ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/458/21 Справа № 705/6658/16-к Категорія: п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0001337 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Політвідділ Уманського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.09.1984 Уманським районним судом Черкаської області за ст. 19, ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання покарання на 2 роки;
- 08.07.1985 Уманським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ст. 43 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі, 18.06.1988 звільненого у зв`язку з відбуттям покарання;
- 11.03.1991 Уманським районним судом Черкаської області за ч.1 ст. 229-6 КК України 1960 року на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, 03.06.1992 звільненого у зв`язку з відбуттям покарання;
- 05.04.1993 Уманським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 229-6 КК України 1960 року на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, 10.07.1995 звільненого у зв`язку з відбуттям покарання;
- 19.11.1996 Уманським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 101 КК України 1960 року на 10 років позбавлення волі, 19.04.2006 звільненого у зв`язку з відбуттям покарання;
- 16.08.2007 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 296 КК України на 2 роки обмеження волі з іспитовим строком в 2 роки;
- 15.04.2016 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 115, ст. 71 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі, 15.04.2016 звільненого на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у зв`язку з відбуттям покарання,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 17.08.2016, тобто з часу його затримання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 ОСОБА_7 зараховано в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 17.08.2016 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави витрати пов`язані із залученням експертів в сумі 1100,50 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, знаходячись на території підприємства «Уманьрайавтодор», що по вул. Михайлівській, 124 в м. Умань, де він тимчасово проживав, 17.08.2016 близько 01.40 години зайшов до кімнати охорони, в якій перебував ОСОБА_9 , який на ґрунті раптово виниклого конфлікту, схопивши до рук ножа, почав виражатися в сторону ОСОБА_7 нецензурною лайкою та вимагав залишити приміщення кімнати охорони, погрожуючи фізичною розправою. Після чого ОСОБА_7 , вибіг з приміщення кімнати охорони та взяв з багажного відділення автомобіля ВАЗ 2105, який знаходився на території підприємства, хрестовинний люльковий ключ та, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, направлених на позбавлення життя останнього, діючи умисно та цілеспрямовано, повернувся до кімнати охорони та наніс кілька ударів по голові ОСОБА_9 , чим спричинив дві забійні рани в лобній ділянці потерпілого, які відносяться, згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7- 02/269 від 17.08.2016, до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого останній впав на ліжко. Після чого ОСОБА_7 вихопив з рук ОСОБА_9 кухонний ніж та наніс йому три удари в область шиї з правої сторони, в наслідок чого ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді трьох колото-різаних ран шиї з ушкодженням шийних м`язів та немагістральних судин шиї, що супроводжувались масивною кровотечею і призвели до знекровлення організму, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-02/269 від 17.08.2016, відносяться до тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від яких настала смерть ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2021 щодо нього через істотне порушення вимог процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не дотримався положень ст. 370, 373 КПК України, а свої висновки про вчинення ним кримінального правопорушення, побудував на припущеннях.
Стверджує, що під час судового розгляду він себе винуватим не визнав та наголосив на тому, що його обвинувачення було сфальсифіковано прокурором ОСОБА_10 , а наявні письмові та речові докази не тільки не доводять його причетність до вбивства, а й вказують на те, що до нього він не має жодного відношення.
Вказує, що через центр зайнятості влаштувався на роботу в «Уманьрайавтодор». Він проживав в приміщенні підприємства виділеного адміністрацією, в одній кімнаті з ОСОБА_11 , через значну відстань до місця проживання. 16.08.2016 після закінчення робочого часу він поїв, помився і ліг відпочивати. Близько 04 години його розбудив охоронник ОСОБА_12 , який повідомив, що сталося з ОСОБА_13 в кімнаті охорони. Він сказав ОСОБА_12 викликати швидку допомогу і поліцію, а сам зателефонував директорові підприємства і повідомив про те, що сталося, після чого ліг знову відпочивати. Близько 05 години він прокинувся від того, що в кімнату, де він проживав, виломили двері, увірвалися працівники поліції, які стягнули його з кроваті, одягли кайданки та у нижній білизні вивели в двір. Без санкції суду та документів до 09 години він знаходився у дворі підприємства, після чого був відведений у поліцейський відділок Уманського ВП ГУНП в Черкаській області. З 10 до 11 години його знов возили на підприємство, по дорозі туди запитали, чи є в кімнаті охорони ніж. Він пояснив, що ніж повинен бути в кімнаті на холодильнику, про що знали всі працівники, які працювали на підприємстві, у подальшому працівники поліції оформили протокол огляду місця події і вилучили ніж. Потім він перебував у відділку поліції до 13 год., після чого знову його відвезли на підприємство, де оглядали автомобіль на якому він працював до події більше місяця. Докази, які були вилучені під час огляду даного автомобіля і висновки експертизи № 05-5-06/154, Придніпровський районний суд м. Черкаси 11.02.2019 визнав недопустимими, оскільки він набув статусу підозрюваного лише 17.08.2016, а до цього часу був свідком.
Звертає увагу на те, що за висновком медичного обстеження він був тверезий, що вказує на фальсифікацію матеріалів кримінального провадження щодо нього та його непричетність до вчиненого. Стверджує, що на його непричетність до вбивства вказує і те, що за висновками судово-імунологічних експертиз, на вилученому ножі, його предметах одягу і взуття, крові не виявлено, а за висновком експерта № 1/1427 від 26.09.2016, на місці події відбитків пальів рук, які б йому належали, не витявлено, як і не виявлено слідів взуття, які б належали йому.
На думку обвинуваченого, протокол слідчого експерименту, проведеного 18.06.2016 за його участі, не повинен оцінюватисяя судом як доказ, оскільки стороною обвинувачення не надано оригінал відеофіксації даної слідчої дії, а надано лише флешку, що не відповідає критерію допустимості доказів. При цьому диск із записом слідчого експерименту з`явився під час другого розгляду кримінального провадження, після скасування попереднього вироку судом апеляційної інстанції. Крім того, під час слідчого експерименту до нього працівниками поліції застосовувались недозволені методи слідства, що підтверджено даними про стан його здоров`я, проведеним хірургічним втручанням та заявами до прокуратури, однак судом першої інстанції дані обставини було проігноровано.
Також вказує на те, що судом було обмежено сторону захисту в заявленні клопотань та наданні доказів, оскільки неодноразово відмовлено у допиті експерта, спеціаліста, свідків, що свідчить про упередженість колегії суддів та порушення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наголошує на тому, що суд першої інстанції, під час повторного судового розгляду, не виконав ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23.12.2019, що призвело до порушення презумпції невинуватості та ухвалення судового рішення, яке не відповідає критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України.

