Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/78/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.02.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
адвоката ОСОБА_9 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новоукраїнка Кіровоградської області, українця, громадянин України, із повною загальною середньою освітою, одружений, безробітний, із двома малолітніми дітьми на утриманні, зареєстрований та такий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, востаннє:
- 20.12.2017 року вироком Новоукраїнського районного суду за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна належного на праві власності, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки,
визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 121 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 статті 373 КПК України виправданий, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ВСТАНОВИЛА:
Досудовим розслідуванням ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату будь-якого органу або його функції, при наступних обставинах.

ОСОБА_8 26 липня 2018 року, приблизно об 11.00 год., більш точного часу ні судом, ні слідством не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та де він фактично і проживає спільно із своєю співмешканкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де також на той час перебував ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У ОСОБА_8 , на ґрунті особистих неприязних стосунків до ОСОБА_12 , через невиконання останнім обіцянок щодо допомоги по господарству ОСОБА_8 , раптово виникла агресивна поведінка по відношенню до ОСОБА_12 , що посилювалось алкогольним сп`янінням, яка переросла у раптовий умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Реалізовуючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , усвідомлюючи характер протиправності своїх дій, та можливість спричинення тяжких наслідків, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи у положенні стоячи з лівого боку від ОСОБА_12 який сидів на кріслі, наніс йому два цілеспрямованих удари стопою правої ноги в область обличчя, від вказаного удару ОСОБА_12 впав на підлогу на правий бік, ОСОБА_8 продовжив наносити удари ОСОБА_12 правою ногою в кількості 3-х разів в область тулубу зліва ОСОБА_12 , чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми органів черевної порожнини: травматичний частковий відрив селезінки, масивна внутрішньочеревна кровотеча, геморагічний шок 3 ступеню, садна в проекції 9-11 ребер, гематоми в нижніх відділах грудної клітки; забою лівої нирки, гематоми попереку зліва; закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, садна в лобній ділянці, садна в ділянці правої щоки. Внаслідок завданих потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень його було госпіталізовано до Новоукраїнської ЦРЛ, де в ході надання медичної допомоги йому було проведено спленектомію (операція з видалення селезінки).
Згідно з висновком судово-медичного експерта № 82 від 30.08.2018, тілесні ушкодження, в вигляді саден в ділянці обличчя, саден в проекції 9-11 ребер, гематом в нижніх відділах грудної клітки утворилися внаслідок травматичного контакту з тупим предметом, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження в вигляді закритої тупої травми органів черевної порожнини з частковим відривом селезінки, внутрішньочеревною кровотечею утворились внаслідок не менш одного травматичного контакту з тупим предметом ділянкою лівого підребер`я, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Характер та локалізація тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_12 виключають можливість утворення їх власноручно та при падінні.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не знайшла свого підтвердження доказами у кримінальному провадженні, що їх досліджено судом під час судового слідства.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою безпідставне виправдання ОСОБА_8 та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі статті 71 КК України, оскільки вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2017 ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на З роки, в установленому законом порядку судимість не знята та не погашена, в період іспитового строку вчинив новий тяжкий злочин, та призначити покарання за сукупністю вироків, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Свої вимоги обґрунтовує наступним доводами.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не спростував той факт, що 26 липня 2018 року він прийшов до домоволодіння, по АДРЕСА_2 , де на той час крім інших осіб перебував ОСОБА_12 , також той факт, що між ними виникла суперечка за те, що потерпілий не виконав роботу, яку повинен був виконати.
Зазначене підтверджується і показами свідків, які були допитані судом та їм не надана належна оцінка.
Такими свідками є свідок ОСОБА_10 ; свідок ОСОБА_14 , який бачив як ОСОБА_15 наніс один чи два удари долонею руку в область голови потерпілого; свідок ОСОБА_11 , яка пояснила, що ОСОБА_8 розпочав розмову з ОСОБА_12 , через невиконання останнім обіцянок щодо допомоги по господарству ОСОБА_8 , в її присутності ОСОБА_8 перебуваючи у положенні стоячи з лівого боку від ОСОБА_12 який сидів на кріслі, наніс йому один чи два удари в область обличчя, у подальшому ОСОБА_15 з ОСОБА_14 вийшли з приміщення будинку, потерпілий вийшов пізніше, а в подальшому його виявили на подвір`їв садку, викликали швидку допомогу, оскільки в останнього був тяжкий стан.
Також були допитані свідки ОСОБА_16 , який перебував на чергування в Новоукраїнській ЦРЛ, ОСОБА_12 в його присутності говорив що його побили; свідок ОСОБА_17 , яка перебувала на чергуванні та отримала виклик, приїхавши, виявили ОСОБА_12 , який лежав біля домоволодіння, в подальшому був доставлений до лікарні; свідок ОСОБА_18 , який був терміново викликаний до реанімаційного відділення, в якому знаходився ОСОБА_12 з підозрою на розрив селезінки, при огляді були виявленні гематоми грудної клітки характерні для побиття.
Під час дослідження протоколу проведення слідчого експерименту від 10.08.2012 за участі потерпілого ОСОБА_12 в присутності адвоката ОСОБА_19 , який представляв інтереси ОСОБА_12 ,останній продемонстрував як саме йому були спричиненні тілесні ушкодження ОСОБА_8 .
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 27.07.2018 в присутності понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 свідок ОСОБА_11 детально розповіла про обставини даного злочину, проведення якого фіксувалось за допомогою відеозапису, вказала на обставини вчиненого кримінального правопорушення та те, яким чином ОСОБА_8 спричиняв тілесні ушкодження потерпілому, їх кількість, локалізацію та інше.
Досліджено матеріали допиту свідка відповідно до ухвали слідчого судді Новоукраїнського районного суду від 07.08.2019. Допитана в якості свідка ОСОБА_11 слідчим суддею, де без будь - якого примусу остання надала покази про обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , а саме нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Доводять винуватість ОСОБА_8 , на думку прокурора, й інші докази у кримінальному провадженні, як: протоколи слідчого експерименту від 27.07.2018, за участі свідка ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , протокол огляду місця події від 26.07.2018 та фототаблиці до протоколу ОМП території домоволодіння та домоволодіння, висновок судово-медичного експерта №82 від 30.08.2018 року та висновок експерта №107/82 від 25.10.2018 року щодо тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_12 .
Судом не враховано доводи обвинувачення, що свідки при допиті в судах неодноразово змінювали покази, покази які були наданні в Добровеличківському суді та суттєво різняться від показів, які були дані в Новоукраїнському суді і повністю протилежні від показів, які були наданні на стадії досудового слідства та не співпадають з іншими матеріалами кримінального провадження, які дослідженні в суді, що свідчить про намагання свідків та потерпілого спотворити факти.
Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги та не надано належної оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення, а саме протокол слідчого експерименту від 27.07.2018 за участі свідка ОСОБА_11 , протокол слідчого експерименту від 27.07.2018 за участі свідка ОСОБА_10 , протокол слідчого експерименту від 27.07.2018 за участі свідка ОСОБА_14 , протоколом проведення слідчого експерименту від 10.10.2018 за участі потерпілого ОСОБА_12 в присутності адвоката ОСОБА_19 , ухвали слідчого судді Новоукраїнського районного суду про проведення допиту свідків ОСОБА_11 в судовому засіданні 07.08.2012, ОСОБА_14 від 08.08.2018, журнали судових засідань та аудіозаписи судових засідань на яких свідки були допитанні на підставі ст.225 КПК України.
Переконана, що вивченням у ході судового розгляду кримінального провадження доказів у їх сукупності встановлено як наявність події кримінального правопорушення, так і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах прокурора, яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу, просила вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі статті 71 КК України, оскільки вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2017 ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки, в установленому законом порядку судимість не знята та не погашена, в період іспитового строку вчинив новий тяжкий злочин, та призначити покарання за сукупністю вироків, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, думку сторони захисту (обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката в його інтересах), які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя.

Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового

розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості

представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. <…> Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: п. 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Поняття доказів у кримінальному провадженні та процесуальних джерел їх походження визначає ст. 84 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 КПК України, Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 373 КПК України Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, під час судового слідства та при ухваленні вироку, дотримано означених вимог закону, й суд прийшов до правильного висновку про недоведеність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України, обвинуваченим ОСОБА_8 .

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 органом досудового розслідування інкриміноване вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій потерпілого.

Обставини вчинення кримінального правопорушення, як їх пред`явлено обвинуваченням ОСОБА_8 , наведено вище за текстом ухвали.

Допитаний судом ОСОБА_8 вказав, що непричетний до вчинення даного кримінального правопорушення, не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень.

Досліджено судом першої інстанції й інші наявні докази у кримінальному провадженні, як: довідки Новоукраїнської ЦРЛ, протокол огляду місця події, протоколи проведення слідчого експерименту за участі свідків, потерпілого, постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, ухвала слідчого судді про проведення допиту в судовому засідання свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_14 , висновки експерта, та інші, що їх наведено на аркушах 32-35 матеріалів кримінального провадження тому 3, у вироку суду.
При цьому, деяким доказам судом надано критичної оцінки.
Зокрема, щодо протоколів проведення слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_12 , судом першої інстанції зазначено: обставини, які відображено свідками і потерпілим під час слідчого експерименту є показаннями, а не перевіркою й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та не відповідають меті проведення слідчого експерименту.

Свідчення ОСОБА_11 ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_12 у відділі поліції та на місці події про обставини спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 , які зафіксовані на відеозаписі є лише способом закріплення таких показань, що не відповідає вимогам ст. 240 КПК України.

Пославшись на ст. ст. 95, 240 КПК України, правові висновки у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа №740/3597/17), від 17 березня 2021 року (справа №761/10306/15-к), судом зазначено, що показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту, тому проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення викривальних свідчень про вчинення кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 допитані безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстанції.
Під час допиту у суді свідок ОСОБА_11 вказала, що разом зі свідками ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_12 розпивали спиртні напої, до них прийшли також ОСОБА_14 та ОСОБА_8 (останній не вживав алкогольні напої); ОСОБА_12 і ОСОБА_8 розмовляли між собою про роботу, ОСОБА_8 дав ОСОБА_12 ляпасу і потиличника, ОСОБА_10 віддав ОСОБА_8 гроші і останній, який загалом перебував у домоволодінні хвилин 15, разом із ОСОБА_14 пішли; через 15-20 хвилин пішов ОСОБА_12 ; пізніше ОСОБА_10 почув стогін, виглянув і побачив, що ОСОБА_12 лежить в садку і стогне; тілесних ушкоджень вона на потерпілому не бачила; ОСОБА_8 не наносив ОСОБА_12 ногами, таких, тілесних ушкоджень, як пред`явлено обвинуваченням, обвинувачений потерпілому не спричиняв, потерпілий не падав в її присутності від ударів.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що розпивали спиртні напої разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зателефонував ОСОБА_8 , якому був винен гроші, щоб той прийшов та забрав, коли ОСОБА_8 прийшов та побачив ОСОБА_12 , сказав: «Ось і ти тут!», - сам свідок пішов до іншої кімнати за грошима, і чув, як ОСОБА_8 запитав у ОСОБА_12 , коли той зробить роботу, за яку отримав гроші; ОСОБА_8 перебував у домоволодінні хвилин 10 і пішов разом із ОСОБА_14 , ОСОБА_12 продовжив сидіти у кріслі, вони допили горілку і ОСОБА_12 пішов; свідок ліг відпочивати, прокинувся через 3-4 години, у палісаднику біля будинку почув стогін, виглянув і побачив, що то ОСОБА_12 , вони викликали «швидку допомогу», яка й забрала потерпілого.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні надав показань, відповідно до яких, вони із ОСОБА_8 прийшли до ОСОБА_10 , який був винен ОСОБА_8 гроші, де перебували ОСОБА_12 і ОСОБА_11 ; побачивши ОСОБА_12 , ОСОБА_8 запитав у нього, чого він не прийшов на роботу, дав йому потиличника долонею правої руки один раз чи двічі; будь-яких інших ударів ОСОБА_8 . ОСОБА_12 не наносив; хвилин через десять він (свідок) разом із ОСОБА_8 пішли, а ОСОБА_12 залишився, сидячи у кріслі; зазначає, що ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували у стані алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_16 (лікар Новоукраїнської ЦРЛ) очевидцем події кримінального правопорушення не був, вказав лише, що ОСОБА_12 , коли його привезли до лікарні, перебував у стані алкогольного сп`яніння, сказав, що його побили, але хто не повідомив.
Свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_17 (працівники Новоукраїнської ЦРЛ) очевидцями події кримінального правопорушення не були, обставини побиття ОСОБА_12 їм не відомі, потерпілий про обставини події нічого не розповідав.
Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні вказав, що будь-яких претензій до обвинуваченого не має, ніяких заяв до поліції про його побиття він не писав.
Тож, показаннями свідків в судовому засіданні підтверджується той факт, що ОСОБА_8 не наносив ударів по тулубу потерпілому ОСОБА_12 , внаслідок яких він отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Свідки приведені до присяги, їх попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання; свідки не є зацікавленими особами у кримінальному провадженні, не перебувають у близьких або інших стосунках із іншими учасниками судового провадження .

Показання свідків є узгодженими між собою, не суперечать одне одним.

В судовому засіданні свідки наполягали на відповідності дійсним обставинам наданих суду показань, навіть після того, як прокурор в судовому засіданні звертав їхню увагу на те, що в протоколах їхніх допитів під час досудового розслідування зазначені інші відомості ніж ті, що вони повідомляють суду.

Зважаючи на зазначене, судом першої інстанції прийняті показання свідків, покладені в основу виправдувального вироку.

Доводи прокурора про те, що показання свідків неналежно оцінені та недостатньо взяті до уваги свого підтвердження не знайшли.

При цьому, беручи до уваги наведене вище, суд визнав неналежними доказами протоколи проведення слідчих експериментів від 27 липня 2018 року з свідком ОСОБА_11 , протокол проведення слідчого експеременту з свідком ОСОБА_10 від 27.07.2018 року, протокол проведення слідчого експеременту з ОСОБА_14 від 28.07.2018 року, а також протоколи проведення слідчого експеременту з потерпілим ОСОБА_12 від 10.08.2018 року та від 10.10.2018 року, та не взяв їх до уваги, як доказ сторони обвинувачення, врахувавши показання свідків та потерпілого, надані ними безпосередньо в ході судового розгляду.

Також судом першої інстанції визнано неналежними доказами ухвалу слідчого судді про проведення допиту свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні від 07.08.2018 року, журнал судового засідання від 07.08.2018 року допиту свідка ОСОБА_11 , диск із аудіозаписом судового засідання, а також ухвалу слідчого судді про проведення допиту свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні від 08.08.2018 року, журнал судового засідання від 08.08.2018 року допиту свідка ОСОБА_14 , диск із аудіозаписом судового засідання, оскільки розгляд клопотання слідчого про проведення допиту в судовому засіданні свідка, а також допит вказаних свідків відповідно до ухвали слідчого судді був проведений в порушення ст. 225 КПК України, а саме за відсутності сторони захисту, оскільки ОСОБА_8 31.07.2018 року було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, проте про проведення допиту вказаних свідків слідчий суддя йому не повідомив.

Щодо наданого обвинуваченням витягу з ЄРДР вказаний витяг є, фактично, інформацією про зафіксоване кримінальне правопорушення, але не є доказом у кримінальному провадженні.

Щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 , про які зазначено у висновках експерта вказане засвідчує наявність, кількість, локалізацію і тяжкість спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, але не свідчить про спричинення їх саме ОСОБА_8 , якому інкримінується обвинувачення в даному кримінальному провадженні.

