ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/533/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/745/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

адвоката: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001891 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 травня 2021 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воронівка Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 08.09.2020 за ч. 1 ст. 310 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначене покарання за цим вироком та вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 08.09.2020 відносно ОСОБА_7 постановлено виконувати самостійно.
До вступу вироку в законну силу обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято під варту в залі суду.
Строк відбування покарання обраховано з 24 травня 2021 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 12.12.2018 р. по 25.06.2019 р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 11 грудня 2018 року близько 20.30 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки зі своїм батьком ОСОБА_11 на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, з метою заподіяння смерті ОСОБА_11 , шляхом нанесення численних ударів руками та металевим чайником по голові та тулубу потерпілого, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів кісток голови та ребер. Від отриманих травм ОСОБА_11 помер у кареті швидкої допомоги.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду змінити.
Призначити ОСОБА_7 покарання за скоєне ним правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.
Вважає вирок занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Вказує, що суд при винесенні вироку зобов`язаний дотримуватися відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого.
Стверджує, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 є визнання вини в повному обсязі, щиросердне каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину.
Апелянт не погоджується з висновком суду про наявність умислу на позбавлення життя батька.
Вказує, що при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, суд не зазначив конкретного мотиву та мети вбивства, хоча саме виходячи з мотиву та мети можна відрізнити умисне вбивство від інших видів злочину, зокрема від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого за ч. 2 ст. 121 КК, за якою на думку апелянта, слід кваліфікувати дії ОСОБА_7 .
Посилається на те, що суд не дослідив обставини виникнення бійки в будинку та поведінки потерпілого ОСОБА_11 . Не надано правової оцінки доводам обвинуваченого про його перебування у стані оборони від агресивних дій його батька, який був у стані алкогольного сп`яніння.
Вважає передчасним кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки його винуватість у скоєнні вбивства не доведена «поза розумним сумнівом».
Про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство батька свідчить характер їх взаємовідносин, знаряддя злочину кухонний чайник, який знаходився на столі, де відбувався конфлікт між батьком та сином, тобто обвинувачений не був заздалегідь підготовлений для вчинення злочину, так як він спав.
Про це свідчить і поведінка ОСОБА_7 після вчинення злочину, коли його посадили в машину, він почав плакати та жалкувати про вчинене.
Суд не врахував, що потерпілий сам своєю поведінкою спровокував конфлікт, а в результаті і подальше вчинення обвинуваченим злочинних дій. Потерпілий перший напав на обвинуваченого й почав наносити йому удари, а обвинувачений вимушений був захищатися і почав наносити удари неприцільно. Обвинувачений не думав, що батько від цих ударів помре.
Намірів та умислу вбити батька у ОСОБА_7 не було, в них були гарні стосунки, до цього будь-яких конфліктів та образ не було.
А тому спричинення смерті потерпілому могла статися через необережність. ОСОБА_7 жодним чином не намагався спричинити смерть потерпілому, а лише захищався від його протиправних дій і дуже шкодує, що так сталося.
Всі ці обставини, на думку захисника, свідчать про те, що умисел ОСОБА_7 не був спрямований на позбавлення життя його батька.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, не пов`язаного з позбавленням волі.
Апелянт вказує, що не згоден із вироком суду з мотивів його необґрунтованості, незаконності та невмотивованості у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а саме як умисне вбивство протирічать дослідженим у судовому засіданні доказам та по суті є лише припущенням.
З висновку експерта №161 від 09.01.2019 року не вбачається, що виявлені на трупі ОСОБА_11 тілесні ушкодження, зокрема закритий переломом правої скроневої кістки, множинні забійні рани на обличчі, подвійний перелом нижньої щелепи, перелом кісток носу, виникли саме від ударів металевим чайником або ногами людини.
Також з висновку не вбачається неможливість отримання таких травм ОСОБА_11 шляхом падіння з висоти власного зросту, або ж удару при боротьбі чи падінні об кути стін чи дверей кімнати.
Матеріали кримінального провадженні не містять будь-яких доказів на спричинення тілесних ушкоджень саме металевим чайником.
З висновків судово-імунологічних, судово-цитологічних експертиз вбачається. що виявлена на металевому чайнику кров людини могла походити від обвинуваченого, який якраз після отримання травм на руці тримав цей чайник правою рукою.
Ці обставини підтверджуються також показами свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що коли підійшов до будинку, то побачив ОСОБА_7 , який був весь в крові та на ньому були порізи.
Посилається на показання свідка ОСОБА_13 про те, що при вході до будинку він побачив роздягнутого ОСОБА_7 усього в крові. У нього була порізана рука, з якої лилась кров. Обвинувачений не намагався більше наносити удари та вказував, що нічого страшного не сталося та вказав про те, що ОСОБА_11 виживе.
Покази свідка ОСОБА_14 , про те, що він побачив ОСОБА_7 , який сидів на лежачому на спині ОСОБА_11 у ділянці пояса та у цей момент тримаючи у праві руці чайник наніс один удар потерпілому у ділянку голови, на думку апелянта, не можуть переконливо свідчити, що деформація чайника виникла саме у наслідок нанесення удару по ОСОБА_11 , а не об підлогу чи стіну. Враховуючи, що підлога була слизькою через забруднення кров`ю, не виключається можливість і падіння на чайник.
Вказує, що обставини викладені обвинуваченим під час слідчого експерименту доводять відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
Так апелянт вказує, що визначальним фактором при кваліфікації зазначених діянь є спрямованість умислу особи її суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій. Під спрямованістю розуміється мобілізація інтелектуально-вольових зусиль винного на вчинення діяння, що посягає на конкретний об`єкт, здійснюється обраним винуватим способом та заподіює конкретні наслідки. При цьому для кваліфікації безпосереднє і вкрай важливе значення має встановленні виду умислу за ступенем конкретизації в свідомості суб`єкта злочину, передбачення можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, до яких відносять визначений. Альтернативний і невизначений умисел. (Постанова ВС від 02.12.2020 року по справі №299/2967/19)
З обставин справи видно, що ОСОБА_7 не мав жодного умислу на заподіяння смерті ОСОБА_11 , адже саме останній здійснив на нього напад, вів себе агресивно без будь-якої на те причини. ОСОБА_7 намагався заспокоїти батька і лише тоді коли ОСОБА_11 наніс тілесні ушкодження сину, останній почав з ним боротися.
Поведінка обвинуваченого після бійки з батьком також не свідчить про його умисел на заподіяння смерті, аде він був впевнений, що під час бійки батько не отримав тілесних ушкоджень, які б могли спричинити смерть. Наявні у ОСОБА_11 тілесні ушкодження неможливо було роздивитися через наявну на тілі кров.
Зазначає, що дії ОСОБА_7 можна розцінити як захист від протиправного посягання з боку ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно, завдав тілесних ушкоджень як самому обвинуваченому так і потерпілій ОСОБА_8 , яка намагалась розборонити їх.
ОСОБА_11 намагався схопити металевий тяжкий предмет з метою заподіяння обвинуваченому тілесних ушкоджень. Однак ОСОБА_7 перевищив межі необхідної оборони, умисно спричинивши потерпілому тяжкої шкоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, які явно не відповідають небезпечності посягання та обстановці захисту.
Апелянт наполягає на тому, що дії обвинуваченого мають бути кваліфіковані за ст. 124 КК, а покарання слід призначити із застосуванням ст. 69 КК.
Посилаючись на правову позицію, викладену в постанові ВСУ від 27.11.2014 року у справі №5-34кс14, стверджує, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить вирок змінити та перекваліфікувати діяння ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, не пов`язане з позбавленням волі.
Вказує, що незадовго до подій 11.12.2018 року між обвинуваченим та потерпілим виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_11 вдарив лопатою по обличчю обвинуваченого, внаслідок чого у останнього було розсічення носа. Після чого вони примирилися між собою.
11.12.2018 року близько 20 год. вона почула, що її чоловік ОСОБА_11 почав сваритися та виражатися нецензурною лайкою до сина ОСОБА_7 , який до цього спав.
Просила його не чіпати сина, проте умовляння той ігнорував.
Син в цей час встав з ліжка та почав сперечатися з батьком. Останній схопив сина рукою та вдарив голову сина об дверну раму, після чого у сина пішла кров. Після цього вони почали штовхатися і вона помітила, що ОСОБА_7 намагається взяти у руку металевий совок, який лежав на підлозі. Проте вона встигла вихопити совок з руки чоловіка, після цього намагалася припинити бійку. Чоловік її вдарив. Зрозумівши, що самостійно сварку зупинити не зможе, вона вибігла з будинку і почала гукати на допомогу.
Повернувшись додому, вона побачила, що біля будинку знаходився автомобіль поліції. Син сидів в кухні, на підлозі лежав ОСОБА_11 весь в крові, проте ще живий. Приїхала швидка допомога, його забрали. Проте через деякий час машина швидкої допомоги повернулася, лікар повідомив. що чоловік помер. Його тіло залишили на подвір`ї.
Вважає, що судом були неправильно кваліфіковані дії обвинуваченого, так як він ніколи не підіймав руку на батька, завжди намагався найти з ним спільну мову. Лише через складний характер батька періодично виникали сварки, після яких вони постійно мирилися.
Вважає, що обвинувачений не мав наміру заподіяти батьку смерті, а лише захищався.
При призначенні покарання не було враховано обставини протиправної поведінки потерпілого, як обставину, що пом`якшує покарання та наявності в обвинуваченого утриманців, у тому числі апелянта, що призвело до призначення немотивованого суворого покарання.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг адвоката ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 .
Частково погодилися із доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , а саме в частині необхідності зміни вироку через неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 та відсутності у нього умислу на вбивство. Не підтримали вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 щодо перекваліфікації дій на ч. 2 ст. 121 КК, оскільки вважають, що правильною буде кваліфікація за ст. 124 КК.
Прокурор заперечував проти доводів та вимог апеляційних скарг сторони захисту.

