Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/704/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 року. . м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницький матеріали кримінального провадження № №0000208 від 12.06.2021 року за апеляційною скаргою заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2021, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Смоліне, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого повну загальну середню освіту, працюючого неофіційно різноробочим на станції шиномонтажу, не одруженого, раніше судимого 12.05.2016 року Апеляційним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України, на підставі ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 11.03.2021 року звільнений по відбуттю строку покарання
винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 514 (п`ятсот чотирнадцять) грн. 83 коп.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи кваліфікацію дій засудженого та доведеність його вини, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок мякості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України та призначити покарання:за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк у виді 4 років позбавлення волі без застосування положень ст. 75 КК України.
В іншій частині вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2021 року залишити без змін.
Мотивує свої доводи наступним.

Призначаючи покарання обвинуваченому та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, судом першої інстанції не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, внаслідок чого призначене покарання через свою мякість не може слугувати запорукою його виправлення.
Судом І інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не надано належної оцінки особі обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, за що відбував покарання у виді позбавлення волі, однак після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і через нетривалий проміжок часу після відбуття покарання знов вчинив ряд кримінальних правопорушень, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого та неможливість його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства.
Також, не враховано судом І інстанції також і кількість злочинів, вчинених ОСОБА_7 , коротких проміжків часу між епізодами злочинної діяльності, що свідчить про стійку спрямованість умислу останнього на вчинення корисливих злочинів, сформоване у обвинуваченого відчуття безкарності та зневажливе ставлення до права власності та існуючих у суспільстві норм моралі та закону.
Вважає, що призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України є недоцільним та несправедливим, і не слугуватиме запорукою досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України, внаслідок м`якості.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за наступних обставин.
ОСОБА_7 30 травня 2021 року близько 22 години 00 хвилин, прийшов у гості до домоволодіння свого знайомого ОСОБА_9 , яке розташоване по АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_9 спільно розпити спиртні напої, в результаті чого ОСОБА_9 заснув, а ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, з прямим умислом, на столі помітив мобільний телефон ZTE Blade A3 2020, вартістю 1611 грн. 88 коп., належний ОСОБА_9 , та шляхом вільного доступу виніс з квартири та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 шкоду на загальну суму 1611 грн. 88 коп.
Крім того, 09.06.2021 року близько 22 години 00 хвилин, ОСОБА_7 попрохав свого знайомого ОСОБА_10 , з яким разом проводив дозвілля дати йому свій мобільний телефон Wiko Y60 w- НОМЕР_1 для того, щоб використати його як ліхтар. Після чого, ОСОБА_10 , будучи впевненим у доброчесності ОСОБА_7 добровільно надав останньому свій мобільний телефон. Однак, ОСОБА_7 , взявши вказаний мобільний телефон, шляхом зловживання довірою, заволодів телефоном Wiko Y60 w- НОМЕР_1 , з яким залишив місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. Своїми злочинними діями, ОСОБА_11 , завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1050,00 грн.
Крім того, період з 06 червня по 12 червня 2021 року, ОСОБА_7 , перебував по вул. Шевченка, в с. Березівка, Маловисківського району Кіровоградської області, де помітив житловий будинок АДРЕСА_3 та в нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. В подальшому, шляхом вільного доступу, через відсутність частини огорожі, зайшов на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_13 , де біля одного із приміщень помітив 2 металеві труби довжиною 2 м., діаметром 16 см., товщиною металу 0,5 см., які виніс з території домоволодіння та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_14 шкоду на загальну суму 993 грн. 72 коп.

Заслухавши доповідача, думку прокурора у кримінальному провадженні, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 190 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.
Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч ч.2 ст.185, ч.2 ст. 190 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
При цьому, районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.
Колегія суддів дослідивши матеріали кримінального провадження погоджується із доводами апеляційної скарги про необґрунтованість застосування стосовно ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, недостатньою мірою взято до уваги та оцінено всіх обставин, передбачених ст. 65 КК України.
Вирок суду скасовується судом апеляційної інстанції та ухвалюється свій вирок у разі, зокрема, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання (п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України), в разі порушення вимог ст. 414, ч. 2 ст. 409 КПК України.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно ч.1 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є попередження вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи зазначені вимоги закону апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що судом першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_7 не достатньо враховано особу обвинуваченого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Однак після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не ставі та знову вчинив ряд нових злочинів.
Крім задовільних характеристик обвинуваченого по місцю його проживання, та обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання - щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, необхідно зауважити, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, які є умисними корисливими, вчинене протягом нетривалого проміжку часу з травня 2021 року по червень 2021 року.
Після звільнення по відбуттю покарання за попереднім вироком 11.03.2021, вже в травні вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про стійку спрямованість умислу обвинуваченого на вчинення корисливих злочинів, сформоване відчуття безкарності, зневажливе ставлення до права власності, існуючих у суспільстві норм моралі та закону.
Слід зважати на те, що поведінка обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень характеризується як негативна, оскільки обвинувачений з місця вчинення кримінального правопорушення зникав, викрадене майно обертав на свою користь.
Наведене вище сукупно свідчить про нехтування обвинуваченим встановленими суспільством та законом правилами, соціальними цінностями, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і винуватого.
Вказане свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 схильний до вчинення кримінальних правопорушень та асоціального способу життя, на шлях виправлення стати не бажає.
Враховуючи зазначене на переконання колегії суддів, застосування стосовно ОСОБА_7 умовного покарання з іспитовим строком не відповідатиме загальній меті покарання, яка, згідно із положеннями ч.2 ст.50 КК України, полягає у виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені під час матеріали провадження по справі, що стосуються особи обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційного суду визнає, що суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання за вчинені злочини припустився помилки про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та застосування положень ст.75 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора з наведених у ній мотивів підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - скасуванню з постановленням за правилами п.4 ч.1 ст.420 КПК України апеляційним судом, нового вироку.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України колегія суддів ,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.
Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2021 в частині призначеного покарання - скасувати.
Ухвалити новий вирок в частині призначеного покарання, визнати винним ОСОБА_7 та призначити покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч.2 ст.190 КК України виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання за даним вироком рахувати з 29.11.2021.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2