Справа № 756/847/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4856/2021 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 24 січня 2022 року включно, -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0002037 від 05 серпня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 24 січня 2021 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою і застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Мотивуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що судовий розгляд даного кримінального провадження завершується, допитано всіх свідків сторони обвинувачення, досліджено всі докази, відтак ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час значно знизились, що вказує на те, що необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 відпала.
Захисник вказує на те, що строки притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України закінчилися, а тому з урахуванням строку його перебування під вартою, ризик переховування з метою уникнення покарання сходить нанівець.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, а суспільний інтерес полягає навпаки у тому, щоб останній перебував на волі, оскільки будучи успішним бізнесменом він вкладв кошти в реконструкцію Софії Київської, налагоджував зв`язки з іноземними державами щодо культурного розвитку, сплачував податки у Державний бюджет України, які ідуть на обороноздатність країни, розвиток культури, освіти, медицини.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора продовження строку тримання під вартою відмовити.
Вказує, що при постановленні ухвали судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_8 тримається під вартою понад строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України, та судом не враховано, що з дня вчинення кримінального правопорушення минули, передбачені ст. 49 КК України строки давності, відтак необхідність у триманні ОСОБА_8 під вартою на даний час відсутня.
Вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які у клопотанні вказує прокурор, на даний час відсутні, а посилання прокурора на їх наявність жодним чином не обгрунтоване та судом не перевірено.
Також звертає увагу на те, що судом не враховано дані про особу ОСОБА_8 в їх сукупності, не взято до уваги наявність у останнього міцних соціальних звязків, а також залишено поза увагою дані щодо погіршення стану здоровя обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді,пояснення захисників, на підтримку вимог та доводів поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, хоча і дещо знизилися, але продовжують існувати, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого та іншим обставинам, встановленим у справі.
Судом обгрунтовано встановлено, щоу даному випадку ризик втечі, є характеристикою ситуації, що має невизначеність результату, при можливій наявності несприятливих наслідків.Ризик можливої спроби ОСОБА_8 переховуватись від суду не може бути спростований самими твердженнями захисників про те, що обвинувачений не має наміру для виїзду за межі України. Спроби переховуватися від суду тому і не реалізовані обвинуваченим реально, оскільки останній тримається під вартою з моменту затримання та у останнього не було такої можливості і тим більше таку можливість не можна допустити.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, обгрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, та зроблено вмотивований висновок про те, що на даний час немає достатніх підстав для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний із триманням під вартою.
На думку колегії суддів, місцевим судом ретельно враховано ті обставини, на які вказують захисники в поданій апеляційній скарзі та прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Щодо доводів про тримання ОСОБА_8 під вартою понад строк, передбачений ст. 197 КПК України та необхідність застосування положень ст. 49 КК України, то колегія суддів вважає, що ці питання, за наявності для цього підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Окрім іншого, судом першої інстанції належним чином перевірено, надано оцінку та відповідне реагування доводам захисників щодо неналежного утримання під вартою ОСОБА_8 та стану його здоров`я, що знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, за наслідками їх розгляду, вважає необхідним подані апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 24 січня 2022 року включно - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: