Справа № 477/2709/19
Провадження № 1-кп/477/42/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000107, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаєва, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна» зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян.

Крім цього, пунктами 1-4, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576 та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї і охолодженої зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, визначено, що придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї, боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів здійснюється лише на підставі спеціальних дозволів.

Водночас, в порушення зазначених вимог законодавства, 22 квітня 2018 року обвинувачений ОСОБА_3 , маючи умисел направлений на незаконний збут бойових припасів, знаходячись в с. Мішково-Погорілове Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області, збув ОСОБА_8 за грошову винагороду у сумі 500,00 грн. ручну осколкову наступальну гранату РГД-5.

Згідно з висновком експерта від 17 серпня 2018 року № 99/913 вказана граната належить до категорії бойових припасів основного призначення. Ручна осколкова наступальна граната РГД-5 придатна до вибуху.

Крім цього, 09 вересня 2018 року обвинувачений ОСОБА_3 в порушення зазначених вимог законодавства, маючи умисел направлений на незаконний збут вибухових речовин, знаходячись на території Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області, в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, збув ОСОБА_8 за грошову винагороду у сумі 500,00 грн. конструктивно оформлений заряд конденсованої бризантної вибухової речовини нормальної потужності тротил великою пресованою підривною тротиловою шашкою промислового виготовлення загальною масою 397,81 грам, що згідно з висновком експерта від 24 вересня 2018 року №126/1369 належить до категорії «вибухові речовини», що придатні до вибуху.

Також, в порушення вищезазначених вимог законодавства, 26 вересня 2018 року обвинувачений ОСОБА_3 , маючи умисел направлений на незаконний збут вогнепальної зброї, знаходячись поблизу с. Зайчевське Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області, в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, збув ОСОБА_8 за грошову винагороду у сумі 11000,00 грн. пістолет Макарова, який відповідно до висновку експерта від 23 жовтня 2018 року №472 є ручною короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю. Предмет наданий на експертизу є 9-мм пістолетом конструкції Макарова («ПМ»), серії НОМЕР_1 року виготовлення. Пістолет придатний до стрільби.

Відповідальність за вчинені обвинуваченим ОСОБА_3 діяння передбачена ч. 1 ст.263 КК України.

22 жовтня 2021 року під час судового розгляду між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості, згідно з якою обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнає вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, як збут бойових припасів, вибухових речовин та вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України.

З урахуванням щирого каяття, вчинення кримінального правопорушення вперше, відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого сторони узгодили покарання у виді 4 (років) років позбавлення волі. А також з урахуванням визнання провини у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого вперше, відсутності обтяжуючих обставин, сторони узгодили звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, тривалість якого, а також обов`язки, які покладаються на обвинуваченого, залишили на розсуд суду.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженніміж прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.Частиною 2 ст. 469 КПК України встановлено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до частини 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з ч.3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені злочину, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 263 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів.

Вчиненим злочином завдана шкода лише державним та суспільним інтересам.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та зазначив, що розуміє надані йому законом права, положення ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наслідки її невиконання, та наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник також просила затвердити укладену угоду.

Прокурор висловив думку щодо затвердження цієї угоди про визнання винуватості, як такої, що відповідає вимогам закону.

Вивчивши надані матеріали та вислухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, що обвинувачений розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, умови даної угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угоду укладено на добровільних засадах, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, узгоджена міра покарання відповідає санкції частини 1 статті 263 КК України з застосуванням загальних засад призначення покарання.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 22 жовтня 2021 року між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_7 .

З огляду на беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим у кримінальному правопорушенні, вчиненого вперше, щире каяття, наявності міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики за місцем проживання, відсутності обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізолювання від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування покарання, на підставі статті 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Речовими доказами розпорядитись відповідно до статті 100 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень сторін, під час досудового розслідування обвинуваченому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави. Після внесення застави обвинуваченого було звільнено з під варти та роз`яснено його обов`язки та наслідки їх порушень.

З огляду на вищезазначене до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді застави, який суд вважає необхідним продовжити до набрання вироком законної сили.

Після припинення обраного запобіжного заходу, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України заставу, що не була звернена в дохід держави, повернути заставодавцю.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 жовтня 2021 року між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 22 жовтня 2021 року покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді 4 (років) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати засудженого ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року із розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді застави до набарання вироком законної сили залишити без змін.

Після припинення обраного запобіжного заходу, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, заставу у сумі 55230 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті тридцять) грн. 00 коп., яка внесена відповідно до квитанції № 4102545 від 05.10.2018 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області, про що свідчить повідомлення ТУ ДСА в Миколаївській області за № 07/1-1076/21 від 09.06.2021 року, повернути заставодавцю ОСОБА_7 .

Речові докази у справі:
грошові кошти номіналом по 500 гривень, серії: УЖ6955469, ВЗ7187025, ЛИ9340438, СГ0235883, БК6736263, СД1414364, СЗ9846514, СГ5118727, ЗД6440921, ВХ7833218, ВЗ2253346, УЗ0511970, БН1068461, ЛИ4753565, МА9437370, ВВ1758498, МБ2783089, МБ7028495, ВБ3019149, ВВ2358705, БР1241140, ЛБ4723170, долучені до матеріалів кримінального провадження ( т. 1 а.с. 164-165, 166) звернути у дохід держави;

пістолет Макарова (ПМ), серії № НОМЕР_2 , 1982 року виготовлення, переданий на відповідальне зберігання до камери речових доказів Вітовського ВП КВПГУНП в Миколаївській області, квитанція №71 (т. 1 а.с. 181) знищити;

залишки гранати РКГ-ЗМ, передані на відповідальне зберігання до камери речових доказів Вітовського ВП КВПГУНП в Миколаївській області, квитанція №71 - знищити.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1