Адвокат ОСОБА_10 участі під час апеляційного розгляду не приймав, так як за його повідомленням з ним не було укладено договір на участь в апеляційному розгляді.

ОСОБА_7 підтвердив, що під час апеляційного розгляду його захист здійснює адвокат ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши відомості, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла до наступного.

Мотиви суду.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Як видно із вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України ґрунтується на доказах, які безпосередньо досліджені судом та оцінені з точки зору належності, допустимості та достатності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження забезпечено принцип змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів.
Докази, надані сторонами кримінального провадження суд першої інстанції безпосередньо і неупереджено дослідив у повному обсязі, обставин, які б завадили сторонам скористатися своїми процесуальними правами у наданні інших доказів, за результатами апеляційного перегляду не встановлено.
Вбачається, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КПК України, суд обґрунтував показами свідків, потерпілої, письмовими доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції.
Допустимість покладених в основу вироку доказів апелянтами під сумнів не ставляться.
Із вироку видно, що суд прийняв до уваги показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також відомості, що зафіксовані у письмових доказах протоколі огляду місця події від 11.12.2018 року, висновку судово-медичної експертизи № 161 від 09.01.2019 року, висновках судово-імунологічних, судово-цитологічних експертиз, протоколі слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 та досліджені речові докази.
Суд піддав оцінці показання потерпілої ОСОБА_8 , про те, що 11.12.2018 ркоу ввечері чоловік разом з сином почали разом вживати спиртні напої, потім приблизно о 20:00 год. син ліг спати. Приблизно через 15 хвилин ОСОБА_11 зайшов до сина, той вже відпочивав, він почав його гамселити. Чоловік вдарив сина, пішла кров, вона стала між ними, однак чоловік наніс і їй удар. Після чого вона разом з онукою вийшла з будинку за допомогою. Коли повернулася, чоловік лежав на землі, ще живий, була поліція. І син і чоловік мали сліди побоїв.
Покладено в основу вироку і покази свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що 11.12.2018 року близько 20:00 год. він знаходився біля магазину «Ларець» в смт. Лазурне, побачив роздягнутого хлопчика 7-8 років, який повідомив, що батько вбиває дідуся. Він відразу подзвонив до поліції. Коли він разом з хлопчиком приїхав до будинку ОСОБА_16 , там вже знаходилися працівники поліції. Він завів хлопчика та побачив, що у коридорі лежить закривавлений чоловік, поруч стояв поліцейський, далі валялися ножі та закривавлений чайник.
Взято до уваги судом і покази свідка ОСОБА_13 про те, що 11.12.2018 року він у складі добового наряду Скадовського відділення поліції, отримавши завдання, разом з дільничним ОСОБА_14 приїхав до місця проживання обвинуваченого. Першим зайшов ОСОБА_14 , він трохи пізніше. При вході побачив роздягнутого чоловіка в крові, в прохідній кімнаті лежав також закривавлений чоловік, потерпілий був ще живий, викликали швидку та слідчо-оперативну групу. Коли приїхала швидка, було прийнято рішення його госпіталізувати, однак в машині швидкої допомоги він помер. В кімнаті знаходився деформований чайник, у обвинуваченого була порізана рука, йшла кров.
Свідок ОСОБА_14 в суді підтвердив, що 11.12.2018 року він разом з ОСОБА_13 за вказівкою чергового здійснили виїзд до місця проживання ОСОБА_16 . Він перший забіг до будинку та побачив, як обвинувачений наносив останній удар чайником по голові батьку, обоє були в крові, обвинувачений сидів на батьку, який лежав на полу, був ще живий. Він підбіг, вибив у обвинуваченого чайник з рук та припинив побиття. Вся кімната була в крові, підлога, коридор. Викликали швидку та слідчо-оперативну групу. Обвинувачений був збуджений, агресивний.
Протоколом огляду місця події з планом-схемою та фототаблицею від 11.12.2018 року зафіксовано обстановку в домоволодінні за місцем скоєння злочину, результати огляду трупа, місце розташування слідів злочину та відомості про вилучені речові докази зокрема, кухонні ножі, металевий чайник зі слідами крові та уламки розбитої пляшки.
Належну оцінку суду отримали і інші письмові докази, зокрема висновки експертиз, протокол слідчого експерименту.
На підставі аналізу цих доказів, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_11 та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України
При цьому, як видно із вироку, до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК суд дійшов з урахуванням кількості нанесених ударів обвинуваченим в життєво важливі органи потерпілого, зокрема по голові руками та металевим предметом - чайником, що згідно з висновком судово-медичної експертизи трупу потерпілого призвело до закритого перелому правої скроневої кістки з крововиливом у скроневий м`яз та в речовину головного мозку; множинні забійні рани на обличчі; подвійний перелом нижньої щелепи (ментальний тіла та кута зліва); перелом кісток носу, які відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя та мають безпосередній причинний зв`язок з настанням смерті.
Враховуючи ці обставини, суд дійшов висновку, що умисел обвинуваченого був направлений на позбавлення життя потерпілого, а тому суд не погодився з позицією сторони захисту щодо перекваліфікації дій обвинуваченого із ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України з підстав зазначених вище.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду та вважає, що доводи апеляційних скарг такі висновки не спростовують.
Апелянти, як видно не оспорюють той факт, що обвинувачений наносив удари своєму батькові ОСОБА_7 , і вказують, що він не мав умислу на вбивство, а вимушений був захищатися і перевищив межі необхідної оборони.
Із матеріалів провадження вбачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції сторона захисту, оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, не вказувала на те, що ОСОБА_7 перебував у межах необхідної оборони та перевищив її межі. Захисник наполягав на тому, що обвинувачений не мав умислу на вбивство свого батька, а тому його дії мають бути кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.

Суд першої інстанції проаналізував відповідні доводи сторони захисту та навів переконливі мотиви, чому не приймає їх до уваги.

Так, ч. 1 ст. 115 КК передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинуваченого, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів та локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна обвинуваченим у життєво-важливі органи, безумовно вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого, що дало суду обґрунтовані підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджені як показами свідків, так і протоколом слідчого експерименту, який є самостійним доказом, висновками судово- медичної експертизи та іншими доказами, зазначеними у вироку.

Зокрема те, що після закінчення спровокованого батьком конфлікту, що перейшов у бійку, батько повернувся до своєї кімнати, де і перебував, сидячи.

Натомість обвинувачений пішов до кімнати батька та продовжив бійку, розбив пляшку так, щоб горловина пляшки була гострою та наніс нею батькові удари по голові, потім продовжив наносити батькові удари.

Свідок ОСОБА_14 в суді показав, що 11.12.2018 року він разом з ОСОБА_13 за вказівкою чергового здійснили виїзд до місця проживання сім`ї ОСОБА_16 . Він перший забіг до будинку та побачив, як обвинувачений наносив удар чайником по голові батьку, обоє були в крові, обвинувачений сидів на батьку, який лежав на полу, був ще живий. Він підбіг, вибив у обвинуваченого чайник з рук та припинив побиття. Вся кімната була в крові.

Покази цього свідка підтверджують, що лише після втручання працівників поліції ОСОБА_7 припинив наносити удари своєму батькові, який лежав на підлозі, а обвинувачений сидів зверху на потерпілому.

Висновки судової медичної імунологічної експертизи № 15 від 25.01.2018 року, доводить, що на тампонах змивах з рук обвинуваченого виявлена кров, яка може походити як від самого обвинуваченого так і від потерпілого.

Висновок судової цитологічної експертизи № 5/ц від 23.01.2019 року доводять, що на тампоні змиві з чайнику та самому емальованому чайнику з місця події виявлені клітини крові могли походити від потерпілого ОСОБА_11 . Не виключається походження клітин від обвинуваченого, при умові, якщо у нього на момент скоєння злочину були поранення, які супроводжувалися зовнішньою кровотечею.

Висновки судово- медичної експертизи № 161 від 09.01.2019 року доводять, що у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження:

а)закритий перелом правої скроневої кістки з крововиливом у скроневий м`яз та в речовину головного мозку; множинні забійні рани на обличчі; подвійний перелом нижньої щелепи (ментальний тіла та кута зліва); перелом кісток носу, які відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя та мають безпосередній причинний зв`язок з настанням смерті;

б)двосторонні переломи ІІ-VІІІ ребер з крововиливами в міжреберні м`язи; крововилив в м`які тканини в ділянці щитового хряща; садна, синці і забійні рани на обличчі; садна на спині, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

в)наскрізне поранення м`яких тканин лівого передпліччя має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.

Наскрізне поранення м`яких тканин лівого передпліччя, спричинене гострим колюче-ріжучим предметом по типу ножа. Всі інші тілесні ушкодження, які виявлені на голові, обличчі та тулубі ОСОБА_11 , виникли незадовго до настання смерті внаслідок багаторазової дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, у тому числі не виключено їх спричинення руками, ногами людини та металевим чайником.

Смерть ОСОБА_11 настала від травматичного шоку, зумовленого сукупністю отриманих множинних тілесних ушкоджень в ділянці голови та тулубу у вигляді множинних переломів кісток черепу, лицевих кісток та ребер, ще стверджується наявністю гемодинамічних розладів внутрішніх органів, що встановлені при макро- і мікроскопічному дослідженні.

Отже, висновки експертизи доводять, що обвинувачений наніс своєму батькові велику кількість ударів, зокрема в життєво важливі органи - голову, грудну клітину, що потягло за заподіяння сукупності множинних тілесних ушкоджень, які спричинили травматичний шок, від якого помер потерпілий.

Тривалість часу, протягом якого обвинувачений наносив удари своєму батькові, їх кількість, локалізація, те, шо він не припинив наносити удари після того, як внаслідок заподіяння численних ударів, потерпілий впав на підлогу, продовжував наносити удари, зокрема в голову чайником, і припинив наносити удари лише після втручання працівників поліції, про що вказав свідок ОСОБА_14 , вказує на те, що обвинувачений бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті від вчиненого ним діяння.

Ці обставини спростовують посилання апелянтів на те, що після скоєного злочину обвинувачений жалкував про скоєне та плакав, що на їх думку свідчить про те, що вбивство батька не охоплювалося умислом обвинуваченого, оскільки його фактичні дії та обставини вчинення злочину у свій сукупності доводять, що заподіяння смерті потерпілого охоплювалися умислом обвинуваченого.

Посилання адвоката ОСОБА_10 на покази свідка ОСОБА_17 , як на доказ, що спростовує висновки суду є безпідставними, оскільки із вироку та технічного запису судового засідання вбачається, що свідок вказав на те, що не був очевидцем бійки між обвинуваченим та його батьком, а про смерть потерпілого дізнався пізніше.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що з висновку експерта не вбачається, що виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження, зокрема закритий переломом правої скроневої кістки, множинні забійні рани на обличчі, подвійний перелом нижньої щелепи, перелом кісток носу, виникли саме від ударів металевим чайником або ногами людини, колегія суддів відхиляє.

Експерт у висновку вказав, що ці тілесні ушкодження виникли незадовго до смерті внаслідок багаторазової дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, у тому числі не виключено їх спричинення руками, ногами людини та металевим чайником.

Тобто експерт не виключає заподіяння виявлених тілесних ушкоджень руками, ногами та металевим чайником, а суд оцінив висновки експерта в сукупності з іншими доказами та вірно встановив обставини, за яких вчинено злочин, зокрема, те що тілесні ушкодження заподіяні обвинуваченим руками та металевим часником по голові та тулубу потерпілого.

Посилання апелянта на те, що висновок експерта не містить висновку про те, що тілесні ушкодження не могли бути отримані шляхом падіння з висоти власного зросту або ж удару при боротьбі чи падінні об кути стін чи дверей кімнати, колегія суддів не розцінює як підставу ставити під сумнів висновки суду про доведеність винуватості в умисному заподіянні смерті потерпілого.

Доводи захисника про те, що виявлені у потерпілого численні тілесні ушкодження виді двостороннього перелому майже всіх ребер, подвійний перелом нижньої щелепа, закритий перелом правої скроневої кістки з крововиливом у скроневий м`яз та в речовину головного мозку та велика кількість інших ушкоджень, могли утворитися від падіння потерпілого з висоти власного зросту, чи об кути стін та дверей, носять характер припущення та не підтверджені доказами у змагальному процесі.

Експерт вказав на те, що тілесні ушкодження, крім різаної рани виникли від багаторазової дії тупих предметів з обмеженою поверхнею.

Клопотань про призначення додаткової судово- медичної експертизи сторона захисту в суді, як видно не заявляла.

Суд при формулюванні обвинувачення у вироку вказав, що вбивство вчинене на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, а метою завдання ударів руками та металевим чайником було саме вбивство потерпілого, а тому доводи апелянтів про те, що суд не встановив та не вказав мету і мотив злочину слід визнати безпідставним.

Аналізуючи доводи апелянтів про те, що дії обвинуваченого мають бути кваліфіковані за ст. 124 КК, колегія суддів враховує наступне.

За змістом статті 36 КК України необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.
Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК України, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.
Якщо при перевищенні меж необхідної оборони або заходів, необхідних для затримання злочинця, потерпілому умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, від якого настала смерть, за відсутності умислу на позбавлення життя дії винного слід кваліфікувати за ст. 124 КК України. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.
Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 , як видно, вину визнав частково, не погодився із кваліфікацією його дій, проте відмовився давати покази щодо обставин події.
При цьому сторона захисту не вказувала на те, що ОСОБА_7 діяв з перевищенням необхідної оборони. Сторона захисту вказувала на наявність підстав для кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК.
З показань потерпілої ОСОБА_8 видно, що вона була очевидцем виникнення між обвинуваченим та його батьком сварки та обопільної бійки, проте подальшого розвитку події вона не бачила.
Покази потерпілої не підтверджують доводів апелянтів про те, що обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_11 помер, перебуваючи у стані необхідної оборони.
Натомість з протоколу слідчого експерименту від 13.12.2018 року, проведеного з обвинуваченим у присутності його захисника ОСОБА_9 , з відеозаписом до нього вбачається, що обвинувачений розказав та показав на місці події, що батько в день події спровокував конфлікт, між ними почалася потасовка, батько взяв його рукою об голову та вдарив його об двері. Після цього обвинувачений вдарив батька у груди, почалася обопільна бійка, в ході якої вони наносили один одному удари. Потім бійка закінчилася і батько пішов до своєї кімнати та сидів в кімнаті. Тобто бійка і сварка вже припинилася і жодного посягання на життя обвинуваченого вже не здійснювалося.
Натомість як вбачається із встановлених судом обставин справи, обвинувачений пішов до кімнати батька та продовжив бійку, розбив пляшку так, щоб горловина пляшки була гострою та наніс нею батькові удари по голові, потім продовжив наносити батькові удари, і припинив нанесення ударів вже лежачому на підлозі батьку лише після втручання працівників поліції ОСОБА_14 , ОСОБА_13 .
Отже, на час заподіяння тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть потерпілого, обвинуваченому ОСОБА_7 не загрожувала небезпека, на нього не здійснювалося суспільно небезпечне посягання, а тому не можна розцінювати заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень потерпілому, як захист.
На думку колегії суддів, в діях обвинуваченого після припинення сварки та бійки не вбачалося потреби в негайному відверненні чи припиненні суспільного небезпечного посягання зі сторони потерпілого, яке б слугувало правовою підставою для визнання його дій такими, що вчиненні в стані необхідної оборони.
Отже, доводи апелянтів з урахуванням всього наведеного вище про те, що ОСОБА_7 діяв з перевищенням меж необхідної оборони прямо суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи.
Суд дав належну оцінку доказам, навів мотиви неврахування доводів с обвинуваченого про те, що він не мав умислу на вбивство батька та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК України. Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 121 КК чи на ст. 124 КК колегія суддів не вбачає.
Доводи захисника про те, що покази свідка ОСОБА_14 не підтверджують. що деформація чайника виникла саме внаслідок нанесення удару по голові потерпілого, а не об підлогу чи стіну, не впливають на висновки суду. Свідок ОСОБА_14 показав, що у його присутності обвинувачений наніс чайником удар по голові потерпілого, а продовжив би наносити удари, якби його дії не були припинені свідком, оскільки обвинувачений був агресивний.
Питання про те внаслідок чого виникла деформація чайника не впливає жодним чином на правильність висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого.
Посилання апелянтів на те, що обвинувачений був впевнений, що заподіяні ним удари не призведуть до смерті потерпілого, як на доказ відсутності у нього умислу на вбивство, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки кількість уларів, їх локалізація, тривалість нанесення свідчать про те, що вбивство батька охоплювалося умислом обвинуваченого.
Апелянти в апеляційних скаргах не вказують на неповноту судового розгляду.
Клопотань про повторне дослідження апеляційним судом доказів не заявляли.
Доводи апелянтів про те, що обвинуваченому призначене надмірно суворе покарання, колегія суддів вважає безпідставними.
Вбачається, що суд врахував, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть людини, врахував відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, позитивну характеристику, факт скоєння іншого кримінального правопорушення під час розгляду провадження в суді та призначив покарання, яке наближеним до мінімальної межі санкції статті КК, за якою його засуджено.
Апеляційні скарги не місить переконливих доводів про те, що призначене покарання є надмірно суворим в розумінні ст. 414 КПК України.
Призначене судом покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України та є достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, як про те просять апелянти, колегія суддів не вбачає.
Апелянти не довели наявність обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину та ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність апелянтами підстав для зміни вироку в частині кваліфікації дій обвинуваченого та в частині призначеного покарання, як про те просять апелянти, а тому апеляційній скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. 404, 407,419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 травня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.
Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4