ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2375/22
провадження № 1-кс/753/386/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2022 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого,

В С Т А Н О В И В:

07.02.2022 ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 (далі також заявник), звернулася до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі також - ЄРДР).

На обґрунтування скарги вказала, що 21.12.2021 заявник як директор ТОВ «Навіс Груп» звернувся до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 КК України, проте у внесенні до ЄРДР відомостей за цією заявою було відмовлено, що є порушенням вимог статті 214 КПК України.

Одночасно ОСОБА_3 заявила клопотання про поновлення строку оскарження бездіяльності, яке мотивувала тим, що про допущену бездіяльність заявник дізнався лише 20.01.2022 і в той же день оскаржив її до суду, проте скаргу було повернуто ухвалою слідчого судді від 25.01.2022 з підстав відсутності клопотання про поновлення строку, про що заявнику стало відомо 04.02.2022.

За результатами вивчення матеріалів скарги суд визнав обґрунтованими доводи клопотання щодо поважності причин пропущення встановленого статтею 304 КПК України десятиденного строку подання скарги, що є підставою для його поновлення.

Від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд скарги за її відсутності.

Слідчий/дізнавач та прокурор в судове засідання не з`явилися, проте їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя слідчий суддя встановив такі обставини.

21.12.2021 директор ТОВ «Навіс Груп» ОСОБА_4 звернувся до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення, прийняття якої було оформлено протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, талон-повідомлення ЄО № 82123.

Зі змісту протоколу, талону-повідомлення та довідки, складеної за результатами звернення заявника, вбачається, що 16.12.2021 у м. Рига Литовська компанія-перевізник «Agneka» в особі водія ОСОБА_5 Пакутки прийняла до перевезення в Україну алкогольний напій віскі загальною вартістю 3 023 216,70 грн., який мав бути доставлений до Києва, проте у встановлений строк вантаж до Києва не прибув. Як повідомив ОСОБА_4 , вантаж належать ТОВ «Баядера Логістик», його транспортування здійснювалось ТОВ «Навіс Груп», а у вчиненні кримінального правопорушення він підозрює керівника компанії-перевізника «Agneka» - громадянку РФ ОСОБА_6 .

У довідці, складеній за результатами звернення заявника, зазначено, що під час вивчення матеріалу керівництвом слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві не внесено інформацію до ЄРДР у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення.

Відповідно до положень частини 1 статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Дотепер у слідчій і в судовій практиці існує щонайменше два підходи щодо порядку виконання уповноваженими особами органу досудового розслідування вимог вищенаведеної норми за результатами розгляду заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення.

Перший підхід полягає у так званому «автоматичному» внесенні відомостей про кримінальне правопорушення, якщо такі відомості викладені особою у заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення. Цей підхід не передбачає оцінки відповідної заяви чи повідомлення на предмет того, чи викладені заявником відомості дають підстави констатувати певні ознаки кримінального правопорушення.

У свою чергу другий підхід не передбачає «автоматичного» внесення відомостей, викладених у будь-яких заявах чи повідомленнях - вносяться лише визначені як такі, що, на думку суб`єкта, який їх вносить, дійсно можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Перший підхід по суті є формальним, і полягає у тому, що будь-яка заява (повідомлення), що має назву (якщо це письмовий документ), чи якщо його так називає заявник (в усній формі) «заява (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення» абсолютно незалежно від змісту такого повідомлення, мають спричиняти внесення уповноваженими особами (слідчим, дізнавачем чи прокурором) відомостей з такої заяви (повідомлення) до ЄРДР та початок досудового розслідування.

Для суду очевидно, що обрання такого формального підходу спричиняє ряд негативних наслідків як для держави та суспільства, так і для окремих людей, і може в окремих випадках зумовлювати внесення до ЄРДР явно недоречних відомостей (наприклад, у разі якщо така заява не містить взагалі жодних даних окрім назви; у разі якщо в ній йдеться про очевидно правомірну поведінку тих чи інших осіб; у разі, якщо в заяві не зазначається яке саме кримінальне правопорушення скоєно (навіть не йдеться про його родову приналежність); у разі, якщо йдеться про події, які взагалі відбуваються поза волею людини тощо).

У зв`язку із цим суд дотримується іншого підходу - змістовного. Такий підхід базується на нормах кримінального процесуального закону.

Так, за приписами частини 5 статті 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться зокрема короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела та попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтею 1 цього Кодексу порядок кримінального провадження на території України визначається кримінальним процесуальним законодавством України.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Імперативним положенням, зафіксованим у статті 7 цього Кодексу, законодавець визначив, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо.

Частина 2 статті 9 КПК України визначає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження …, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (стаття 91 КПК України).

Частина 1 статті 11 КК України дає загальне визначення поняття кримінального правопорушення, яке містить у собі сукупність ознак, обов`язкових для будь-якого конкретного кримінального правопорушення. Такими ознаками є суспільна небезпечність діяння, передбаченість його Кримінальним кодексом, винність та вчинення його суб`єктом злочину.

У статті 6 Кримінального кодексу України (далі КК України) сформульовано територіальний принцип просторової чинності (дії) закону про кримінальну відповідальність, який полягає в тому, що усі особи, які вчинили кримінальне правопорушення на території України, підлягають кримінальній відповідальності на підставі цього Кодексу та імплементованих норм міжнародного права.

Територіальний принцип випливає із суверенітету держави, влада якої поширюється на всю її територію.

Поняття «територія України» визначається нормами національного та міжнародного права. Основні положення щодо цього поняття закріплено у статтях 1-6 Закону «Про державний кордон України» від 04.11.1991.

Кримінальне правопорушення визнається вчиненим на території України у таких випадках: якщо його було почато, продовжено, закінчено або припинено на території України; якщо його виконавець або хоча б один із співучасників діяв на території України (частини 2, 3 статті 6 КК України).

Відтак, за змістом цього принципу юрисдикція України поширюється лише на кримінальні правопорушення, вчинені на її території.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у просторі визначається також на підставі принципу громадянства, який полягає в тому, що громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за КК України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 7 КК України).

Аналіз наведених положень кримінального процесуального та кримінального закону в їх системній сукупності вказує на необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, дізнавачем, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації про кримінальне правопорушення на основі вищенаведених критеріїв, в тому числі і критерію належності правопорушення до юрисдикції України.

У протилежному випадку особа, уповноважена на внесення відомостей до ЄРДР, буде позбавлена можливості виконати вимоги частини 5 статті 214 КПК України щодо внесення до ЄРДР викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та визначення попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення, а орган досудового розслідування не зможе визначитись з предметом доказування у кримінальному провадженні, а відтак зміст такого кримінального провадження не буде відповідати засаді законності.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення не відповідає також завданням кримінального провадження, оскільки призводить до розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що не дозволяє концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знижує ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнює охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень, а також порушує права та законні інтереси осіб, згаданих у таких повідомленнях, які незаконно і необґрунтовано залучаються в орбіту кримінального процесу.

Такий висновок узгоджується з рішенням Конституційного Суду України від 17.06.2020 у справі № 3-180/2018 за конституційною скаргою ОСОБА_7 , у пункті 5 мотивувальної частини якого зазначено, що встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 (справа N 761/20985/18, провадження N 51-8007км18) також наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Дослідженням змісту заяви ОСОБА_4 установлено, що наведені у ній обставини не вказують на вчинення на території України дій, що утворюють склад будь-якого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд не вбачає в діях уповноважених осіб органу досудового досудового розслідування ознак неправомірної бездіяльності, а відтак немає і підстав для зобов`язання вносити відомості за цією заявою до ЄРДР.

На підставі викладеного, керуючись статтями 117, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду зі скаргою на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: