Вирок
Іменем України

16.11.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого- судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Теофіпілка, Козівського раону, Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, в умовах особливого періоду, 08.01.2020 не з`явився вчасно на службу без поважних причин в розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та по 01.09.2021 ухилявся від несення військової служби, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження таких визнано недоцільним. У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив що, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , за контрактом, не з`явився вчасно на службу 08.01.2020р. та ухилився від несення військової служби по 01.09.2021р. Дозволу командира на відлучення з військової частини не отримував і не звертався до нього. У цей час ОСОБА_3 перебував за місцем проживання. Не повернувся на військову службу, бо спершу не мав грошей, пізніше виникали конфлікти у сім`ї. Розуміє, що вчинив неправильно, щиро кається.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем за контрактом, не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутній на військовій службі з 08.01.2020 р. по 01.09.2021р. в умовах особливого періоду. Доказів щодо поважності нез`явлення вчасно на службу у військову частину обвинуваченим суду не подано.
Судом встановлено обставину, яка відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання: щире каяття обвинуваченого.
Обставини, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлені.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставину, яка пом`якшує покарання: щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який згідно з характеристокою за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем служби характеризується негативно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах згідно з довідками не перебуває, раніше не судимий.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк та розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті.
Враховуючи пом`якшуючу обставину: щире каяття, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно за місцем проживання та негативно за місцем служби, раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах, установлених у санкції статті особливої частини КК України, у вигляді позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Зазначене покарання, на думку суду, необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст.373, 374, 376 КПК України, ст.63,65, 66, 69-1, 75, 76 КК України, - суд

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за даним вироком покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з ч.3 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_3 в період іспитового строку покласти на командира в/ч за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення - на орган пробації за місцем проживання.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Львівського апеляційного суду суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1