задовольнити.
Колегія суддів зважує, що неумисними діями обвинуваченого спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілим та смерть людини, що людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Проте закон України про кримінальну відповідальність не містить застереження щодо неможливості прийняття рішення про звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням у разі вчинення злочину, який спричинив, зокрема, загибель людини.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, який є достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
Застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням до обвинуваченого ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Крім того, стимулюванням правослухняної поведінки ОСОБА_6 є контроль за поведінкою обвинуваченого протягом визначеного терміну, а також можливість його направлення для відбування призначеного покарання у разі невиконання покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
За наведеного, враховуючи положення ст.ст. 408, 409 КПК України вирок суду підлягає зміні, а апеляційні скарги захисника та потерпілих частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 липня 2021 року стосовно ОСОБА_6 змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом першої інстанції основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В решті вирок суду залишити без зміни.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти із зали суду.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3