Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/94/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.02.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20 лютого 2022 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки судове провадження наразі не завершене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, зокрема, як можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Судове рішення оскаржує в апеляційному порядку адвокат обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання та обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування висловлених вимог зазначає наступні доводи.

Посилаючись на положення ст. ст. 177, 183 КПК України, також, наводячи рішення ЄСПЛ, сторона захисту вказує, що судом порушено право на ретельний розгляд та відсутність формалізму, не встановлені обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує, що лише тяжкості кримінального правопорушення не достатньо для обрання запобіжного заходу.

Судове рішення є немотивованим, без відповіді залишились ключові аргументи, не враховано обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Просить врахувати: ОСОБА_7 , має хронічні захворювання (страждає на гіпертонію, захворювання шлунку і дванадцятипалої кишки), у обвинуваченого померла мати, а батько похилого віку має хронічні захворювання та потребує догляду.

Крім того, адвокат вказує на загальний строк тримання під вартою обвинуваченого, що є поза межами розумного.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту, - обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисту, просили змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, у вигляді домашнього арешту, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів висловлює своє переконання у такому.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 5 п. 1. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до ст. 5 п. 3. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ст. 6 п. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Питання про те, чи є розумною тривалість попереднього ув`язнення, не може бути

оцінено абстрактно. Чи є обґрунтованим залишати обвинуваченого під вартою, слід оцінювати за фактами кожної окремої справи та відповідно до її особливостей. Тому безперервне тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане тільки за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Як наголошує ЄСПЛ, відповідальність за те, щоб у кожному конкретному випадку тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищувала розумний строк, лягає у першу чергу на національні судові органи. З цією метою вони повинні, з огляду на принцип презумпції невинуватості, вивчити всі факти, що свідчать на користь або проти існування необхідності захисту суспільних інтересів, яка б виправдовувала відступ від принципу поваги до особистої свободи за статтею Суд повинен встановити факт наявності чи відсутності порушення частини 3 статті 5 Конвенції, головним чином, на основі причин, вказаних у цих рішеннях, і встановлених фактів, описаних заявником в його скаргах («Бузаджи проти Республіки Молдова», «Маккей проти Сполученого Королівства».

Завданням органів влади є встановити, чи продовжують існувати підстави, які

обґрунтовують тривале тримання під вартою («Мерабішвілі проти Грузії».

У справі «Велечка та інші проти Литви» ЄСПЛ встановлено: Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суди систематично продовжували через ризик переховування заявників та (або) повторного вчинення злочинів. Суди засновували ці рішення на серйозності обвинувачення проти них, попередні засудження та відсутність офіційного працевлаштування. Засуджені поскаржилися до ЄСПЛ на тривалість їх тримання під вартою, яка, на їх погляд, була надмірною. Вони послалися на ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожен, кого заарештовано або затримано, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Констатовано порушення ч. 3 ст. 5 Конвенції.

У справі «Штепа проти України» 24.10.2019 року ЄСПЛ встановлено: Під час досудового слідства та судового розгляду суди за клопотанням прокуратури продовжували строк тримання заявниці під вартою двадцять разів. Обґрунтовуючи свої постанови щодо тривалого тримання заявниці під вартою, суди посилалися на підстави, аналогічні наведеним в ухвалі суду про обрання запобіжного заходу. Загалом під вартою обвинувачена перебувала з 2014 по 2017 рік. ЄСПЛ у цій справі нагадав, що саме національні суди повинні організовувати провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним (також рішення у справі «Сілін проти України» 13.07.2006 року). Констатовано, що у цій справі тривалість провадження була надмірною та не відповідала вимозі «розумного строку», отже, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Як слідує з наданих матеріалів, у провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 пред`явлено вчинення тяжкого та особливо тяжкого умисного корисливого злочину, багатоепізодного, у співучасті. Покарання за тяжче із інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень становить позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Підозра є обґрунтованою.

ЄСПЛ висловлено позицію, що зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою (рішення «Харченко проти України».

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості

можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з урахуванням ряду інших

факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або свідчити про те , що вона

маловірогідна і необхідність в застосуванні тримання під вартою відсутня («Панченко проти Росії»).

Ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні

(«Ноймайстер проти Австрії»).

Не можна залишити поза увагою, що крім тяжкості обвинувачення про існуючий ризик втечі ОСОБА_7 свідчить факт кримінальної історії обвинуваченого, а саме наявності судимостей (в 2002, 2006, 2008 роках), в тому числі за аналогічні умисні корисливі злочини, /судимості не зняті й не погашені/, наявності під час даного кримінального провадження іншого кримінального провадження стосовно цього обвинуваченого.
Разом із тим, із плином часу зменшуються інші ризики: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки проведено досудове розслідування, досліджуються обставини під час судового розслідування.
Більш того, зважується на те, що ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні затриманий в порядку ст. 208 КПК України 28 березня 2017 року, 30 березня 2017 року стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; у справі триває судове провадження.
Строк перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, без його засудження або виправдання, становить майже чотири роки.

При цьому, розгляд справи затягується з причин, що не залежать від волі обвинуваченого, зважаючи на її складність, багатоепізодність злочинних діянь, враховуючи ряд процесуальних підстав до того.

Відтак, подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення його належної поведінки на цей період, та його продовження, - із-за цього є не співрозмірним меті заходу; подальше продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суперечитиме позиціям справедливості, положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод й національного законодавства.

Зважаючи на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та вважає, що цей запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого на час подальшого судового розгляду.

Покладення ж на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, сприятиме зменшенню та стримуванню ще наявних ризиків.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20 лютого 2022 року включно, скасувати.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити йому протягом строку дії ухвали Кропивницького апеляційного суду залишати житло за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , - цілодобово.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язок:
-прибувати до слідчого, а також прокурора чи суду, залежно від стадії
кримінального провадження, за першою їх вимогою;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Благовіщенське, Кіровоградська область) без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;
-утримуватися від особистого спілкування, а також спілкування через свого адвоката з іншими учасниками кримінального провадження (потерпілі, свідки, експерти) поза межами процесуальної необхідності, і тільки за дозволу та присутності слідчого, прокурора, суду;
-надавати можливість працівникам органу Національної поліції безперешкодно з`являтися у житло за адресою: АДРЕСА_1 , - з метою контролю за поведінкою обвинуваченого.
Строк дії ухвали Кропивницького апеляційного суду про тримання особи під домашнім арештом встановити до 08 квітня 2022 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_7 - звільнити з-під варти негайно, зобов`язати негайно прибути за адресою проживання і перебування під домашнім арештом.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4