ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників адвокатів ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , з доповненнями, на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 23 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою під час підготовчого провадження в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 січня 2021 року за №0000020, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою до 20 лютого 2022 року обвинуваченим:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю с. Червона Знам`янка Кременчуцького р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , несудимому;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, уродженцю с. Кияшки Горішньоплавнівського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , судимому 20 квітня 2017 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянину України, уродженцю с. Солониця Козельщинського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , несудимому;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянину України, уродженцю м. Олександрія Кіровоградської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 , неодноразово судимому, востаннє 11 червня 2020 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч.4 ст.296 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненому на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки, судове рішення щодо якого не оскаржується.

Відмовлено в задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 про зміну запобіжних заходів на більш м`які.

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , дані про особи останніх, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 23 грудня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Свої вимоги захисник ОСОБА_8 мотивує тим, що місцевий суд: не врахував те, що сама тяжкість злочинів не є достатньою підставою для застосування запобіжного заходу, в той час як прокурором у даному кримінальному провадженні не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 , а подане стороною обвинувачення клопотання є необґрунтованим та немотивованим; помилково відмовив стороні захисту в клопотаннях про зміну запобіжних заходів, оскільки захисники та обвинувачені не звертались у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб зі згаданими клопотаннями.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 23 грудня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді застави або домашнього арешту в період доби з 22 до 07 години з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків.

Свої вимоги захисник ОСОБА_9 мотивує тим, що судом першої інстанції не розглянуто можливість застосування ОСОБА_10 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою та не враховано: те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, нових, а ті, що були на час застосування ОСОБА_10 запобіжного заходу відпали, вагомих доказів вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів; особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який позитивно характеризується за місцем проживання, несудимий, має на утриманні малолітню дитину та матір; стійкі соціальні зв`язки, є інвалідом та має незадовільний стан здоров`я, а в слідчому ізоляторі не може отримати належного лікування; прокурор не надав стороні захисту клопотання про продовження строку тримання під вартою у встановлений КПК України строк, передбачений ч.2 ст.184 КПК України.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , з доповненнями, просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 23 грудня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_15 і ОСОБА_12 .

Свої вимоги захисник ОСОБА_7 мотивує тим, що місцевий суд: не врахував те, що прокурором не доведено наявність обставин для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , заявлені в поданих клопотаннях ризики, а пред`явлене обвинувачення не ґрунтується на достатніх доказах; не мотивовано рішення щодо невизначення розміру застави обвинуваченим, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів забезпечити належну процесуальну поведінку останніх; сторона захисту не заявляла клопотання про зміну запобіжних заходів, через це рішення місцевого суду щодо їх вирішення є незаконним.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив щодо задоволення скарг, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи скарг, поданих до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тобто, КПК України не передбачено можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали місцевого суду, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, про відмову в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, через це ухвала Октябрського районного суду м. Полтава від 23 грудня 2021 року в частині відмови в задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 про зміну запобіжних заходів на більш м`які, не підлягає перегляду в порядку апеляційної процедури.

Наведене узгоджується з позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі №243/2002/21.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як убачається з матеріалів провадження, ухвала Октябрського районного суду м. Полтава від 23 грудня 2021 року щодо ОСОБА_13 не оскаржується, а тому відповідно до ст.404 КПК України у цій частині судове рішення місцевого суду в апеляційному порядку не перевіряється.

Зважаючи на те, що захисниками обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 заявлені клопотання про здійснення апеляційного розгляду за участю сторін, розгляд поданих апеляційних скарг на ухвалу місцевого суду, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених, постановлену під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться за участі сторін кримінального провадження.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування обвинувачуються: ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255-1 КК України в умисному встановленні та поширенні в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті цього кодексу, особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу; ч.ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - в підбурюванні й пособництві у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - в організації закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб; ч.1 ст.263 КК України - в незаконному придбанні, носінні, зберіганні та передачі вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України - у незаконному придбанні, носінні і зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_12 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України - в незаконному придбанні, носінні і зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 23 грудня 2021 року, цей суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, всупереч твердженням апелянтів, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.

