Справа № 755/4443/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" вересня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного в суду м. Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000514 від 20 січня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого, офіційно розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України;
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що 20 січня 2019 року близько 15 години 55 хвилин біля будинку № 15 по вул. Тампере у м. Києві у ОСОБА_4 під час конфлікту з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел на нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і свідомо допускаючи їх наслідки, з мотивів раптового виниклого особистого неприязного відношення, ОСОБА_4 дістав предмет, схожий на пристрій для відстрілу боєприпасів, споряджених гумовими кулями травматичної дії, та перебуваючи вже біля будинку 13-а по вул. Тампере в м. Києві, умисно зробив постріл, влучивши у ОСОБА_7 та заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого вогнепального поранення живота, а внаслідок влучення кулі, потерпілий ОСОБА_7 упав на асфальт, отримавши при цьому тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правої кисті.

Як вбачається з даних, що містяться у висновку експерта № 042-351-2019 від 21 лютого 2019 року, закрита травма правої кисті за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу; непроникаюче вогнепальне поранення живота відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, не визнав суму заявленого потерпілим цивільного позову та показав, що 20 січня 2019 року він із цивільною дружиною ОСОБА_10 були на святкуванні у своїх друзів, де вживали алкогольні напої, на компанію з 5 осібвони випили 0,7 л горілки. На той час у його дружини був реабілітаційний період після складного перелому ноги, тому коли вони зібралися іти додому, він намагався викликати автомобіль таксі, однак, вільних автомобілів у їх районі не було і вони вирішили потихеньку піти пішки. На вулиці було насипано багато снігу, а дорога була вкрита кригою і дуже слизька. Коли вони перейшли проїзджу частину вул. Тампере, то дружина послизнулась та сіла на бровку, почала плакати, тому що пошкодила травмовану ногу, яка почала боліти. Він декілька разів намагався підняти дружину, але вона кричала, плакала, щоб він її залишив, тому що хоче посидіти, перепочити. Намагаючись припинити її істерику, він рукою дав ляпас їй по щоці. В цей час, він почув, що до них підійшли двоє чоловіків, як він тепер знає ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та запропонували свою допомогу. Він нахилився, узяв ОСОБА_10 під ліву руку, ОСОБА_7 - за праву руку, а ОСОБА_9 , який від нього стояв справа між ним та ОСОБА_10 , несподівано вдарив його ногою у праву частину обличчя. Від несподіваності він відпусти руку ОСОБА_10 та спитав, що відбувається. ОСОБА_7 йому відповів: «Ти не зрозумів, що відбувається, то ми тобі зараз пояснимо!». Він ( ОСОБА_4 ) нахилився до ОСОБА_10 та сказав: «Пішли звідси! Бачиш, що відбувається!». У цей час він отримав удар ногою в обличчя від ОСОБА_7 та впав. Чоловіки почали підходити до нього, вони лаялися нецензурною лайкою. В цей час, почала кричати ОСОБА_10 , вона просила, щоб чоловіки залишили їх у спокої та йшли своєю дорогою. Скориставшись тим, що ОСОБА_10 відволікла увагу нападників, він підвівся, зробив декілька кроків назад, але чоловіки знову йшли до нього. Відчувши від їх дій небезпеку для себе, він дістав травматичний пістолет та сказав, щоб чоловіки залишили їх. Пістолет він тримав на витягнутій руці, прицільно ні на кого не направляв, не знімав із запобіжника, оскільки демонстрував його з метою самозахисту, а сам почав відходити від чоловіків, намагаючись уникнути інциденту. В цей час, щоб відволікти увагу незнайомців, ОСОБА_10 почала голосно кричати. Він заховав пістолет та побіг за будинки. Чоловіки побігли за ним. Коли вони у дворі одного з будинків його наздогнали, то збили з ніг і почали його побиття. Він лише міг прикривати голову та обличчя руками. Побиття не припинялося, тому, з метою самозахисту та припинення побиття, він витягнув пістолет та неприцільно один раз вистрелив і одразу втратив свідомість. Своїм пострілом він хотів налякати чоловіків та привернути увагу людей у будинках, тому що на вулиці нікого у той час не було. Коли він відчини очі, то побачив, що чоловіки тримають його за руки, вони знову перебували неподалік будинку АДРЕСА_2 , куди вже приїхали працівники поліції. Спочатку поліціанти не могли зрозуміти хто їх викликав, оскільки саме він був побитий. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 дали їм пояснення і на нього одягнули кайданки. ОСОБА_10 була біля працівників поліції та надавала пояснення. Коли він перебував у відділку поліції, то у нього почалася блювота, паморочилося у голові. Йому викликали швидку медичну допомогу, лікарі якої повідомила, що його необхідно показати лікарю нейрохірургу та госпіталізувати. Оскільки не було конвою для його охорони, то його не повезли до лікарні. Йому було погано, важко самостійно пересуватися, на ньому були видимі сліди побиття. Коли його привезли в ізолятор на Поділ, то там його не брали, вимагали довідку, тільки тоді його відвезли до лікарні. Наступного дня у нього були запливші очі, садна, розсічення на голові, суд обрав йому запобіжний захід домашній арешт. Після чого він довго вдома лікувався. Він категорично наполягає на тому, що не наносив тілесних ушкоджень дружині, він та жінка не просили допомоги сторонніх осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 безпідставно наносили йому удари, погрожували та лаялися на його адресу нецензурною лайкою, він втікав, бо не було в кого просити допомоги, пістолет застосовував лише для самозахисту, використавши один раз коли йому наносили удари. Це пістолет його померлого товариша, який незадовго до подій йому подарувала дружина померлого, він не встиг його оформити. ОСОБА_10 весь час просила хлопців їх залишити та іти своєю дорогою. Він наполягає на тому, що захищався від протиправних дій потерпілого та свідка по справі. На даний час ОСОБА_10 за станом здоров`я перебуває у тяжкому стані, потребую постійного нагляду та допомоги.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.
Суд же, відповідно до вимог ст. 26 КПК України, у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Під час досудового розслідування, ОСОБА_11 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

