КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретар ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 13 листопада 2012 року Червоногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 186, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; 06 червня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 21 лютого 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; 15 червня 2017 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим строком 2 роки, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 липня 2019 року звільнений у зв`язку із закінченням іспитового строку;
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 засуджений за те, що 27 жовтня 2017 року, близько 16 години він, перебуваючи у приміщенні кафе «Домашня кухня» за адресою АДРЕСА_3 , де здійснювала свою підприємницьку діяльність фізична особа ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, звернувся до касира ОСОБА_10 з проханням розміняти гроші у сумі 3000 грн., купюрами по 500 грн., на купюри меншого номіналу. ОСОБА_10 , не усвідомлюючи справжніх намірів обвинуваченого, прийняла від останнього вказані кошти та передала ОСОБА_6 таку ж суму купюрами по 100 та 200 грн.
Отримавши від касира 3000 грн., обвинувачений непомітно для касира, шляхом залому від`єднав частину купюр у сумі 1500 грн. та помістив їх до своєї кишені. У цей час на вимогу адміністратора закладу, через заборону здійснення у кафе вказаних операцій ОСОБА_6 повернув касиру частину коштів у сумі 1500 грн. купюрами по 100 та 200 грн., тоді як остання повернула обвинуваченому кошти купюрами по 500 грн. у повній сумі, тобто 3000 грн.

У подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши можливість розпорядитись вказаними грошима на власний розсуд, завдавши таким чином потерпілому - суб`єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_9 матеріальної шкоди у сумі 1500 грн.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. В решті вирок суду залишити без зміни.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу не відповідає характеру суспільної небезпеки та тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Так, на думку прокурора, при призначенні покарання суд не надав належної оцінки суспільній небезпечності особи обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 , починаючи з 13 грудня 2012 року 4 рази засуджувався за злочини, у тому числі, тяжкі та корисливі. При цьому, починаючи з 2012 року по теперішній час, обвинувачений фактично відразу після відбування реальної міри покарання в установах виконання покарань повертався до злочинного способу життя.
Крім того, востаннє будучи засудженим до покарання у виді 4 років позбавлення воді та в порядку ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки та будучи 15 червня 2017 року звільненим із зали суду, ОСОБА_6 через 4 місяці, а саме 27 жовтня 2017 року вчинив новий корисливий злочин.

Також прокурор вказав, що з інформації про судимість обвинуваченого вбачається, що попередні заходи кримінальної репресії застосовувались виключно у виді реального відбуттяпокарання у виді позбавлення волі на певний строк, однак ОСОБА_6 продовжував здійснювати незаконний спосіб життя, а тому вказане у сукупності доводить, що ОСОБА_11 не бажав та не бажає ставати на шлях виправлення, належних висновків для себе не зробив та наполегливо бажає продовжувати незаконним шляхом збагачуватися за рахунок чужого майна.

Окрім того, на думку прокурора, суд безпідставно не врахував відсутність сталих соціальних зав`язків, відсутність заробітку та працевлаштування, перебування ОСОБА_6 на обліку у лікаря-нарколога, посередню характеристику обвинуваченого та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, що в сукупності дають підстави стверджувати, що призначення штрафу не зможе вплинути на обвинуваченого та виправити його антисоціальну поведінку, оскільки його виправлення неможливо без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши дані щодо особи обвинуваченого, заслухавши виступи сторін у судових дебатах і останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на доказах, перевірених судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та не заперечується в апеляції прокурора, як і висновок про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України.
При призначенні ОСОБА_6 покарання у виді штрафу суд першої інстанції у вироку послався на характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання та обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, проте не врахував вказаних обставин, внаслідок чого призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції, пославшись у вироку на судимості обвинуваченого, фактично не врахував того, що ОСОБА_6 , починаючи з 13 грудня 2012 року чотири рази засуджувався за корисливі злочини, у тому числі і тяжкі, та після відбування реальної міри покарання у виді позбавлення волі чи звільнення від відбування покарання протягом незначного проміжку часу знову вчиняв нові корисливі злочини.

Зокрема, за останньою в часі судимістю ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 15 червня 2017 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, 15 червня 2017 року був звільнений із зали суду, а 27 жовтня 2017 року вчинив новий корисливий злочин.

Такі обставини вказують на те, що ОСОБА_6 прагне вести злочинний спосіб життя та не бажає перевиховуватися і мали бути враховані при обранні виду покарання.
Також, на думку колегії суддів, суд безпідставно не врахував відсутність у ОСОБА_6 сталих соціальних зав`язків, відсутність заробітку та працевлаштування, посередню характеристику та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення.
За таких обставин у суду не було підстав для призначення обвинуваченому найбільш м`якого виду покарання, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом вірно зазначено про неможливість застосування до обвинуваченого покарання на підставі ст. 71, 78 КК України, оскільки ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 липня 2017 року ОСОБА_6 звільнено зв`язку із закінченням іспитового строку від призначеного 15 червня 2017 року вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим строком на 2 роки.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає до скасування з постановленням нового вироку.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , колегія суддів враховує як обставини, враховані судом першої інстанції, так і обставини провадження, викладені в цьому вироку, та вважає, що обвинуваченому за ч. 2 ст. 190 КК України слід призначити покарання у виді обмеження волі.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_6 найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, у виді позбавлення волі, зважаючи на обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 слід рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України покарання - один рік обмеження волі.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа №761/44001/17
Провадження № 11-кп/824/281/2021 Категорія КК: ч. 2 ст. 190
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12

Доповідач ОСОБА_1