Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/173/22
Провадження № 1-кп/553/114/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

здійснивши у відкритому судовому засіданні у залі суду підготовче засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000402 від 02.11.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :
На розгляді Ленінського районного суду м.Полтави знаходиться згадане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Згідно із відомостями, внесеними до реєстру матеріалів досудового розслідування, у вказаному кримінальному провадженні до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого, за ухвалою слідчого судді від 23.12.2021, продовжено до 01.02.2022.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Копія письмового клопотання із детальним обґрунтуванням наявності вказаних ризиків була вручена обвинуваченому та його захиснику.

Потерпіла ОСОБА_4 клопотання прокурора підтримала повністю.

Представник потерпілої ОСОБА_5 , зазначаючи про доведеність існування ризиків, прохала задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому строк застосованого запобіжного заходу без права внесення застави.

Обвинувачений проти задоволення клопотання заперечив.

Захисник, наголошуючи про недоведеність стороною обвинувачення продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та недоцільності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, просив застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому зазначив, що надана діям його підзахисного правова кваліфікація є безпідставною і дії ОСОБА_6 відповідають необхідній обороні.

Вирішуючи заявлене клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23.01.2020.

За таких обставин, наразі суд має вирішити питання про продовження строку раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу чи його зміни, надаючи оцінку того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При вирішенні питання щодо можливості продовження або зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено той факт, що ризики визначені п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та те, що інший, більш м`який запобіжний захід, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У відповідності до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховано тяжкість покарання та відомості про особу обвинуваченого.

При цьому, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Вказані обставини, на думку суду, переконливо свідчать про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого може виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту щодо кваліфікації дій обвинуваченого, з огляду на стадію судового провадження, суд до уваги не приймає.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України, з урахуванням обставин кримінального провадження підстав для визначення застави суд не вбачає.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, наразі не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави.
Керуючись ст.315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 27.03.2022, без визначення застави.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1