Щодо посилань прокурора на те, що свідки вказували, що ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, вказане оцінено вище, свідки-очевидці не заперечують, що ОСОБА_8 дав два потиличника рукою потерпілому, проте після цього потерпілий ОСОБА_12 продовжив сидіти у кріслі та у подальшому вживав із присутніми алкогольні напої, після чого, через деякий час покинув домоволодіння; потерпілий не падав від завданих потиличників, й інших ударів обвинуваченому йому не спричинено.

Вочевидь, і без спеціальних знань, можливо стверджувати про неможливість утворення у потерпілого ОСОБА_12 тієї кількості і тяжкості тілесних ушкоджень, що їх визначено експертом, відповідно до висновку, зокрема, тяжких тілесних у вигляді тупої травми органів черевної порожнини із частковим відривом селезінки, внутрішньочеревної кровотечі.
Тобто, зважаючи на викладене, встановлено відсутність достатніх доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України.

Прокурор зазначає, що судом не враховано, що свідки при допиті в судах неодноразово змінювали покази, надані в суді покази суттєво різняться від показів, які наданні на стадії досудового слідства.
Таким обставинам судом надано оцінку.

Як зазначалось вище, суд вказав, що в судовому засіданні свідки наполягали на відповідності дійсним обставинам наданих суду показань, навіть після того, як прокурор в судовому засіданні звертав їхню увагу на те, що в протоколах їхніх допитів під час досудового розслідування зазначені інші відомості ніж ті, що вони повідомляють суду.

Вмотивованість оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до усталеної практики, котра віддзеркалює принцип, пов`язаний із

належним відправленням правосуддя, судові рішення повинні повно відображати мотиви, на яких вони ґрунтуються (Морейра Ферейрв проти Португалії (No 2) [ВП], § 84; Папон проти Франції (ухвала)).

Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання (Ван де Хурк проти Нідерландів, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені уданій справі, були вивчені (Boldea проти Румунії, § 30) і була надана конкретна і чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (Морейра Феррейра проти Португалії(No 2) [ВП], § 84, S.C. IMH Suceava SRL проти Румунії, § 40 щодо протиріч у оцінюванні доказів).

Хоча стаття 6 і гарантує право на справедливий судовий розгляд, проте вона не визначає допустимість доказів як таку, оскільки це питання вирішується перш за все внутрішнім правом і національними судами (Schenk проти Швейцарії, §§ 45-46; Морейра Ферейра проти Португалії (No 2) [ВП], Heglas проти Республіки Чехія, § 84).

Як встановлено ч.1, ч. 3 ст. 370 КПК України Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Як убачається з вироку суду , дане судове рішення є належно вмотивованим, всі доводи та мотиви, оцінку показань свідків, письмових доказів, причини, з яких приймаються одні докази, а інші судом оцінені критично і визнані неналежними, судом викладені послідовно, повно і об`єктивно (аркуші 35- 40 тому 3 матеріалів кримінального провадження, вирок).
Висновки суду є переконливими, законними та обґрунтованими, і з ними погоджується колегія суддів.
Наведеним вище також спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про ненадання судом першої інстанції належної оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення, а саме протокол слідчого експерименту від 27.07.2018 за участі свідка ОСОБА_11 , протокол слідчого експерименту від 27.07.2018 за участі свідка ОСОБА_10 , протокол слідчого експерименту від 27.07.2018 за участі свідка ОСОБА_14 , протоколом проведення слідчого експерименту від 10.10.2018 за участі потерпілого ОСОБА_12 в присутності адвоката ОСОБА_19 , ухвали слідчого судді Новоукраїнського районного суду про проведення допиту свідків ОСОБА_11 в судовому засіданні 07.08.2012, ОСОБА_14 від 08.08.2018, журнали судових засідань та аудіозаписи судових засідань на яких свідки були допитані на підставі ст.225 КПК України, - про вказані докази та причини їх критичної оцінки і визнання судом неналежними йшлося вище за текстом ухвали.
Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора свого підтвердження не знайшли, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому скасуванню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4