Справа № 192/519/20
Провадження № 1-кп/192/7/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000171, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 березня 2020 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Котлярівське Синельниківського району Дніпропетровської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 та мешкає в АДРЕСА_2 , не працевлаштований, має середню спеціальну освіту, не одружений, громадянин України, не військовозобов`язаний, раніше судимий Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області:

- 16 червня 2009 року за ч. 1 ст. 185, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
- 30 березня 2010 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі; 06 квітня 2012 року звільнений по відбуттю строку покарання;
- 10 грудня 2017 року за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 22 квітня 2020 року звільнився по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 був засуджений вироком Синельниківського міськрайонним суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, знаходячись в місцях позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став, та в період відбуття покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21) Міністерства юстиції здійснив нове кримінальне правопорушення.

Так, 19 жовтня 2019 року ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області за допущене 19 вересня 2019 року порушення режиму утримання ОСОБА_3 був підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), строком на 2 місяці. Після звільнення з ПКТ своєї поведінки не змінив та знову порушував режим утримання.

24 березня 2020 року приблизно о 10 годині 45 хвилин в приміщенні відділення СПС №6 «Солонянська виправна колонія (№21)», розташованої за адресою: с. Аполлонівка, Військове містечко, буд. 37, Солонянського району Дніпропетровської області, начальником відділення СПС №6, старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 , який являється представником адміністрації «Солонянська виправна колонія (№21)», засудженому ОСОБА_3 , в присутності інших працівників «Солонянська виправна колонія (№21)» було об`явлено, що згідно графіка двохгодинного відпрацювання на благоустрій відділення СПС №6, з яким обвинуваченого було ознайомлено 28 лютого 2020 року, у відповідності до ч. 5 ст. 118 КВК України він зобов`язаний в порядку черги приступити до прибирання коридору відділення СПС №6. Для цього засудженому ОСОБА_3 був наданий увесь необхідний господарський інвентар: швабра, ганчірка (нова), відро з водою кімнатної температури та гумові рукавички (нові), після чого був вказаний обсяг роботи, а саме: вологе прибирання коридору відділення СПС №6, на що обвинувачений маючи умисел на злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, відповів категоричною відмовою. Після цього начальник відділення СПС №6 ОСОБА_6 вдруге звернувся до ОСОБА_3 з вимогою приступити до прибирання коридору відділення СПС №6, на що засуджений публічно, в присутності працівників «Солонянська виправна колонія (№21)», повторно відповів категоричною відмовою.

ОСОБА_3 начальником відділення СПС №6 ОСОБА_6 були роз`яснені положення кримінального законодавства, викладені в ст. 391 КК України, та він був попереджений про кримінальну відповідальність по вказаній статті за злісну непокору вимогам адміністрації установи виконання покарань, після чого начальник відділення СПС №6 ОСОБА_6 втретє звернувся з вимогою до ОСОБА_3 приступити до прибирання коридору відділення СПС №6, на що останній знову відповів категоричною відмовою.

Далі ОСОБА_3 був доставлений в медичну частину «Солонянська виправна колонія (№21)» для медичного обстеження, де він був обстежений черговим лікарем ОСОБА_7 , та був виданий медичний висновок, згідно якого ОСОБА_3 практично здоровий та може виконувати прибирання приміщень.

По прибутті у чергову частину «Солонянська виправна колонія (№21)», начальник СПС №6 ОСОБА_6 ще кілька разів звернувся з вимогою до обвинуваченого приступити до прибирання коридору відділення СПС №6, на що останній відповідав категоричною відмовою, хоча міг та зобов`язаний був виконати законні вимоги представника адміністрації установи виконання покарань, у відповідності з ч. 3 ст. 107 КВК України.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ст. 391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним злочину.
В судовому засіданні пояснив, що він дійсно 24 березня 2020 року відкрито в присутності декількох представників установи відбування покарання відмовився від виконання вимог адміністрації щодо прибирання коридору відділення СПС № 6 Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України, оскільки це є для нього неприйнятним з особистих міркувань. Свою вину визнав повністю та не заперечував обставин вчинення ним злочину.

Враховуючи те, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю. Він діяв з прямим умислом. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті обставини, які пом`якшують покарання - не зазначені, а прокурор в дебатах зазначив про наявність щирого каяття. В той же час зазначена обставина, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є рецидив злочинів, оскільки судом було встановлено, що обвинувачений вчинив даний злочин в період відбуття покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року.

При призначенні покарання згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше судимим та вчинив новий злочин в період відбуття покарання у виді позбавлення волі за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року, під час відбування покарання характеризувався негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?,75 КК України відсутні.
З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 391 КК України з наближенням до мінімального строку покарання з урахуванням особи обвинуваченого та його щирого каяття.
Оскільки ОСОБА_3 22 квітня 2020 року звільнився з місць позбавлення волі по закінченню строку покарання, тому підстави для застосування правил ст.ст. 70,71 КК України відсутні.

Ухвалою від 25 січня 2022 року до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком з 25 січня 2022 року по 25 березня 2022 року включно (а.с.191-192). Тому строк покарання обвинуваченому слід рахувати з дня взяття його під варту.

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 25 січня 2022 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Головуючий: суддя ОСОБА_1