Провадження № 1-кп/161/1108/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 17 листопада 2021 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000535 від 20.03.2021, про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В
Захисник ОСОБА_5 подав письмове клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.4 ст.309 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Своє клопотання мотивує тим, що ОСОБА_3 добровільно звернувся у лікувальний заклад та пройшов курс лікування від наркотичної залежності.

Захисник та обвинувачений клопотання підтримали та просили задовольнити.

Прокурор заперечила щодо задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Підстава звільнення особи від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, складається з двох елементів, а саме: добровільного звернення цієї особи до лікувального закладу і початку її лікування від наркоманії.

Особою, хворою на наркоманію, визнається така особа, якій у встановленому порядку медичним закладом встановлено діагноз «наркоманія» (ст.1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995). Під наркоманією у цьому Законі розуміють хворобливий психічний стан, зумовлений хронічною інтоксикацією внаслідок зловживання наркотичними засобами, що віднесені до таких конвенціями 00Н чи Комітетом з контролю за наркотиками при МОЗ України, і який характеризується психічною або фізичною залежністю від них.

Адресатом звернення цієї особи є лікувальний заклад, яким можуть бути як державні лікарні, диспансери, поліклініки, так і установи недержавної форми власності, зареєстровані у встановленому законом порядку (наприклад, поліклініки, медичні центри, кабінети тощо).

Під зверненням до лікувального закладу слід розуміти звернення у будь-який формі (усній, письмовій) із заявою про хворобу на наркоманію і бажання лікуватися від цієї хвороби. Таке звернення повинне мати місце після вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, але до закінчення п`ятирічного строку давності.

Звернення визнається добровільним, якщо особа за своєю волею (необов`язково за своєю ініціативою) звертається до лікувального закладу, усвідомлюючи, що має можливість безперешкодно вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України. Якщо особа звертається до лікувального закладу у зв`язку з викриттям її участі у цьому злочині, таке звернення вважається не добровільним, а вимушеним.

Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на цій підставі, слід з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено, і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Аналогічні правові позиції Верховний Суд висловив у постановах: від 08 лютого 2018 року у справі № 650/146/17; від 12 березня 2019 року у справі № 127/16198/18; від 12 березня 2019 року у справі № 641/222/18; від 08 серпня 2019 року у справі № 758/11310/17; від 19 вересня 2019 року у справі № 754/9440/18.

Згідно довідки т.в.о. директора КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» Волинської обласної ради ОСОБА_6 від 26.05.2021 встановлено, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» з 23.10.2017 по 30.10.2017 з діагнозом : «Психічні і поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків (канабіоїдів) та використання інших психоактивних речовин (амфетамін). Синдром залежності».

Відповідно до висновку судово-психіартичного експерта №156 від 23.06.2021 ОСОБА_3 страждає на наркоманію, чинне законодавство не містить норми примусового лікування для даної патології, на час інкримінованих йому протиправних дій виявляв ознаки синдрому залежності внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин у інфантильної особистості. За своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування інкримінується вчинення кримінального проступку 19.03.2021, 10.09.2021 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Згідно довідки т.в.о. директора КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» Волинської обласної ради ОСОБА_6 від 25.10.2021 встановлено, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» з 12.10.2021 по 19.10.2021 з діагнозом : «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів. Синдром залежності», тобто під час судового розгляду кримінального провадження провадження після проведення 06.10.2021 підготовчого судового засідання.

Судом враховано той факт, що згідно, наданих захисником довідок ОСОБА_3 страждав на наркоманію.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не зміг навести будь-яких поважних причин, що заважали йому пройти лікування раніше.

Проте, на думку суду, звернення до лікувального закладу під час судового розгляду кримінального провадження у суді через майже 7 місяців після інкримінованої події свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_3 ставив за мету не лікування від наркоманії, а ухилення у такий спосіб від кримінальної відповідальності, що розцінюється судом не добровільним, а вимушеним лікуванням.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання захисника необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 285, 286, 369, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.4 ст.309 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий