УХВАЛА
09 лютого 2022 року
м. Київ
справа №206/4648/19
провадження №51-5444ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши матеріали касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року,
встановив:
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 січня 2022 року касаційну засудженого ОСОБА_4 на вказані судові рішення щодо нього залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК та надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів із дня отримання її копії. При цьому останньому було роз`яснено, що у випадку неусунення недоліків касаційну скаргу буде повернуто.
У межах наданого строку засуджений повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення. Проте, як видно зі змісту поданої скарги вимоги ст. 427 КПК знову не дотримано,виявлені недоліки не усунуто, оскільки подана скарга за змістом аналогічна тій, яку було залишено без руху.

Зокрема, вкасаційній скарзі повторно не наведено жодного обґрунтування допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких істотних порушень вимог процесуального права, які вплинули на законність прийнятих оскаржуваних судових рішень, і, відповідно до ст. 412 КПК, тягнуть за собою обов`язкове їх скасування на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

Також, у своїй новій касаційній скарзі ОСОБА_4 вдруге стверджує, що в основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено неналежні докази, а саме, висновок комісійної судово-автотехнічної експертизи та транспортно- трасологічної експертизи №3062/3063/3064-20 від 27 жовтня 2020 року, які стали підставою для його засудження, однак ці доводи не були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, так як питання щодо належності та допустимості вказаних доказів сторона захисту в суді апеляційної інстанції під сумнів не ставила, а відтак, знову немає обґрунтування незаконності оскаржуваного судового рішення, зважаючи на приписи ст. 419 КПК.

Крім того, засуджений знову ставлячи вимогу перед судом касаційної інстанції про скасування оскаржуваних судових рішень на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, вдруге не наводить у чому саме полягає явна несправедливість заходу примусу, з урахуванням положень статей 50, 65 КК та 414 КПК.

Окрім цього, прохальна частина нової касаційної скарги засудженого містить суперечності, оскільки останній, ставлячи вимогу про скасування вироку й ухвали, одночасно просить призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, що не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції та рішень, які цей суд має право прийняти за наслідками перегляду справи.
Згідно з ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Оскільки засуджений ОСОБА_4 у встановлений строк недоліки касаційної скарги не усунув, така підлягає поверненню.
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргузасудженого ОСОБА_4 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3