В апеляційнійній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2021 щодо ОСОБА_7 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а кримінальне провадження просить закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості останнього та вичерпанням можливості їх отримати.
Зазначає, що суд порушив вимоги ст. 94 КПК України, не повністю, упереджено дослідив не всі обставини кримінального провадження, оцінив не всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, що посприяло у прийнятті не відповідного процесуального рішення. Зокрема, ухвалюючи вирок в даному провадженні суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не оцінив основний доказ непричетності ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення показання наданні останнім під час судового розгляду.
Вказує, що судом безпідставно покладено в основу обвинувального вироку дані слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 без спростування показань останнього щодо участі в слідчій дій під тиском працівників поліції. Крім того помилково, порушуючи принцип безпосередності дослідження доказів, судом покладено в основу обвинувального вироку показання ОСОБА_7 , які він давав під час проведення за його участі слідчого експерименту.
Узагальнюючи викладене захисник стверджує, що зібрані органом досудового розслідування докази лише підтверджують подію кримінального правопорушення, але «поза розумним сумнівом» не вказують на те, що його вчинив саме ОСОБА_7 .

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились потерпіла ОСОБА_14 , яка про поважні причини свого неприбуття не повідомила, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних скарг в повному обсязі, прокурора про законність вироку суду першої інстанції та безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши і обміркувавши над доводами апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не належать.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню належним чином дотримався.

