Справа № 309/1698/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.08.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/139/21 за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту його затримання з 22.06.2020 року з розрахунку, відповідно до ст. 72 КК України, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний засудженому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Речовий доказ частину леза кухонного ножа, частину тканини з ліжка зі слідами речовини бурого кольору, частину тканини з матрацу зі слідами речовини бурого кольору, джинси з слідами речовини бурого кольору, сіру футболку з слідами речовини бурого кольору, ухвалено знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22 червня 2020 року в після обідній період часу, який точно досудовим слідством не встановлений, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у будинку за своїм місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , під час сварки, що виникла в ході розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_8 , схопив зі столу кухонний ніж, та усвідомлюючи протиправність своїх дій, настання суспільно-небезпечних наслідків, почав наносити удари ножем ОСОБА_8 в область живота та правої руки, від яких потерпілий впав зі стільця на підлогу, після чого ОСОБА_6 продовжував наносити потерпілому удари ножем в область спини справа. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення передньої черевної стінки, проникаюче поранення черевної порожнини, пошкодження правої долі печінки, гемоперитонеум, колото-різані поранення передпліччя та лопаткової ділянки справа. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №134 від 10.07.2020 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням правої долі печінки, гемоперитонеум є небезпечні для життя і за цією ознакою кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_7 , вказує на те, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим, вирок суду першої інстанції не відповідає принципу достатності покарання для виправлення винного. Стверджує, що єдина обставина, яка обтяжує покарання - це вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. При цьому обставинами, які пом`якшують покарання щодо ОСОБА_6 є визнання останнім вини у повному обсязі, щире каяття у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину. Також апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений раніше не був судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, хоч і допускає зловживання спиртними напоями, однак жодних скарг на його поведінку до органу місцевого самоврядування не надходило. Адвокат ОСОБА_7 також вважає, що докази, які свідчать про те, що будинок обвинуваченого ОСОБА_6 не придатний для проживання і те, що обвинувачений вів асоціальний спосіб життя - у матеріалах справи відсутні. Окрім того, посилається на те, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, однак заробляє на життя постійними підробітками, виконуючи різні роботи на замовлення, що потерпілий ОСОБА_8 жодних претензій до обвинуваченого не має. Просить вирок змінити та призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та покласти на останнього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілого, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілого береться до уваги те, що: обвинувачений, захисник та потерпілий належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавали; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого; апеляційним судом обов`язковість явки обвинуваченого, захисника та потерпілого на розгляд справи не визнавалась; стороною захисту не заявлялось клопотання про бажання обвинуваченого брати участь у розгляді справи; адвокат ОСОБА_7 , який подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілому ОСОБА_8 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що є небезпечним для життя у момент заподіяння, а також вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також враховує те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Тому, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто щодо незастосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченого ОСОБА_6 безпідставно не звільнено від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції враховано те, що передбачене ч. 1 ст. 121 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем постійного проживання характеризуються посередньо, допускав зловживання спиртними напоями, однак скарг на його поведінку до органів місцевого самоврядування не надходило, в будинку проживав один, близьких родичів не має, постійне місце праці у нього відсутнє, під час досудового слідства було встановлено, що будинок, у якому зареєстрований обвинувачений фактично не придатний для проживання і ОСОБА_6 допускав ведення бродячого способу життя та не має стійких соціальних зв`язків; обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину; обставину що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді реального позбавлення волі на строк 5 років, яке відповідно до санкції ч. 1 ст. 121 КК України є мінімальним, без звільнення обвинуваченого від його відбування з визначенням іспитового строку. Призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирок є занадто суворим, не відповідає принципу достатності покарання для виправлення винного, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги про те, що єдина обставина, яка обтяжує покарання - це вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а обставинами, які пом`якшують ОСОБА_6 покарання є визнання останнім вини у повному обсязі, щире каяття у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину, і при цьому, обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, хоч і допускає зловживання спиртними напоями, однак жодних скарг на його поведінку до органу місцевого самоврядування не надходило, - апеляційний суд визнає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке належить відбувати реально, і в свою чергу не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст. ст. 75, 76 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням. При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що суд першої інстанції дав належну оцінку наведеним стороною захисту обтяжуючим та пом`якшуючим покарання обставинам, а також відомостям про особу обвинуваченого, і призначив обвинуваченому покарання, яке відповідно до санкції ч. 1 ст. 121 КК України є мінімальним.

Із цих підстав, як такі, що не дають підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного йому покарання, апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, однак заробляє на життя постійними підробітками, виконуючи різні роботи на замовлення, потерпілий ОСОБА_8 жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 не має, а також про відсутність у матеріалах справи доказів про те, що будинок обвинуваченого ОСОБА_6 не придатний для проживання і обвинувачений вів асоціальний спосіб життя.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той самий строк із моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді: