печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за скаргою ОСОБА_3 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність посадових осіб ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві. В обґрунтування доводів скарги зазначила, що вона звернулась до ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві з клопотанням від 28.04.2021, про залучення її до кримінального провадження № 0000227 від 02.04.2021, як потерпілої. Постановою слідчого першого СВ (з дислокацією у м. Києві) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 26.05.2021 було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_5 . Наведену постанову особа, що подала скаргу вважає необґрунтованою та безпідставною.

В судове засідання особа, що подала скаргу, слідчий в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що особа, що подала скаргу, слідчий не з`явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заперечень на скаргу не направив, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без їх участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000227 від 02.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.

ОСОБА_3 звернулась до ГСУ НП України з клопотанням від 28.04.2021, про залучення її до кримінального провадження № 0000227 від 02.04.2021, як потерпілої.

Постановою слідчого першого СВ (з дислокацією у м. Києві) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 26.05.2021 було відмовлено в задоволенні клопотання про визнання потерпілою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000227 від 02.04.2021.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми,слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчим було відмовлено у визнанні заявника потерпілим у зв`язку з тим, що відсутні об`єктивні причини, які б вказували на те, що ОСОБА_3 було завдано фізичної, моральної чи майнової шкоди. Разом з тим, висновок слідчого, що на момент винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим не було встановлено осіб, яким завдано будь-якої шкоди можливим вчиненням кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає передчасним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення його до провадження як потерпілого.

Системний аналіз наведених положень закону та змісту оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова винесена передчасно, без дотримання вимог КПК України та не вмотивована належним чином, тому враховуючи вище зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 55, 93,94,303, 305-307,309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову слідчого першого СВ (з дислокацією у м. Києві) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 26.05.2021 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000227 від 02.04.2021.

Зобов`язати компетентних посадових осіб ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві розглянути клопотання ОСОБА_3 від 28.04.2021, в рамках кримінального провадження №0000227 від 02.04.2021, відповідно до ст. 55 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1