Номер провадження: 11-кп/813/1038/21
Номер справи місцевого суду: 947/2282/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 на вирок Київського райсуду м. Одеси від 22.01.2021 в межах кримінального провадження №0000577 від 24.12.2020 стосовно:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ, громадянина України, із вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді виправних робіт строком на 100 годин.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що 21.12.2020 приблизно о 16 год., у ОСОБА_10 , який знаходився біля буд. АДРЕСА_3 , а саме біля приміщенні 2-ї парадної багатоповерхового будинку, виник умисел, направлений на порушення недоторканості житла, при цьому він усвідомлював, що не має законних підстав на даний час для перебування у кв. АДРЕСА_4 , яка знаходиться на 6-му поверсі вказаного будинку, яку ОСОБА_10 орендував до жовтня 2020 року у власника зазначеної квартири ОСОБА_11 . Маючи при собі дублікат ключа, ОСОБА_10 , діючи умисно, відкрив вказаним ключем вхідні двері та незаконно проник до приміщення вищевказаної квартири, після чого залишився проживати в ній, чим порушив конституційне право ОСОБА_11 на недоторканість житла.
В подальшому, ОСОБА_10 , незаконно перебуваючи в приміщенні квартири 23.12.2020 був помічений сусідами вказаної квартири та пізніше викритий співробітниками поліції на вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 , не оспорюючи вини обвинуваченого ОСОБА_10 та правильності кваліфікації його дій, не погодився із оскаржуваним вироком суду в частині призначення покарання у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, у суду не було підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді виправних робіт, оскільки на час розгляду справи відомостей про офіційне працевлаштування ОСОБА_10 матеріали кримінального провадження не містили, про що зазначалось в обвинувальному акті.

Посилаючись на викладене, прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання, вважати ОСОБА_10 засудженим за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., а в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини не явки суду не повідомив, хоча про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, клопотань про відкладання не надавав тому, з урахуванням думки сторін кримінального провадження, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності обвинуваченого апеляційний суд здійснив апеляційний розгляд провадження а відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку захисника, яка не заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.ч. 1 та 2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону в повній мірі не відповідає.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, суд 1-ої інстанції, на підставі ч. 2 ст. 382 КПК України, за результатами розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні, без дослідження доказів, зазначив, що встановлені вище фактичні обставини не оспорюються учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акту за їх відсутності, а обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість.
Отже, враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України повністю доведена та його дії вірно кваліфіковані як незаконне проникнення до житла.

Водночас, апеляційний суд вважає, що посилання сторони обвинувачення в апеляційній скарзі на допущення судом 1-ої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню заслуговують на увагу з огляду на наступні обставини.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкція ч. 1 ст. 162 КК України передбачає декілька альтернативних видів покарань 1) штраф від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) виправні роботи на строк до 2-х років; 3) обмеження волі на строк до 3-х років.

Частина 1 ст. 57 КК України встановлює, що покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від 6-ти місяців до 2-х років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.
Водночас, згідно п. 12 Пленуму ВС України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених.
Натомість, всупереч зазначеним вище вимогам закону України про кримінальну відповідальність та судової практики, суд 1-ої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_10 у виді виправних робіт, встановив строк таких виправних робіт у годинах (100 годин), а не в місяцях чи роках, як це передбачено санкцією ч. 1 ст. 162 КК України, не визначив відсоток відрахувань із заробітку обвинуваченого в дохід держави, а також залишив поза увагою те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підтвердження офіційного працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_10 .

Окрім того, звертає на себе увагу той факт, що в обвинувальному акті в кримінальному провадженні №0000577 від 24.12.2020 стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 162 КК України сторона обвинувачення зазначає про те, що обвинувачений не працевлаштований (а.с. 4).

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає слушними доводи сторони обвинувачення про те, що суд 1-ої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та безпідставно призначив обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді виправних робіт в годинах, залишивши поза увагою факт відсутності в останнього офіційного працевлаштування.

Отже, з огляду на вищевказані положення кримінального закону, апеляційний суд доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в доход держави.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Пункт 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду 1-ої інстанції зміні, в частині призначення покарання, із призначенням обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу, оскільки підстави для скасування вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Київського райсуду м. Одеси від 22.01.2021, яким ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК Українив частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_10 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4