Зокрема, висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження встановленим під час судового розгляду, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції, заперечивши пред`явлене йому обвинувачення в повному обсязі, показав, що після звільнення з місць позбавлення волі, через центру зайнятості влаштувався на роботу в «Уманьрайавтодор». 17.08.2016 бригада працювала на Бершадську трасу, тому, оскільки не було де жити, їх розмістили в приміщенні на території «Уманьрайавтодор». В той день, після закінчення робочого дня, він поїв, помився і пішов в кімнату відпочивати. Разом з ним в кімнаті був ОСОБА_15 , який збирався їхати додому, тому він попросив його зачинити за собою двері і ліг відпочивати. Близько 04 години ранку до нього в кімнату прибіг охоронник ОСОБА_12 , який повідомив про смерть ОСОБА_9 . Він сказав ОСОБА_12 , щоб він викликав швидку і поліцію, а сам залишився в кімнаті і далі продовжив відпочивати. Надалі його було затримано працівниками поліції, які застосовували до нього катування, проводили роз`яснювальну роботу перед проведенням слідчого експерименту зокрема, показували йому на місці події, як і що він повинен показувати та розповідати. Вважає пред`явлене йому обвинувачення надуманим, оскільки відношення до вбивства ОСОБА_9 він не має і того вечора його взагалі не бачив.
Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, його винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності та наведеними у вироку доказами, зокрема:

-показаннями потерпілої ОСОБА_14 про те, що вбитий ОСОБА_9 є її сином, який працював на підприємстві «Уманьрайавтодор» та проживав у гуртожитку на території даного підприємства. Незадовго до смерті ОСОБА_9 перебував у пригніченому стані, оскільки у нього викрали банківську картку і він казав про те, що здогадується, хто саме це зробив, однак ім`я не називав. 17.08.2016 їй повідомили про смерть ОСОБА_9 . Потерпіла також вказала на те, що їй не було відомо про наявність конфліктів між її сином та обвинуваченим;

-даними протоколу огляду місця події, проведеного 17.08.2016 за адресою: АДРЕСА_2 , на території підприємства «Уманьрайавтодор», в побутовій кімнаті приміщення охорони, яким зафіксовано виявлення ножа та трупа ОСОБА_9 зі слідами насильницької смерті;

-даними протоколу огляду місця події, проведеного 17.08.2016 за адресою: АДРЕСА_2 , на території підприємства «Уманьрайавтодор», на другому поверсі приміщення, де знаходиться кімната для проживання працівників, яким зафіксовано виявлення та вилучення штанів чорного кольору з шкіряним поясом з плямами бурого кольору та кросівок темного кольору;

- даними протоколу додаткового огляду місця події, проведеного 17.08.2016 за адресою: АДРЕСА_2 , яким зафіксовано огляд автомобіля ВАЗ 2105 синього кольору д.н.з. НОМЕР_1 , де в багажнику під килимком виявлено та вилучено металевий предмет схожий на чотирикінцевий ключ з плямами бурого кольору;

-даними протоколу огляду від 17.08.2016 про те, що під час огляду трупа ОСОБА_9 , на руках на кістях пошкоджень та слідів боротьби не виявлено. Зовнішнього пошкодження тіла також не виявлено. При детальному огляді голови, на правій її частині, виявлені садини в кількості 2 шт. довжиною 4,5 см, глибиною 2 см, шириною 2 см. На відстані від нижньої частини попередньої садини 2 см, а від верхньої частини 3,5 см знаходиться садина довжиною 3 см, шириною 2 см, глибиною 0,5 см. На шийній частині тіла праворуч на відстані 15 см від вуха знаходиться колото-різана рана довжиною 2,5 см. На відстані 2,4 см знаходиться колото-різана рана довжиною 4,5 см. На відстані знаходиться третя рана довжиною 2 см шириною 1 см. На голові, руках, речах ОСОБА_9 знаходиться речовина бурого кольору;

-даними висновку експерта № 05-7-02/269 від 17.08.2016 про те, що у ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: у верхній половині лобної ділянки праворуч в проекції лобного горба дві паралельні лінійні рани поздовжнього напрямку; на правій боковій поверхні шиї три паралельні лінійні рани. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок заподіяних трьох колото-різаних ран шиї з ушкодженням м`язів та немагістральний судин шиї, що супроводжувалися масивною зовнішньою кровотечею і призвели до знекровлення організму. Дані тілесні ушкодження виникли від дії гострих предметів, цілком можливо при нанесенні трьох ударів ножем в час та за обставин наведених в постанові, мають причинний зв`язок з настанням смерті і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Дві забійні рани в лобній ділянці ОСОБА_9 виникли від дії тупих твердих предметів, цілком можливо від нанесення двох ударів гайковим ключем в час та за обставин вказаних в постанові, до настання смерті відношення не мають і відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-даними протоколу огляду предметів від 17.08.2016, яким зафіксовано огляд предметів одягу ОСОБА_9 , вилучених під час огляду трупа 17.08.2016 в приміщенні моргу Уманського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро СМЕ», зі слідами бурого кольору;
- даними протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп`яніння № 331 від 17.08.2016, про те, що ОСОБА_7 на час проведення огляду тверезий;
- даними протоколу огляду предметів від 17.08.2016, яким зафіксовано огляд речей ОСОБА_7 , вилучених під час ОМП від 17.08.2016. Під час огляду на штанах виявлено чотири плями бурого кольору;
- даними протоколу огляду речей від 17.08.2016, яким зафіксовано огляд ножа з металевою рукояткою, вилученого під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 ;
- даними протоколу огляду предметів від 19.08.2016, яким зафіксовано огляд металевого ключа чотирикінцевого, сірого кольору зі слідами речовини
бурого кольору;
- даними протоколу слідчого експерименту від 18.08.2016, проведеного за участю ОСОБА_7 , під час якого останній відтворив події, спосіб та механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ;
- даними висновку судового експерта № 1/1427 від 26.09.2016, предметом дослідження якого були сліди пальців рук та слід долоні, вилучені 17.08.2016 під час огляду місця події, за адресою: м. Умань, вул.Михайлівська 124. За висновками експерта, сліди пальців рук, розмірами 16x21 мм та 16x18 мм залишені великим пальцем правої руки ОСОБА_12 . Сліди рук, розмірами 13x23 мм, 30x43 мм, 15x27 мм, 15x18 мм, 18x26 мм, 13x18 мм та 11x12 мм, залишені не ОСОБА_9 , не ОСОБА_7 , не ОСОБА_15 та не ОСОБА_12 , за винятком великого, середнього та безіменного пальців лівої руки, а іншою особою (особами);
- даними висновку експерта № 05-5-06/153 від 22.09.2016, згідно якого при судово-медичній експертизі змивів з ножа крові не виявлено;
- даними висновку експерта № 05-1-08/211 від 08.09.2016, згідно якого в слідах на кросівках, шкарпетках, штанях з ременем кров не знайдена;
- даними висновку експерта № 05-5-06/154 від 19.09.2016, згідно якого при судово-медичній експертизі змиву з чотирикінцевого торцевого ключа крові не виявлено. При судово-медичній експертизі слідів на чотирикінцевому торцевому ключі виявлено кров, видову приналежність якого встановити не можливо;
- даними висновку судово-психіатричної експертизи № 368 від 21.09.2016 про те, що на період часу, до якого відносяться інкриміновані події та на теперішній час ОСОБА_7 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки не виявляв і не виявляє. Наявність у підекспертного клінічних ознак помірно вираженого розладу особистості збудливо-дисоціального типу в стані компенсації, враховуючи непсихотичний рівень порушень, компенсованість психопатичних рис характеру, збереженість інтелекту, пам`яті, критичних і прогностичних функцій - не позбавляло на вказаний період часу та не позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати власні дії та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_7 може брати участь у слідчих діях, судовому засіданні та не потребує застосування будь-яких примусових заходів медичного характеру, передбачених ст.94 КК України. В період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_7 діяння, останній не знаходився в стані фізіологічного афекту або в іншому вираженому афективному стані, котрий міг би суттєво вплинути на його свідомість та поведінку.
Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст. 85 та ст. 86 КПК України, в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Разом з цим, переглядаючи вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2021 в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції здійснено помилкове посилання на витяг із ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження № 0001337 від 17.08.2016 та на рапорт ст. інспектора-чергового Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_16 від 17.08.2016, як на докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом не враховано, що ЄРДР є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.07.2012, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру тому, згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.
Не є доказом і рапорт ст. інспектора-чергового Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_16 від 17.08.2016, оскільки він носить виключно інформаційний характер і не фіксує наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Разом з цим, посилання суду першої інстанції на вказані документи не впливає на обсяг пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, яке визнано доведеним та правильність кваліфікації його дій.

Обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником в апеляційнійних скаргах порушується питання про невинуватість в інкримінованому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні та наявність підстав для закриття кримінального провадження, однак з такими доводами колегія суддів погодитися не може.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно покладено в основу доказів щодо доведеності вини обвинуваченого протокол слідчого експерименту проведеного за участю ОСОБА_7 від 18.08.2016, який відповідає вимогам процесуального закону зокрема, ст.ст. 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.
При цьому враховується, що метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.
Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань.
Отримання від підозрюваного відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України, є документом.
Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 КПК України, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.
При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження. Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно з якою, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.
Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК України) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК України. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.
Відомості, повідомлені підозрюваним під час проведення інших процесуальних дій, є складовими компонентами змісту документа, як іншого окремого процесуального джерела доказів зокрема, протоколу слідчого експерименту, де фіксується його хід та результати.
Тобто показання і протокол слідчого експерименту є окремими, самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.
В даному випадку, в ході слідчого експерименту, що зафіксований протоколом слідчої дії від 18.08.2016, підозрюваний ОСОБА_7 не лише розповідав про обставини вчинення кримінального правопорушення, а й в деталях відтворив на місці події обставини, які відбулися 17.08.2016.
Відтворені ОСОБА_7 дії повністю відповідають даним отриманим під час огляду місця події та проведення судово-медичної експертизи. Зокрема, ОСОБА_7 продемонстровано спосіб, у який він тримав ніж, кількість, місце і напрямок нанесення ним ударів: ніж тримав у правій руці лезом донизу і наніс ним три удари в праву частину шиї ОСОБА_9 напрямком зліва-направо (відносно себе), тобто ззаду наперед і ззовні всередину відносно тіла потерпілого. Наведені ОСОБА_7 дані відповідають опису колото-різаних пошкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_9 . Також він продемонстрував спосіб нанесення ОСОБА_9 зверху вниз удару гайковим хрестоподібним ключем в область лоба, що також узгоджується із описом виявлених у верхній частині лобної ділянки голови ОСОБА_9 двох паралельних лінійних ран повздовжнього напрямку зверху вниз. Крім того ОСОБА_7 відтворена причина конфлікту, а також обставини і обстановка після нанесення потерпілому ударів ножем зокрема, що ОСОБА_9 похилився на ліжко на лівий бік, а він, взявши його за ноги разом із ковдрою, закинув їх на ліжко. Під час огляду місця події тіло ОСОБА_9 виявлено в положенні, яке в повному обсязі збігається з повідомленими обвинуваченим обставинами під час слідчого експерименту, в тому числі щодо деталей покриття низу ніг потерпілого ковдрою. Крім того зазначене ОСОБА_7 місце, куди він поклав знаряддя, яким наносив тілесні ушкодження потерпілому ножа, відповідає даним протоколу огляду місця події, за яким кухонний ніж виявлено на верхній частині холодильника.
Колегія суддів погоджується з тим, що точні деталі обставин і обстановки події відтворені ОСОБА_7 під час проведеного за його участі слідчого експерименту, могли бути відомі тількі особі, яка безпосередньо наносила ОСОБА_9 удари гайковим ключем і ножем. Про такі обставини не було відомо іншим особам зокрема, працівникам правоохоронних органів, тому посилання обвинуваченого на те, що саме останні вказували йому про що розповідати і що показувати під час проведення слідчої дії слідчого експерименту, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Щодо застосування до ОСОБА_7 недозволених методів слідства під час проведення вказаної слідчої дії, колегія суддів звертає увагу на те, що протокол слідчого експерименту та доданий до нього в якості додатку відеозапис вказують на те, що ОСОБА_7 без стороннього впливу та тиску, після роз`яснення процесуальних прав, в присутності захисника відтворив на місці власні дії та дії потерпілого, в тому числі механізм нанесення останньому тілесних ушкоджень із застосуванням двох знаряд гайкового ключа і ножа. При цьому обвинувачений цілком орієнтувався в обстановці і детально відтворив обставини конфлікту між ним та ОСОБА_9 , в ході якого наніс потерпілому удар гайковим ключем в область голови, після чого відібрав у нього ніж, яким наніс три удари в область шиї з правої сторони. Наведене дозволяє прийти до висновку про те, що на вільне волевиявлення ОСОБА_7 під час відтворенняя обстановки та обставин події, що зафіксовано протоколом слідчого експерименту, ніхто не впливав і до нього не застосовувався незаконний зовнішній вплив, в тому числі працівниками правоохоронних органів.
Колегія суддів визнає помилковими доводи захисника про те, що судом першої інстанції порушено принцип безпосередності і в основу обвинувального вироку покладено показання ОСОБА_7 , які він давав під час проведення за його участі слідчого експерименту, оскільки в даному випадку, вирок судом обґрунтовано документом, у якому зафіксовані отримані в результаті слідчого експерименту відомості, що не порушує приписів ч. 4 ст. 95 КПК України, за якими суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. З огляду на наведене, судом правомірно враховано як доказ винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому дій протокол слідчого експерименту, у якому зафіксовані не показання останнього, а результати перевірки і уточнення відомостей, отриманих з його показань про вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 .
Щодо доводів сторони захисту про відсутність будь-яких слідів присутності ОСОБА_7 на місці події, в тому числі на ножі і його предметах одягу та взуття, судом першої інстанції обґрунтовано враховано те, що під час слідчого експерименту одержано відомості про те, що обвинувачений після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 вимив ніж, що узгоджується з висновками експерта № 05-7-02/269 від 17.08.2016 про те, що потерпілому нанесено три колото-різані рани гострими предметами, цілком можливо ножем. За змістом цієї ж експертизи у ОСОБА_9 були пошкоджені немагістральні судини шиї, тому кров із ран виходила не під тиском, що пояснює відсутність на одязі та взутті ОСОБА_7 крові потерпілого.