Під час вирішення клопотань прокурора, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачені можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані, оскільки судовий розгляд тільки розпочався; вчинити інше кримінальне правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть перешкоджати здійсненню кримінального провадження свідчить і те, що вони обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень у співучасті, зокрема, особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на свідків та потерпілого для зміни їх показань, які ще не допитані судом, що може перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд ураховує, що на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом допиту особи у судовому засіданні.
Разом з тим, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
За таких обставин, колегія суддів зауважує, що ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що сам факт неявки в судове засідання потерпілого ОСОБА_17 , який був належним чином повідомленим про місце та час розгляду провадження, не свідчить про відсутність в останнього статусу потерпілого, а тому не виключається можливість впливу на нього обвинуваченими.
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що прокурором не подано до суду першої інстанції клопотання про допит свідків є безпідставними, оскільки спростовуються технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції від 23 грудня 2021 року, даними якого підтверджено, що стороною обвинувачення заявлено для допиту 58 свідків.
Крім того, ступінь підготовки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до вчинення інкримінованих їм дій відповідно до обвинувального акта, наявність у ОСОБА_11 незнятої та непогашеної судимості за вчинення, зокрема, тяжкого злочину, а також те, що ОСОБА_10 , з яким іншими обвинуваченими вчинено злочин за попередньою змовою групою осіб, інкримінується умисне встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, дає підстави стверджувати про наявність ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.
Розглядаючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під вартою місцевий суд також відповідно до ст.178 КПК України врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в інкримінованих їм органом досудового розслідування злочинах, а також дані про особи обвинувачених, які на час затримання працевлаштовані не були, відсутність у них самостійного заробітку, те, що вони мають стійкі соціальні зв`язки з членами сім`ї.
Урахував місцевий суд, зокрема, і стан здоров`я ОСОБА_10 , про що йдеться в апеляційній скарзі, та встановив те, що згідно наданої стороною захисту медичної документації ОСОБА_10 виявляє ознаки стійких наслідків перенесеної важкої черепно-мозкової травми у 1989 році, однак загальний стан його є задовільним, він продовжує перебувати під динамічним наглядом медичних працівників Полтавської міської медичної частини №23, отримує соматичне лікування. Цей суд зазначив, що доказів, які б підтверджували неможливість утримування ОСОБА_10 в слідчому ізоляторі, надано не було. Не надано таких доказів учасниками судового провадження й під час апеляційного розгляду.

Так, судом першої інстанції на виконання вимог кримінального процесуального закону перевірено можливість застосування ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, з урахуванням усіх обставин у їх сукупності, та правильно встановлено відсутність об`єктивних даних щодо можливості їх застосування, з огляду на неможливість запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, обставини, які стали підставою для обрання обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою не змінилися, заявлені ризики станом на день розгляду клопотання не зменшились.

Апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав обвинувачених перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи апелянтів про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися. Інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з урахуванням конкретних обставин провадження, не зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час розгляду клопотання та не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останніх на волі.
Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є несудимими, однак це не спростовує висновків суду першої інстанції про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У свою чергу, апеляційний суд констатує, що задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд врахував тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого тримання під вартою обвинувачених, а в сукупності з іншими обставинами, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, що знаходить безпосереднє відображення в оскаржуваній ухвалі, а тому доводи апеляційних скарг у цій частині є необґрунтованими.
Щодо посилань захисника ОСОБА_7 на те, що пред`явлене обвинувачення не ґрунтується на достатніх доказах, то колегія суддів зауважує, що ці доводи не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному розгляді ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки питання про допустимість, належність, достовірність та достатність доказів сторони обвинувачення для визнання особи винуватою чи невинуватою має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Так, питання винуватості чи невинуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів, суд першої інстанції вирішить у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів у цій частині.
Разом з тим, з урахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 можуть бути причетним до вчинення інкримінованих їм злочинів.
Пунктами 1, 4 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

За даними обвинувального акта ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням насильства, а ОСОБА_10 також у злочині, передбаченому ч.3 ст.255-1 КК України.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст. 178 КПК України, на думку колегії суддів, судом першої інстанції з огляду на положення ч.4 ст.183 КПК України, при постановленні оскаржуваної ухвали правомірно не визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Що стосується доводів апелянтів про скасування ухвали місцевого суду з огляду на те, що прокурор завчасно не вручив стороні захисту клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, то відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Тобто, КПК України встановлено обов`язок суду до завершення 60-денного строку розглянути доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого під вартою, незалежно від наявності клопотань.

Положеннями ч.5 ст.199 КПК України передбачено, що підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою, є недоведення прокурором, слідчим, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою. Зазначена в доводах обставина також не є передбаченою ч.1, ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 199 КПК України підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.
Ураховуючи викладене, мотиви апеляційних скарг у цій частині не спростовують висновок місцевого суду щодо необхідності продовження обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, необхідність продовження яких перевірено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду. При цьому, з моменту проголошення оскаржуваної ухвали суду сторона захисту мала можливість ознайомитись з клопотанням прокурора, ухвалою суду про продовження запобіжних заходів та навести мотиви своєї незгоди із судовим рішенням. Одночасно слід зазначити, що під час апеляційного розгляду сторона захисту спростовувала доводи прокурора, наведені в клопотанні, тими ж самими мотивами, що й у суді першої інстанції.
Отже, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.376,405,407,422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , з доповненнями, залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 23 грудня 2021 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4