На підтвердження, пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення стороною обвинувачення була надані такі докази:

Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 20 січня 2019 року він та його товариш ОСОБА_9 були в кафе, де випили по 2 келихи пива. Коли вони поверталися додому, то помітили жінку, яка знаходилась на землі, а чоловік вдарив її ногою по голові. Як він тепер знає, це були ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . Він підійшов до ОСОБА_10 , побачив, що в неї з рота тече кров, тому запитав хто цей чоловік, який її вдарив. Жінка відповіла, що він їй ніхто. ОСОБА_4 сказав «Проходьте далі, це не ваші проблеми, не стійте біля нас». На його думку і жінка, і чоловік перебували у стані алкогольного сп`яніння. Тоді він ( ОСОБА_7 ) вирішив викликати швидку медичну допомогу. Почувши це, ОСОБА_4 почав нервувати, відходити від них, дістав пістолет та направив на них його дуло, вимагав, що вони пішли від них. Він з товаришем просили його припинити погрожувати та зупинитися, однак, той продовжував від них відходити. У зв`язку з цим, він вирішив викликати ще і працівників поліції, повідомивши, що є погроза застосування вогнепальної зброї. ОСОБА_4 декілька разів посеред дороги зробив постріли та продовжив тікати за будинок. Він з ОСОБА_9 вирішили його затримати, оскільки поряд знаходилась побита жінка, ОСОБА_4 міг втекти і підозра у побитті могла впасти на нього та його товариша. Коли вони наздогнали ОСОБА_4 , то вони його не били. Сам же він відчув сильний біль у грудях, і впав, а коли підвівся, то бачив, що ОСОБА_9 повалив ОСОБА_4 та відібрав у нього зброю. Потім ОСОБА_9 поклав зброю собі у кишеню, вони підняли обвинуваченого та пішли до жінки, де вона і залишалась сидіти. На місце події приїхали працівники поліції і вони віддали їм ОСОБА_4 та його зброю. Він не звертав увагу на обличчя ОСОБА_4 , тому не знає чи були у нього тілесні ушкодження. Особисто в нього був отвір у курточці, поранення черевної порожнини. З місця події його забрала карета швидкої медичної допомоги, йому робили операцію. Він не ходив на роботу 65 днів, оскільки лікувався та проходив реабілітацію. Крім того, при падінні від пострілу він отримав перелом безіменного пальця. Він просить притягнути ОСОБА_4 до відповідальності за нанесені тілесні ушкодження та підтримує, заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у сумі 50 тисяч гривень.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що 20 січня 2019 року він повертався додому та зустрів свого товариша ОСОБА_7 . Звідки йшов ОСОБА_7 йому невідомо. Чи перебував ОСОБА_7 того дня у кафе він не знає. Зазначив, що він не міг у той день вживати алкогольні напої тому, що це була неділя, а в понеділок треба йти на роботу, а вони працюють інкасаторами, і їм проводять кожного ранку експертизи. Підійшовши до проїжджої частини дороги, вони побачили, що поза бордюром на проїжджій частині дороги сидить жінка, як він тепер знає ОСОБА_10 , а чоловік, як тепер він знає ОСОБА_4 , ударив її в обличчя, у жінки з рота текла кров. ОСОБА_4 лаявся нецензурною лайкою, а ОСОБА_10 плакала, але на допомогу вона не кликала. Він з ОСОБА_7 підійшли до цієї пари та спитали, що відбувається. ОСОБА_4 припинив свої дії, відійшов від жінки і повідомив, що це не їх справа. Вони спитали у жінки, хто цей чоловік та, що відбувається. У відповідь ОСОБА_10 повідомила, що він ніхто. В цей час, ОСОБА_7 сказав, що вони викликають швидку медичну допомогу, щоб лікарі надали жінці допомогу. Вони намагалися підняти жінку, але не змогли, вона була у стані сильного алкогольного сп`яніння. У відповідь, ОСОБА_4 сказав, із застосуванням ненормативної лексики, щоб вони йшли геть, бо буде гірше, та пішов від них по дорозі. Він також був на підпитку. Вони просили ОСОБА_4 , щоб він зійшов з проїжджої частини дороги та зупинився. Але ОСОБА_4 відійшов ще далі та з куртки дістав пістолет, який направив у їх напрямку. Він просив його сховати пістолет, але той не послухався, тоді ОСОБА_7 викликав поліцію. ОСОБА_4 перейшов на інший бік дороги і почав спиною відходити від них, потім розвернувся і побіг. В цей час він пострілів не робив. Вони побігли за ним, щоб його затримати. ОСОБА_4 звернув за ріг будинку АДРЕСА_3 , і, зробивши 10 кроків, різко розвернувся і зробив кілька пострілів. ОСОБА_7 , який біг зліва від нього, впав, а він наздогнав ОСОБА_4 , правою рукою схопив його за груди, а лівою рукою за ногу, збив його, і кричав, щоб він кинув зброю, потім сам ногою вибив пістолет з руки. ОСОБА_7 підвівся та допоміг йому підняти ОСОБА_4 . Він ( ОСОБА_9 ) був у рукавицях, тому підняв зброю і поклав її до кишені штанів. Вони повернулися до місця, де залишалася жінка, там вже були працівники поліції, якім вони передали ОСОБА_4 та зброю. Він та ОСОБА_7 не наносили ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , також він не бачив у нього ніяких пошкоджень. Якби ОСОБА_10 їм повідомила, що ОСОБА_4 її чоловік, то він з ОСОБА_7 викликали б швидку та пішли. Вони залишилися тільки тому, що жінка повідомила, що чоловік невідомий та не могла пояснити чому він її б`є. За весь час події ОСОБА_4 зброю не перезаряджав, кулі у магазин не додавав. Він також, коли відібрав зброю, нічого з нею не робив. Він вважає, що ОСОБА_4 хотів налякати їх зброєю, бо ОСОБА_7 сказав, що він викличе поліцію, тільки після цього ОСОБА_4 дістав пістолет. ОСОБА_4 стріляв тільки за рогом будинку, де його затримали. Коли вони передавали ОСОБА_4 працівникам поліції, у нього на обличчі не було ніяких ушкоджень.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що 20 січня 2019 року він з маленькими онуками знаходився вдома та періодично дивився у вікно з четвертого поверху. У нього гарний зір і він все добре бачив. Він бачив, як переходили дорогу хлопець з дівчиною, красива пара, гарно одягнені. Вони не могли перейти дорогу, бо було слизько, дівчина не могла встояти, падала. Потім вона впала біля бордюру, було декілька спроб встати, але у неї не виходило. Вочевидь у хлопця сдали нерви та він вдарив її лівою рукою в обличчя і вона «вирубилась». Поруч проходили хлопці та втрутилися, а потім почалася словесна перепалка. Він відволікся на дітей, а потом побачив, що хлопець який був з дівчиною тримає у руці пістолет. Хлопці намагалися допомогти дівчині встати, але у них нічого не вийшло. Він нічого не чув, бачив лише рухи, бійки не бачив та не чув пострілів. Потім хлопець з пістолетом побіг у двори і хлопці пішли за ним, залишивши дівчину. Потім усі повернулися, приїхала поліція. Особисто він поліції не викликав.

Як вбачається із даних, що містяться:

- у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20 січня 2019 року, слідчий Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_13 20 січня 2019 року о 15 годині 52 хвилин затримав ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України;

- у протоколі обшуку затриманої особи від 20 січня 2019 року та ілюстрованої таблиці до нього: об`єктом огляду являється відкрита ділянка місцевості з асфальтним покриттям, приблизною площею 10х10 метрів, що являє собою узбіччя проїжджої частини по вул. Тампере у м. Києві навпроти житлового будинку № 15. На даній ділянці місцевості знаходиться службовий автомобіль патрульної поліції марки «Prius Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 . На момент огляду кришка багажника відкрита. В ході огляду багажного відділення автомобіля було виявлено предмет схожий на пістолет «Макарова», на якому виявлено гравіювання ХКУВ4468, оснащений магазином в якому знаходяться 5 (п`ять) предметів схожих на набої з резиновими кулями. Крім того, при відведенні затвору пістолета у крайнє верхнє положення було виявлено у патроннику предмет схожий на набій з резиновою кулею з корбуванням ОСОБА_14 . Крім того, біля предмету схожого на пістолет виявлено предмет схожий на розкладний ніж у складеному вигляді з пластиковою рукояткою коричневого кольору. Вищевказані предмети у присутності двох понятих було вилучено та поміщено у спец пакет № 442213, де поняті поставили свої підписи;

- у протоколі огляду місця події від 20 січня 2019 року та ілюстрованої таблиці до нього: об`єктом огляду являється відкрита ділянка місцевості з асфальтним покриттям, що вкрита сніговим покровом, що знаходиться в 5 метрах від 1-го під`їзду будинку № 13-а по вул. Тампере в м. Києві. В ході огляду місця події на землі було виявлено металевий предмет схожий на гільзу з маркуванням СОВА П 9 мм та резинову кулю чорного кольору, які були поміщені в експертний пакет № 0058728, де поняті поставили свої підписи;

- у висновку судової експертизи зброї № 8-5/84 від 01 лютого 2019 року: «1. Наданий на дослідження пістолет належить до гладкоствольної вогнепальної зброї самозахисту - є самозарядним пістолетом «ПМР», серія НОМЕР_2 калібру 9 мм Р.А. Даний пістолет відноситься до пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами травматичної (несмертельної) дії. Пістолет придатний до стрільби. Пістолет промислового виробництва (місто Харків, Україна). На пістолеті містяться наступні маркувальні позначення: на лівій стороні кожуха затвору та рамки: «ПМР 9мм», « НОМЕР_2 » та «1973» - позначення моделі, калібру, заводського номеру пістолету, року випуску та товарного знаку виробника у вигляді трикутника вписаного в коло; на лівій стороні під накладкою рукоятки: «Вироблено в Україні». 2. Надана на дослідження гільза була стріляна з наданого на дослідження пістолету «ПМР», ХК НОМЕР_3 . У зв`язку з відсутністю достатньої сукупності індивідуальних ознак та відсутністю слідів зброї на наданій на дослідження кулі, встановити зі зброї якого типу, виду, калібру вона стріляна не надалось можливим. 3. У зв`язку з відсутністю достатньої сукупності індивідуальних ознак та відсутністю слідів зброї на наданій на дослідження кулі, встановити чи є частинами одного патрону куля та гільза не надалось можливим. 4. З числа наданих на дослідження патронів:1 патрон з маркуванням « ОСОБА_15 » є пістолетним патроном калібру 9 мм Р.А., виготовлений промисловим способом (ТОВ «СОВА ОРУЖЕЙНАЯ», м. Миколаїв, Україна) споряджений кулею сферичної форми, з еластичного гумогюдібного матеріалу чорного кольору. Встановити належність до боєприпасів не надалось можливим у зв`язку з демонтажем останнього; 1 патрон з маркуванням «S&B 9mm Р.А. Вlanc» є пістолетним патроном калібру 9 мм Р.А., виготовлений саморобним способом шляхом спорядження капсульованої гільзи до шумового пістолетного патрону «S&B 9mm Р.A.Blanc» метаревим снарядом сферичної форми з еластичного гумоподібного матеріалу чорного кольору, виробник якого невідомий, з використанням металевого заряду. Встановити належність до боєприпасів не надалось можливим у зв`язку з демонтажем останнього; 4 патрони з маркуванням «ПС 9 мм» відносяться до боєприпасів, є пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., виготовленими промисловим способом (ТОВ ВТК «Шмайсер», м. Вишневе, Україна) споряджені кулею сферичної форми, еластичного гумоподібного матеріалу чорного кольору та придатні до стрільби»;

- у постанові про визнання предметів речовими доказами в кримінальному провадженні від 04 березня 2019 року та квитанції до неї: пістолет «ПМР», ХК НОМЕР_3 з магазином, протирка каналу ствола, предмет схожий на ніж, три стріляні гільзи, чотири патрони в демонтованому стані, гумова куля чорного кольору та первинні упаковки, які поміщені в полімерний пакет для речових доказів «Експертої служби МВС України» №0010701 визнано речовими доказами та згідно квитанції № 014454, передано на зберігання у камеру схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві;

- у висновку судово-медичної експертизи № 041-223-2019 від 01 лютого 2019 року: «Відсутність медичної документації, в тому числі результатів додаткових досліджень не дозволяє судити про характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень згідно з п.п. 4.13.1; 4.13.4 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.»;