З огляду на наведене, судом обґрунтовано визнано доведеним те, що між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт. На грунті такого конфлікту ОСОБА_9 схопив до рук ножа та погрожував ОСОБА_7 фізичною розправою. Після чого ОСОБА_7 , вибіг з приміщення кімнати охорони і, маючи змогу не повертатися щоб уникнути конфліктної ситуації, оскільки потерпілий його не переслідував, взяв з багажного відділення автомобіля ВАЗ 2105, який знаходився на території підприємства, хрестовинний люльковий ключ, після чого діючи умисно та цілеспрямовано, повернувся до кімнати охорони та спочатку наніс цим ключем удари по голові ОСОБА_9 , а після цього вихопив з його рук кухонний ніж, яким наніс йому три удари в область шиї з правої сторони.
Незавжаючи на те, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 лише 3 удари ножем, цих ударів було достатньо для настання результату за наслідком його дій смерті ОСОБА_9 . Довжина і напрямки ранових каналів, місце нанесення ударів (шия), в якому містяться життєво-важливі органи, розмір і властивості знаряддя злочину, яке має лезо, сила прикладання ударів, внаслідок якої ріжуча частина ножа заглибилась на 1,5 2 см, вказують на те, що в момент нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_9 , обвинувачений мав умисел на умисне позбавлення життя потерпілого.
Наразі, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведеності в судовому засіданні винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України поза розумним сумнівом та наявність підстав для закриття кримінального провадження, як того фактично вимагає в апеляційнійних скаргах сторона захисту.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема, в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є особливо тяжким злочином, дані про особу винуватого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його відношення до скоєного, в якості обставини, що пом`якшує покарання незадовільний стан здоров`я та обставини, що його обтяжує рецидив злочинів, і обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2021 щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційнійних скаргах сторони захисту обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді