Справа № 462/8744/21
провадження 1-кс/462/2174/21
У Х В А Л А

30 листопада 2021 року м. Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 про арешт майна,

встановив:

ОСОБА_2 29.11.2021 року звернулася в суд з клопотанням про накладення арешту на приватну фірму ТзОВ «ХІКО», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. С.Петлюри, 2.

Розглянувши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання слід повернути заявнику з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.171КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно з ч.1,2 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Згідно положень ч.3 ст.171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Проте, заявник, звертаючись до суду з вказаним клопотанням, не зазначає у межах якого кримінального провадження необхідно накласти арешт, не надано документів на підтвердження того, що заявник являється цивільним позивачем у кримінальному провадженні, не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Як вбачається із ухвали Львівського апеляційного суду від 29.12.2020 року, доданої до клопотання, на підставі заяв ОСОБА_3 в ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364 КК України - №0000975 від 10.08.2013 року, ч.1 ст.190 КК України - №002515 від 14.08.2013 року та ч.1 ст.364 КК України - №004214 від 12.11.2014 року.

В подальшому вказані кримінальні провадження були об`єднані в одне кримінальне провадження №0000975 від 10.08.2013 року, яке перебувало в провадженні СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області.

Також вказаною ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.12.2020 року скасовано ухвалу Галицького районного суду м. Львова про закриття кримінального провадження та скасування арешту, відмовлено у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000975 від 10.08.2013 року.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України(див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).
Порядок розгляду клопотання про арешт майна визначено та регламентовано главою 17 КПК України.

Відповідно до положень статті 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Зі змісту вказаної норми випливає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі арешт майна подається за правилами виключної підсудності за місцем розташування органу, яким проводиться досудове розслідування.
Проте з матеріалів клопотання не вбачається в межах якого кримінального провадження ОСОБА_2 звернулася із клопотанням про накладення арешту та який орган здійснює досудове розслідування, а з долученої до матеріалів клопотання ухвали Львівського апеляційного суду від 29.12.2020 року вбачається, що кримінальне провадження №0000975 від 10.08.2013 року перебувало в провадженні СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області (на даний час ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області).

Слід зазначити, що ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Романчука, 18 (Личаківський район), а відтак, знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Залізничного районного суду м.Львова.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його.

Зважаючи на вищенаведене та враховуючи те, що заявником не надано доказів на підтвердження статусу ОСОБА_2 , як цивільного позивача у кримінальному провадженні, не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір позовних вимог, при цьому з клопотання і доданих до такого документів не вбачається, що воно подане в межах досудового розслідування, яке здійснюється органом досудового розслідування, що розташований у Залізничному районі м. Львова, вважаю, що подане клопотання підлягає поверненню.

Керуючись ст.170-172 КПК України,

постановив:

Клопотання про накладення арешту на майно повернути ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1