- у висновку судово-медичної експертизи № 042-351-2019 від 21 лютого 2019 року: «Дані судово-медичного обстеження та наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 20.01.2019 о 15.48 год. у гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце такі ушкодження: непроникаюче вогнепальне поранення живота в епігастральній ділянці по центру, на 3,0 см нижче мечоподібного відростку грудини і на 13,0 см вище верхнього краю пупка; закрита травма правої кисті у вигляді уламкового перелому діафізу 4-ї п`ясної кістки на протязі проксимальної 1/2 зі зміщенням уламків. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони: непроникаюче вогнепальне поранення живота - травматичною дією кулі, випущеної зі зброї, уламковий перелом діафізу 4-ї п`ясної кіски - травмуючою дією тупого предмету, характерні особливості травмуючої поверхні якого в ушкодженні не відобразились, могли утворитись в термін, вказаний в ухвалі, тобто 20.01.2019. Таким чином, між подіями від 20.01.2019 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_7 є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Експертна об`єктивізація способу спричинення тілесних ушкоджень можлива шляхом проведення слідчого експерименту з метою відтворення обстановки та обставин подій від 20.01.2019 за участю ОСОБА_7 , а також за участю особи, що спричинила йому вказані ушкодження. Необхідно загострити увагу на наступному: п. 1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту «Правила»), надано вичерпне визначення терміну ушкодження: «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних». п. 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів»; п. 2.2.1 «Правил» визначає таке: ознаки ушкодження середньої тяжкості: в) тривалий розлад здоров`я»; п. 2.3.3. «Правил» визначає таке: Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день); Морфологічні властивості виявленого перелому дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної кістки так і відновлення функції правої кисті буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма правої кисті за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення ран будь-якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, вказане непроникаюче вогнепальне поранення живота відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно до п.п. 2.3.3 та 4.6 «Правил»;

- у протоколі проведення слідчого експерименту від 16 лютого 2019 року: учасники слідчого експерименту зібралися по вул. Тампере, напроти будинку № 15 у м. Києві, де свідок ОСОБА_9 розповів та показав на місці події відповідні місця щодо обставин, які мали місце 20 січня 2019 року за даною адресою, весь хід слідчого експерименту зафіксовано на відеозапис;

- у протоколі проведення слідчого експерименту від 09 лютого 2019 року: учасники слідчого експерименту зібралися по вул. Тампере, напроти будинку № 15 у м. Києві, де потерпілий ОСОБА_7 розповів обставини події та показати на місці події відповідні місця на місці події, що відбулася 20 січня 2019 року, весь хід слідчого експерименту зафіксовано на відеозапис;

- у протоколі проведення слідчого експерименту від 23 січня 2019 року та компакт-диску DVD-R до нього: учасники слідчого експерименту зібралися по вул. Тампере, напроти будинку № 15 у м. Києві, де підозрюваний ОСОБА_4 повідомивсвою версію обставин події, які відбулися 20 січня 2019 року, весь хід слідчого експерименту зафіксовано на відеозапис.

Крім того, у судовому засіданні стороною захисту були надані докази на спростування пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона проживає разом з ОСОБА_4 у цивільному шлюбі. З ними також живе її малолітня донька. У них у сім`ї добрі стосунки, ОСОБА_4 ніколи її не бив. Якби він тільки підняв на неї руку, то вона одразу ж від нього пішла. У неї був складний перелом ноги і вона майже рік провела вдома. 20 січня 2019 року вони із ОСОБА_4 пішли разом у гості до знайомих, які проживають на АДРЕСА_2 . На усіх вони випили всього 0, 7 л горілки, тому вони перебували у нормальному стані. Коли вони збиралися додому, то тривалий час не могли викликати таксі, тому вирішили потихеньку піти пішки. На вулиці було дуже слизько, вона йшла та ковзала. При переході вул. Тампере, вона підвернула хвору ногу та сіла на бордюр. В неї сильно боліла нога, вона плакала, ОСОБА_4 намагався її підняти, але вона не могла встати на ногу, в неї розпочалася істерика, вона плакала та кричала. ОСОБА_4 просив її заспокоїтися та йти додому. Щоб привести її у нормальний стан він дав їй ляпас по обличчю. Вона плакала, але ні у кого не просила допомоги, ні на кого не скаржилася. Також, у неї на морозі, як завжди, тріснула верхня губа та було трохи крові. Вона вважає, що саме ці події бачили свідок ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_7 коли підійшли до них. Чоловіки запропонували допомогу, ОСОБА_4 погодився. ОСОБА_7 почав допомагати її піднімати, а ОСОБА_9 стояв на відстані на крок від них. Несподівано ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_4 по обличчю. ОСОБА_4 почав знову її просити: «Пішли додому, бачиш, що відбувається!». Потім ОСОБА_4 під око наніс удар ОСОБА_7 , і ОСОБА_4 сів на землю. Чоловіки між собою сварилися нецензурною лайкою. Від цієї ситуації вона була у стані шоку, почала кричати, просила чоловіків залишити їх і йти далі, що їй не потрібна їх допомога, але це чоловіків не зупиняло. ОСОБА_4 не нападав на чоловіків, а захищався. Згодом ОСОБА_4 дістав травматичний пістолет з метою їх налякати, щоб вони зупинили свої дії. Побачивши зброю, чоловіки спочатку встали у ступорі, потім сказали ОСОБА_4 , щоб він викинув зброю, вона в цей час криком відволікла увагу чоловіків, а ОСОБА_4 сховав зброю і втік. Чоловіки побігли за ним, забігли за будинок, куди повернув ОСОБА_4 . Вона сиділа на тому ж місці, коли почула постріл, і вже через деякий час побачила, як чоловіки тягнули ОСОБА_4 до того місця, де вона сиділа. Лице у ОСОБА_4 було розбите, око запливше. Потім приїхала поліція і ОСОБА_4 зробили винуватим у всьому. Працівники поліції посадили її і ОСОБА_4 у машину, відвезли до райвідділу. В подальшому її відпустили, а ОСОБА_4 залишили в райвідділі. Щодо пістолету, то він у ОСОБА_4 з`явився десь за 2 тижня до події, загинув його товариш і його жінка віддала цей пістолет ОСОБА_4 . Пістолет зберігався у сейфі, ОСОБА_4 ним не користувався. Коли ОСОБА_4 відвезли на слідчий експеримент, вона хотіла з`ясувати всі деталі, але їй не дали такої можливості. Слідчий їй сказав, що її покази йому не потрібні.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що він працює інспектором патрульної служби 1 батальйону 2 полку 3 роти. 20 січня 2019 року в складі патруля він виїхав до місця виклику на вул. Тампере щодо конфлікту та бійки. По приїзду, вони побачили трьох чоловіків та жінку. Один з чоловіків повідомив, що викликав поліцію, оскільки була бійка, а чоловік, ОСОБА_4 , здійснив постріл з пістолету. Також їм віддали цей пістолет. ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, але вів себе спокійно та адекватно, опору не чинив. Він бачив у ОСОБА_4 садно на лобі, походження якого йому невідомо. Він та інші працівники поліції не застосовували до ОСОБА_4 фізичної сили. Потерпілий та свідок також були з ознаками алкогольного сп`янінням. Потерпілий скаржився на біль у черевній порожнині, йому викликали швидку медичну допомогу. Жінка була у стані сильного алкогольного сп`янінням, поводила себе неадекватно, була збуджена, ходила та постійно падала. Їм хтось розповів, що між ОСОБА_4 та його жінкою відбувався конфлікт, а чоловіки втрутилися допомогти жінці. На місце була викликана слідчо-оперативна група. Хтось відвів його до будинку, де стріляв ОСОБА_4 . Там вони знайшли гільзу, огородили це місце, та накрили гільзу фішкою до приїзду слідчо-оперативної групи. Він не бачив у тому місці на снігу слідів боротьби.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надав аналогічні за змістом покази та підтвердив покази свідка ОСОБА_16 , додавши, що вони виїхали на виклик на бійку, а коли приїхали на місце виклику, то їм повідомили, що подія злочину, а саме постріли відбулися в іншому місці. Також, пояснили, що був конфлікти між чоловіком та жінкою, потерпілий та свідок втрутилися, а потім була бійка між чоловіками.

Як вбачається з даних, що містяться:

- у копії витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, 17 липня 2020 року зареєстроване провадження (виділення матеріалів досудового розслідування) за заявою ОСОБА_4 про те, що 20 січня 2019 року невстановлені особи, по АДРЕСА_2 його побили, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження;

- у довідці з Київської міської лікарні № 3 від 21 січня 2019 року, у ОСОБА_4 виявлено ЗЧМТ, струс головного мозку, та інш.;

- у довідці від 24 січня 2019 року з ККЛШМД, у ОСОБА_4 виявлена ЗЧМТ, струс головного мозку, забій верхнього грудного відділу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Крім того, відповідно до вимог ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків».

Відповідно до вимог ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, - надано не було.

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності суд приходить до наступних висновків.

Під час судового розгляду були ретельно перевірені покази обвинуваченого та доводи його захисника про відсутність у діях ОСОБА_4 ознак складу кримінального правопорушення та визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються сукупністю зібраних та безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів.

