Провадження №1-кп/523/906/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №00001224, внесене до ЄРДР 28.10.2020 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Юрюзань Челябінської області Російської Федерації, громадянина України, росіянина за національністю, із вищою освітою, одруженого і маючого 2 дітей, офіційно непрацевлаштованого, не маючого місця реєстрації на території України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
У С Т А Н О В И В:
27.10.2020 року приблизно о 22:07 годині, підсудний ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Cruze», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, рухався по асфальтному сухому дорожньому покриттю вул.Семена Палія в м.Одесі в третій смузі для руху, де проїзна частина має по чотири смуги руху в обох напрямках, з боку вул.Марсельської в напрямку вул.Ген.Бочарова, зі швидкістю 54,8 км/год, чим перевищив максимально допустиму для населеного пункту швидкість руху в 50 км/год.
Під час керування зазначеним автомобілем, проїжджаючи регульоване перехрестя з вул.Ак.Заболотного, підсудний ОСОБА_5 вкрай уважним не був, при об`єктивній можливості виявити пішохода, яка перетинала проїзну частину з правого боку, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, не переконався в безпеці, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розрахував на їх відвернення, маючи технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, скоїв наїзд на пішохода невстановлену особу жіночої статі, віком приблизно 80 років, яка перетинала проїзну частину по регульованому пішохідному переходу з ліва на право по ходу руху автомобіля.
Своїми діями підсудний ОСОБА_5 допустив порушення вимог п.п.2.1.а, 2.3.б, 12.3, 12.4, 12.9 «Правил дорожнього руху» України, які вказують на те, що:
п.2.1.а. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
п.2.3.б Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п.12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;
п.12.9.б Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пункті 12.4 «Правил Дорожнього руху України».
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід невстановлена органом досудового розслідування особа жіночої статі, віком приблизно 80 років, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток черепу, саден, синців голови, крововиливів в м`які тканини голови, перелому кісток черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку, крововиливів в м`які тканини голови, закритої травми грудної клітини, перелому правих ребер, крововиливів під плевру воріт легень, саден верхніх та нижніх кінцівок, крововиливів в м`які тканини нижніх кінцівок, перелому латерального мищєлка правої великоберцевої кістки.
Смерть невстановленої особи жіночої статі, віком приблизно 80 років, знаходиться у причинному зв`язку з множинними травмами, які охоплюють декілька ділянок тіла, переломів кісток черепу, забою мозку, крововиливів під оболонки мозку, переломів правих ребер, кінцівок, крововиливів під плевру воріт легень, а безпосередньою причиною її смерті з`явився набряк головного мозку.
Таким чином, дії підсудного ОСОБА_5 , які виразились у порушенні вимог п.п.2.1.а, 2.3.б, 12.3, 12.9 «Правил дорожнього руху» України, призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю невстановленої особи жіночої статі.

Підсудний ОСОБА_5 на початковій стадії судового розгляду свою провину визнавав частково, але у подальшому змінив свою позицію та повністю визнав свою провину за висунутим обвинуваченням, не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при наведених вище обставинах, будучи допитаним в судовому засіданні, зокрема і додатково, пояснив суду про обставини скоєння ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, що відповідають наведеним вище обставинам доведеного обвинувачення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами процесу не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.
Втім, отримавши покази підсудного ОСОБА_5 , суд вважає, що винність останнього у скоєнні кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось у повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_5 при керуванні транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть невстановленої особи, а відтак суд погоджується з кваліфікацією стороною обвинувачення дій вказаного підсудного за ч.2 ст.286 КК України.
Так, з огляду на ч.2 ст.286 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, що карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 , суд приймає до уваги характер, обставини і невідворотність наслідків вчиненого ним, кількісний склад і зміст допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху, необережну форму вини та те, що скоєне ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів у сфері безпеки дорожнього руху і експлуатації транспортних засобів, а також судом враховується у певній мірі висновки досудової доповіді органу пробації, стан здоров`я підсудного і характеризуючі його особу дані: одружений та має двох дітей, один з яких є неповнолітньою особою; забезпечений місцем проживання в м.Одесі; раніше не судимий; офіційно непрацевлаштований та місця реєстрації на території України не має; свою провину на початку судового розгляду визнавав частково, але в подальшому свою вину визнав повністю та висловив жаль з приводу вчиненого, сукупність чого обумовлює висновок про можливість виправлення вказаного підсудного в умовах суспільства.
За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , слід віднести визнання провини, а обставин, що обтяжують покарання зазначеного підсудного, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.
Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.
На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер, невідворотність наслідків і суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, форму вини й характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_5 , комплексність яких обумовлюють можливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про те, що виправлення зазначеного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо в умовах суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах строку, встановленого санкцією ч.2 ст.286 КК України, але зі звільненням від його відбування з випробуванням в порядку ст.75 цього Кодексу та з покладенням відповідних обов`язків за ст.76 цього ж Кодексу.

При вирішенні питання щодо доцільності призначення підсудному ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд за сукупністю викладених вище обставин і грубого порушення Правил дорожнього руху, не приймає до уваги промову підсудного ОСОБА_5 у судових дебатах та в останньому слові з цього приводу та виходить з того, що надання ним допомоги тещі похилого віку, яка страждає певним захворюванням, а також необхідність матеріального забезпечення двох дітей, не доведено в суді будь-якими відповідними доказами чи матеріалами кримінального провадження та внаслідок чого, не уявляє достатніх підстав у конкретному випадку для не призначення вказаному підсудному означеного виду додаткового покарання, яке в силу ст.77 КК України, підлягає реальному виконанню.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат та щодо арешту майна, в силу ст.124-126, ст.174 цього ж Кодексу, відповідно.

Керуючись ст.ст.100, 124-126, 174, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75, п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування основного призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_5 , покласти на Суворовський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.ст.124-126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадження у загальній сумі 5556,96 (980,64 + 1307,52 + 3268,80) гривень, пов`язані зі залученням експертів, - стягнути з ОСОБА_5 , на користь держави.
Арешт на майно, накладений за ухвалою слідчого судді від 29.10.2020 року на автомобіль «Chevrolet Cruze», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили, - скасувати.
В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні автомобіль «Chevrolet Cruze», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів №8, після набрання вироком законної сили, - повернути належному власнику, а СД диск «Аrita», який знаходиться в матеріалах досудового розслідування, - залишити зберігати в означених матеріалах провадження.
Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити для виконання до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та до УПП в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1