Дата документу 01.11.2021 Справа № 311/712/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/712/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1724/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, громадянина України, маючого повну середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 листопада 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2021 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 листопада 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що до закінчення строку дії запобіжного заходу закінчити судовий розгляд кримінального провадження не представляється можливим у зв`язку з початком судового розгляду, а також врахував суспільний інтерес, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання винним, дані про його особу, наявність існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції згідно з вимогами статті 196 КПК України повинна містити виклад обставин, які дають підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим своїх обов`язків та докази, якими обґрунтовуються ці обставини.

Вказує, що ризик переховування від слідства та суду не існує, оскільки судом в ухвалі не наведені докази, а тому і не має законних підстав вважати, що ОСОБА_7 раніше переховувався чи буде переховуватися від слідчого чи суду, матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства та суду.

Зазначає, що ризик незаконно впливати на свідків, потерпілих не існує, і протилежному не має доказів, а тому і не має законних підстав вважати, що ОСОБА_7 буде впливати на учасників кримінального провадження.

Також вказує, що в ухвалі суду першої інстанції відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якшій запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених у ст. 177 КПК України.

Захисник зауважує, що ОСОБА_7 ухилятися, переховуватися від суду не бажає, вплив на свідків та потерпілих заперечує і бажання такого не має, закордонних паспортів не має, запевняв суд, що не буде порушувати умов цілодобового домашнього арешту.

Звертає увагу на те, що цілодобовий домашній арешт унеможливить вплив ОСОБА_7 на свідків, експертів, перешкоджати встановленню істини у справі, виключить можливість знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення по справі, а носіння електронного засобу контролю і постійний контроль з боку працівників Національної поліції України за виконанням домашнього арешту, будуть забезпечувати відповідний обов`язок ОСОБА_7 і будуть достатніми запобігти вчиненню нових злочинів обвинуваченим.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , з покладанням певних обов`язків.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Повідомлені належним чином прокурор та обвинувачений ОСОБА_7 до судового засідання апеляційного суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги захисника не подали.

Заслухавши доповідь судді, захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

У рішенні по справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Відтак доводи захисника з приводу недоведеності наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК є неслушними та невмотивованими.

Ризик незаконного впливу обвинуваченим на свідків судом першої інстанції не був встановлений, з чим і погоджується колегія суддів, а тому доводи з приводу цього також є неслушними.

Встановлений ризик є надзвичайно високим, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 не буде ухилятися, переховуватися від суду, немає закордонних паспортів та запевнив суд про не порушення умов цілодобового домашнього арешту, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки не спростовують висновки суду про те, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 листопада 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4