ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/3865/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/819/1100/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ухвала про
продовження запобіжного заходу у
виді тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
Головуючого ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
При секретарі ОСОБА_5 ,
Захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №000997, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 , на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 жовтня 2021 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 27 грудня 2021 року включно. У задоволенні клопотання обвинуваченої та захисника відмовлено.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про те, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно неї є незаконним, а ухвала суду, якою його було задоволено підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що заявляючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною обвинувачення лише формально перелічені ризики, визначені ст. 177 КПК України, доказів на їх підтвердження суду не надано, проте, незважаючи на дану обставину, судом прийнято рішення про задоволення вказаного клопотання, що свідчить про формальний підхід судді у вказаному кримінальному провадженні.

Вказує, що має міцні соціальні зв`язки за місцем мешкання.

На підставі викладеного, просить ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 жовтня 2021 року скасувати, постановити нову, якою змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з перебуванням під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, в судових дебатах захисник залишився на своїй позиції, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного кримінального провадження, на розгляді Голопристанського районного суду Херсонської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000997 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
29 жовтня 2021 року під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 .
Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що на даний час ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , не зменшилися, а з урахуванням того, що остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, із застосуванням насилля відносно особи, вчинила злочин, будучи умовно-достроково звільненою з місць позбавлення волі за попереднім вироком суду, існує ризик переховування останньої від суду.

Також, враховуючи особу обвинуваченої, яка немає законного джерела доходу, оскільки офіційно непрацевлаштована, вчинила особливо тяжкий злочин, будучи умовно-достроково звільненою з місць позбавлення волі, знову вчинила новий злочин, направлений на позбавлення життя особи, є достатньо підстав вважати про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину, може вдатися до відповідних дій.

Ризик вчинення обвинуваченою нового кримінального правопорушення також підтверджений, оскільки обумовлений особою ОСОБА_7 , яка офіційно непрацевлаштована, джерело доходів відсутнє, а враховуючи те, що остання умовно-достроково звільнилась з місць позбавлення волі, розуміючи своє положення, належних висновків для себе не зробила та вчинила новий злочин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Так, колегія суддів враховує характер інкримінованого обвинуваченій злочину, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме до 15 років позбавлення волі, дані про особу обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, постійне джерело доходів відсутнє, суспільно корисною працею не зайнята, належних висновків за час відбування покарання за вчинення попереднього злочину для себе не зробила і вчинила новий злочин у період непогашеної судимості.

Посилання обвинуваченої на наявність у неї певних соціальних зв`язків та місця роботи, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7 була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей ще у 2008 році, її донька до повноліття виховувалась в Інтернаті, наразі винаймає житло у м. Херсоні, після звільнення ОСОБА_7 у 2020 році не проживала разом зі своєю донькою. Відомостей про наявність місця роботи та офіційного джерела доходів, обвинуваченою не надано.

Таким чином, враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої, перебуваючи на свободі, вона може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити нове кримінальне правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає в апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 .

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, являються безґрунтовними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченої на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3