Не знайшли свого підтвердження твердження прокурора та потерпілого про те, що ОСОБА_4 не один раз, а декілька разів робив постріли з пістолету, оскільки спростовуються показами свідків та висновками експертизи.
Не знайшли свого підтвердження і твердження обвинуваченого та його адвоката про те, що ОСОБА_4 здійснив неумисний, неприцільний постріл з пістолету.
В той же час, даними, що містяться у медичній документації та на відозапису відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_18 , підтверджуються покази ОСОБА_18 в частині отримання ним тілесних ушкоджень в область обличчя та голови.
Також, ні під час досудового розслідування, ні у судовому засіданні суду не було надано об`єктивних даних на підтвердження отримання свідком ОСОБА_10 20 січня 2019 року тілесних ушкоджень. Як і не було надано даних про те, що на час коли відбувалися події, ОСОБА_10 мала складний перелом ноги, проходила реабілітаційний період та, впавши, знову сильно пошкодила ногу, з урахуванням того, що вона сама у судовому засіданні пояснили, що вночі самостійно пішки поверталася з районного відділу поліції до свого місця проживання.

Крім того, як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року за № 288/1158/16- к (провадження № 13-28кс19): «Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними».
Крім того, у постанові Суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду за № 631/2135/16-к від 16 березня 2021 року, зазначено, що «дії засуджених були кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 296 КК України і вони були засуджені за цими статтями, але з урахуванням вищевикладених аргументів щодо розмежування хуліганства з кримінальними правопорушеннями проти особи, колегія суддів дійшла висновку, що кримінальне провадження у частині притягнення засуджених до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, потрібно закрити у зв`язку із відсутністю у вчинених діяннях складу цього кримінального правопорушення.»

Відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_9 підійшли до обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 з метою захистити жінку від протиправних дій обвинуваченого, щоб припинити конфлікт, який на їх думку між ними відбувався. Потім виник раптовий конфлікт між обвинуваченим, свідком та потерпілим. Коли ОСОБА_4 намагався залишити місце події, то ОСОБА_7 повідомив, що вони викликали працівників поліції та просили його залишитись. В цей час, ОСОБА_4 не тільки почав втікати, а і демонструвати пістолет, який у нього був із собою. ОСОБА_4 намагався втекти, а потерпілий та свідок побігли за ним з метою затримання, під час якого ОСОБА_4 зробив постріл та заподіяв потерпілому тілесні ушкодження. Фактично, обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона виникла раптово через сварку у відповідь на агресивні дії потерпілого та свідка, прагненням помститися їм та не дати його затримати, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Крім того, на даний час у провадженні Дніпровського УП перебуває кримінальне провадження, про побиття ОСОБА_4 20 січня 2019 року по АДРЕСА_2 .
Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_4 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК.
Дії ОСОБА_4 зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали.
А згідно даних, що містяться у висновку експерта № 042-351-2019 від 21 лютого 2019 року, ОСОБА_7 внаслідок умисних дій ОСОБА_4 отримав закриту травму правої кисті, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу; та непроникаюче вогнепальне поранення живота, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, - відповідальність за які передбачена в порядку приватного обвинувачення.
Як вбачається з постанови Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року за № 288/1158/16- к (провадження № 13-28кс19): « Розв`язуючи питання про наявність чи відсутність у суду процесуального права за результатами розгляду кримінального провадження, розпочатого та скерованого до суду за процедурою публічного обвинувачення, змінити кваліфікацію діяння на злочин приватного обвинувачення без відповідної заяви потерпілого, Велика Палата виходить з таких міркувань.
Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури - чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.
Закон не покладає на потерпілого обов`язку встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікації. Зазначене є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, державного обвинувачення і суду. Перекладення цього обов`язку на потерпілого, з урахуванням відсутності у кримінальному процесуальному законі норм про обов`язкове забезпечення його послугами адвоката (на відміну від обвинуваченого), неминуче призвело би до обмеження його можливостей ефективно захистити свої порушені права, в тому числі залежно від матеріального і соціального становища як чинників доступу до якісної правової допомоги.
З набранням чинності КПК (2012 року) порядок здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення зазнав істотних змін. За нормами чинного КПК особливістю такого кримінального провадження є лише те, що необхідною умовою його здійснення є виражене у процесуальній формі бажання потерпілого щодо кримінального переслідування винного: провадження розпочинається лише за заявою потерпілого, відмова якого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття справи (крім кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством). В іншій частині, в тому числі щодо кола осіб, уповноважених відкривати кримінальне провадження, процедури збирання доказів, пред`явлення обвинувачення в обвинувальному акті та підтримання його прокурором у суді, нормами цього Кодексу особливостей не встановлено.
Зміст частини першої статті 477 КПК у системному зв`язку із частиною четвертою статті 26 і пунктом сьомим частини першої статті 284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.
Праву потерпілого на таке звернення кореспондує конституційний обов`язок держави в особі компетентних органів захистити порушені права і свободи постраждалої людини в установленій законом формі, зокрема з дотриманням визначеної КПК процедури встановити дійсні обставини справи і в разі підтвердження факту злочинного діяння надати йому юридичну оцінку відповідно до норм КК.
Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК).
Таким чином, під час судового розгляду кримінального провадження, розпочатого і спрямованого до суду за процедурою публічного обвинувачення, якщо прокурор у порядку статті 338 КПК не вносив до обвинувачення змін, які б трансформували його у приватне, до видалення суду до нарадчої кімнати не виникає жодних процесуальних перешкод для продовження кримінального провадження незалежно від наявності чи відсутності матеріально-правових підстав для перекваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення. Адже до прийняття судом відповідного рішення по суті справи процес не втрачає ознак публічності і його перебіг не ставиться у залежність від позиції потерпілого.
Проте у випадку, якщо суд дійде висновку про необхідність перекваліфікації дій особи зі злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення, позиція потерпілого матиме вирішальне значення для подальшої долі кримінального провадження, зумовленої такою перекваліфікацією.
Крім цього, кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення».
Як видно з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_7 та його представник під час досудового розслідування і судового розгляду наполягали на притягненні ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, повністю погоджуючись із висунутим прокурором обвинуваченням щодо юридичної оцінки його дій як хуліганства.
Зазначене волевиявлення потерпілого та його законного представника варто розцінювати як підтримання обвинувачення, що свідчить про відсутність процесуальних перешкод для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Відтак реалізація судом права за результатами судового розгляду незалежно від думки потерпілого перекваліфікувати діяння на статтю кримінального закону, що передбачає відповідальність за злочин приватного обвинувачення, не є ігноруванням позиції потерпілого щодо притягнення особи до кримінальної відповідальності за такий злочин.
Аналізуючи вищенаведені докази та правові позиції Великої Палати Верховного у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність того, що ОСОБА_4 своїми умисними діями заподіяв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і ці його дії необхідно перекваліфікувати з ч.4 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 122 КК України.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення ( а саме, його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали), дані про особу обвинуваченого, який офіційно працює, проживає з цивільною дружиною та її малолітньою донькою, не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, стан його здоров`я, те, що він позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.
Під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_4 пояснював, що до вчинення кримінального правопорушення вживав алкогольні напої. Перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння на час вчинення кримінального правопорушення також підтверджували потерпілий та свідки. Однак, органом досудового розслідування ця обставини при формулювання обвинувачення зазначена не була, також не було її визнано обставиною, яка обтяжує відповідальність обвинуваченого. З урахуванням наведеного та того, що ОСОБА_4 не захищався від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, суд не може погіршувати його становище, - тому дану ознаку суд враховує лише як ознаку, яка характеризує особу обвинуваченого.
Обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , - судом не встановлено.
Обставин, які, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , - судом не встановлено.
Крім того, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, даним про особу обвинуваченого. Цей вид покарання буде справедливим для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , сприятиме попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Крім того, потерпілим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні було заявлено до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 гривень.
Потерпілий зазначає, що протиправними діями ОСОБА_4 йому були заподіяні тілесні ушкодження середнього та легкого ступеня тяжкості. Внаслідок чого йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. У момент заподіяння тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я. В подальшому, він був вимушений проходити тривале лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу. Впродовж всього періоду лікування він почувався незручно, дискомфортно, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч.5 ст. 128 КПК України).
Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст. 129 КПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Крім того, відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оцінивши доводи сторін судового провадження, надані докази в їх сукупності, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація, завданої моральної шкоди діями ОСОБА_4 у сумі 30 000 гривень на користь ОСОБА_7 у даному випадку буде відповідати засадам розумності й справедливості, тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання судових витрат у провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід у ОСОБА_4 відсутній, клопотань про його обрання не надходило.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст 127-129, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу затримання для відбування покарання, після набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід у ОСОБА_4 відсутній, клопотань про його обрання не надходило.

Речові докази: пістолет «ПМР», ХК НОМЕР_3 з магазином, протирка каналу ствола, предмет схожий на ніж, три стріляні гільзи, чотири патрони в демонтованому стані, гумова куля чорного кольору та первинні упаковки, які поміщені в полімерний пакет для речових доказів «Експертої служби МВС України» №0010701, які згідно квитанції № 014454, передано на зберігання у камеру схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення судової експертизи зброї № 8-5/84 від 01 лютого 2019 року у сумі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 на відшкодування завданої моральної шкоди суму - 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1