КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/558/2021
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0003761 стосовно

ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Золотоноша Черкаської області, здобув неповну вищу освіту, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком задоволено цивільний позов потерпілого, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 37 542 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 7 500 грн на відшкодування моральної шкоди, а також стягнуто процесуальні витрати.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 26 травня 2019 року приблизно о 19 год 20 хв, перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Мазда-3» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в м. Києві зі сторони вул. Тулузи в напрямку пр. Леся Курбаса по бульвару Ромена Роллана та наближався до будинку № 4.

На бульварі Ромена Роллана, між будинками 2 і 4, у першій смузі були припарковані автомобілі «Тойота Яріс», державний номерний знак НОМЕР_2 , «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_3 , «Опель Омега», державний номерний знак НОМЕР_4 , «Міцубіші Лансер», державний номерний знак НОМЕР_5 та інші, власники яких залишили їх на нічне зберігання.

В цей же час ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Мазда-3» державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.4, 2.9 (а) ПДР України, які діють з 01 січня 2002 року (зі змінами), проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості та, рухаючись зі швидкістю близько 120 км/год, втратив контроль над керуванням, змінив напрямок руху, перетнув осьову лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив наїзд на припарковані автомобілі «Тойота Яріс», державний номерний знак НОМЕР_2 , «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_3 , «Опель Омега», державний номерний знак НОМЕР_4 , «Міцубіші Лансер», державний номерний знак НОМЕР_5 , від чого останній автомобіль перемістився та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани верхнього повіка лівого ока; закритої травми лівого стегна - перелом діалізу стегнової кістки в дистальній третині зі зміщенням уламків; множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Порушення водієм ОСОБА_7 низки вимог ПДР України та заподіяння пішоходу ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність кваліфікації його діяння, просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

За доводами апеляційної скарги прокурор фактично не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо можливості виправлення обвинуваченого в умовах застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував вимог ч. 2 ст. 50 КК України та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст. 75 КК України, які не підлягали застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

На обґрунтування своєї позиції посилається на те, що суд не надав належної правової оцінки тяжкості скоєного кримінального правопорушення, фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого. Зокрема, залишив поза увагою те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив, перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, як на час вчинення кримінального правопорушення, так і на час розгляду справи в суді суспільно корисною працею зайнятий не був, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, його схильність до вчинення нових злочинів та стійку антисоціальну спрямованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого щодо апеляційного прохання прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні при керуванні транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильного висновку, не перевіряється колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 50, 65, 75 КК України, призначивши обвинуваченому основне покарання у виді обмеження волі, без достатніх підстав звільнив від його відбування з випробуванням, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на що обґрунтовано в апеляційній скарзі звертає увагу прокурор.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Крім того, за змістом ст. 75 КК України (в редакції Закону № 2617-VІІ від 22.11.2018), якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_7 захід примусу, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, визнавши згідно зі ст. 67 КК України обставиною, що його обтяжує, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Зваживши такі обставини, суд вірно призначив обвинуваченому основне покарання у виді обмеження волі та застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Між тим, з посиланням на особу винного, який раніше не судимий, неодружений, не працює, має постійне місце проживання, а також формально врахувавши фактичні обставини справи та щире каяття обвинуваченого, суд першої інстанції вважав, що виправлення ОСОБА_7 можливе без реального відбування основного покарання у виді обмеження волі, тобто в умовах здійснення контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації при застосуванні положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Однак свого рішення в цій частині суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, з урахуванням того, що останній, хоча і не судимий раніше в силу ст. 89 КК України та вчинив кримінальне правопорушення з необережності, але, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, він керував транспортним засобом, перебуваючи у стані поєднаного алкогольного і наркотичного сп`яніння та допустив грубі порушення правил дорожнього руху, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого завдав своїми діями шкоду здоров`ю пішоходу та протягом тривалого часу не розпочав відшкодовувати потерпілому навіть витрати, пов`язані з лікуванням. При цьому в провадженні відсутні жодні дані про те, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований, має стабільне джерело доходу та міцні соціальні зв`язки.
Помилковими є і висновки суду, який врахував як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття. Формальне відношення обвинуваченого, який не заперечував фактичні обставини кримінального правопорушення, до вчинених ним дії та їх наслідків не свідчать про наявність щирого каяття, оскільки жодних даних про те, що ОСОБА_7 висловлює жаль з приводу вчиненого, засуджує свою поведінку або намагається виправити ситуацію, яка сталася, шляхом відшкодування потерпілому завданих збитків, матеріали справи не містять. Отже обставин, що пом`якшують покарання, колегією суддів в цьому кримінальному провадженні не встановлено.
Крім того, колегія суддів зауважує, що обвинувачений під час судового розгляду неодноразово змінював місце фактичного проживання у зв`язку з чим перебував у розшуку, що може свідчити про те, що він і не збирався виконувати обов`язки, покладені на нього судом при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 та неефективність застосування щодо нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням для його перевиховання та попередження нових кримінальних правопорушень і визнає неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність застосування судом першої інстанції щодо обвинуваченого ст. 75 КК України.

Враховуючи, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування основного покарання у виді обмеження волі, вирок суду в частині призначеного покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України на підставі ст.ст. 409, 413, 414 КПК України підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким ОСОБА_7 , з урахуванням наведених вище обставин, повинен реально відбувати покарання у виді обмеження волі, але в середньому його розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, а також додаткове покарання, визначене судом першої інстанції, бо саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими, та домірним вчиненому.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

У решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанціїпротягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4