Справа №345/3646/21
Провадження № 1-кп/345/315/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.08.2021 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000207 про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродження, та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в цьому населеному пункті по АДРЕСА_2 , одруженого, на утриманні одна малолітня та одна неповнолітня дитини, офіційно не працюючого, із середньою освітою, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_2

потерпілої ОСОБА_5

в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Злочин вчинено за наступних обставин.

13.07.2021 року близько 16 год 00 хв., ОСОБА_2 керував автомобілем марки «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухався правою смугою по дорозі національного значення Н-10 сполученням «Стрий-Чернівці-Мамалига» із двостороннім рухом, яка має по одній смузі руху в кожному із напрямків, по вул. Львівська що у с. Пійло Калуського р-ну, у напрямку з м. Долина до м. Калуш зі швидкістю близько 66-69 км/год.
В той час, в районі розташування автобусної зупинки, на пішохідний перехід, який позначений дорожньою розміткою 1.14.1 на проїзній частині дороги та дорожнім знаком 5.35.1 (пішохідний перехід), вийшла пішохід, ОСОБА_5 та стала перетинати дорогу із права на ліво, відносно руху вказаного транспортного засобу.
При наближенні до пішохідного переходу, водій автомобіля марки «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_2 , проявив неуважність, відволікся від керування транспортним засобом, не встежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_5 , а здійснив на неї наїзд.
При цьому, водій ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10. 10.2001 № 1306, а саме:
п. 1.3. який вказує, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
п. 1.5, який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3 «б», який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;
п. 2.3 «д», який зобов`язує не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п. 12.4 згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
п. 18.1 який вказує, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
У результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки у середній третині зі зміщенням, що викликало необхідність хірургічного лікування: 20.07.2021р. - МОЄ блокуючим стержнем лівої плечової кістки; садна в лобній ділянці та в ділянці правого коліна. Закритий перелом лівої плечової кістки у середній третині зі зміщенням відповідно до висновку експерта № 204 відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент спричинення, а садна в лобній ділянці та в ділянці правого коліна відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений визнав вину у вчиненні злочину, який йому інкримінується. Зазначив, що 13.07.2021 р. в післяобідню пору керував автомобілем ВАЗ. Їхав з Долини в напрямку Івано-Франківська. Швидкість була в межах 70 км/год. Погода була ясною. В с. Пійло відволікся і здійснив наїзд на пішохода, яка в той час перетинала проїжджу частину з права на ліво по пішохідному переходу. Одразу зупинився. Під час досудового розслідування він в повному обсязі оплатив витрати потерпілої на лікування в розмірі понад 25 тис. грн., а також відшкодував моральну шкоду в розмірі 25 тис. грн. Розкаюється за вчинене, дуже жалкує, що таке трапилось. Просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що 13.07.2021 р. близько 16 години знаходилась в с. Пійло. Погода в той день була ясною і вона переходила дорогу по пішохідному переходу. Перед цим подивилась в сторони. З лівої сторони автомобіль був далеко. Коли вже була майже по середині дороги, то її збила машина. Вона знепритомніла. Після ДТП їй проводили оперативне втручання. Визнала, що обвинувачений оплатив їй лікування в сумі приблизно до 30 тис. грн., а також в порядку відшкодування моральної шкоди дав їй 25 тис. грн. Проте, вона і надалі потребує лікування, зокрема, після отриманого струсу мозку в неї погіршився зір, тому вона ще має претензії до обвинуваченого і звертатиметься до нього з цивільним позовом про відшкодування додаткових матеріальних витрат, зумовлених вчиненням злочину відносно неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оскільки, ні стороною захисту, яка представлена самим обвинуваченим, ні стороною обвинувачення, яка представлена прокурором, а ні потерпілою не оспорюються обставини щодо: часу і місця вчинення злочину; способу і порядку його вчинення, форми вини у виді необережності, наслідків у виді настання тілесних ушкоджень середньої тяжкості у потерпілої особи, то зі згоди сторін кримінального провадження судом дослідження доказів і фактичних обставин справи було обмежено допитом обвинуваченого та потерпілої, а також дослідженням письмових матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, визначають вартість судових витрат, місце знаходження речових доказів. Щодо решти доказів, то суд визнав недоцільним їхнє дослідження, оскільки вони стосуються обставин справи, які ніким не оспорюються.

При цьому суд переконався, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин справи та відсутні сумніви у добровільності їхньої позиції. Також судом роз`яснено учасникам кримінального провадження наслідки щодо позбавлення у такому випадку права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненому кримінальному правопорушенні доведена повністю зібраними і дослідженими у судовому засіданні доказами, а його злочинні дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому на підставі ст. 66 КК України, суд відносить повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілій в розмірі, заявленому під час досудового розслідування.

Обставин, які б відповідно ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведено. Не встановлено таких обставин і під час судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про особу обвинуваченого, обставини справи і призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Потерпіла просила обвинуваченого суворо не карати.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів. А також особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох дітей, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання.

На підставі наведеного, враховуючи те, що злочин вчинено з необережності, відсутність обтяжуючих обставин, а також особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Тому йому необхідно обрати основне покарання у виді штрафу.

Водночас, враховуючи наявності кількох вище зазначених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому основне покарання у виді штрафу відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Враховуючи вище описані характер вчиненого правопорушення та обставини, за яких його було вчинено, зокрема те, що ДТП відбулось на пішохідному переході, обвинуваченому також слід призначити додаткове покарання, яке визначене у санкції ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і відсутні підстави обирати його вироком суду.

Відповідно до положень ст. 374 КПК України, суд вирішує питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження і скасовує арешт, накладений ухвалою слідчого судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз на досудовому слідстві суд покладає на обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України слід вирішити питання про долю речових доказів, відомості щодо яких надав прокурор в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 374, 395 КПК України,

у х в а л и в:

Засудити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави:

1201,34 грн. - витрат за проведення експертизи № СЕ-19/109-21/7805-ІТ від 26.07.2021 року;

858,10 грн. - витрат за проведення експертизи № СЕ-19/109-21/7796-ІТ від 23.07.2021 року.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.07.2021року, а саме на автомобіль марки ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Речові докази:

- автомобіль марки ВАЗ, н.з. НОМЕР_2 , який зберігається на території господарського двору Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області повернути ОСОБА_2 ;

- медичну карту стаціонарного хворого № 4966, витяг з медичної карти стаціонарного хворого № 4966, 2 рентгенограми, довідку № 226 які знаходиться в камері зберігання речових доказів Калуського РВП ГУНП повернути КНП «Центральна районна лікарня Калуської міської ради Івано-Франківської області»;

- карту виїзду СШМД, яка знаходиться в камері зберігання речових доказів Калуського РВП ГУНП - повернути КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради».
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя