ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/1447/21
Номер провадження: 11-кп/819/238/22
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
17 лютого 2022 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0000249 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , прокурора у провадженні ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаним вироком

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Велика Олександрівка Великоолександрівського району Херсонської області, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки згідно ч.1 п.п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст.76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Суд встановив, що ОСОБА_6 31 травня 2021 року в період часу з 15:41:20 по 15:41:30 год. на вул. Братська в смт. Велика Олександрівка Бериславського (Великоолександрівського) району, здійснюючи стоянку технічно справного керованого нею транспортного засобу автомобіля марки «RENAULT» моделі «LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ухилі (спуску) біля будівлі № 6 вказаної вулиці, у порушення вимог п. 15.7 Правил дорожнього руху України, проявила неуважність та безпечність до дорожньої обстановки не вжила заходів по виключенню можливості для самовільного руху транспортного засобу, внаслідок чого о 15:49:27 год. відбувся неконтрольований рух автомобіля на спуск з подальшим наїздом на пішохода ОСОБА_9 .

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 182 НК від 21.10.2021 року спричинено тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.

Вказані наслідки знаходяться в причинному зв`язку з порушенням зі сторони водія автомобіля марки «RENAULT» моделі «LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 15.7. На спусках і підйомах, де спосіб поставлення не регламентується засобами регулювання руху, транспортні засоби необхідно ставити під кутом до краю проїзної частини так, щоб не створювати перешкод іншим учасникам дорожнього руху і виключити можливість для самовільного руху цих засобів.

На таких ділянках допускається ставити транспортний засіб уздовж краю проїзної частини, повернувши керовані колеса таким чином, щоб виключалась можливість самовільного руху транспортного засобу.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Доводи та вимоги апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 просить вирок змінити, пом`якшити покарання та зменшити його розмір, призначивши ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд не в достатній мірі врахував відомості про особу винної, яка вчинила злочин з необережності, щиро розкаявся у вчиненому, має позитивні характеристики з місця проживання та роботи, стійкі соціальні зв`язки, вживала заходів щодо лікування потерпілого та відшкодування заподіяної злочином шкоди, тому призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та її особі внаслідок суворості.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 висуває аналогічні вимоги та викладає аналогічні доводи на обґрунтування апеляційних вимог. Просить вирок змінити та не призначати ОСОБА_6 додаткове покарання, встановивши мінімальний іспитовий строк.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні ОСОБА_8 вказує на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок його м`якості.

В обґрунтування доводів скарги указав на те, що суд, призначивши обвинуваченій ОСОБА_6 основне та додаткове покарання звільнив останню від відбування даних покарань з випробуванням, чим неправильно застосував положення ст. 75 КК України, які можуть бути застосовані лише щодо основного покарання.

Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 п.п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст.76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Позиції сторін

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу прокурора у провадженні, просила скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке належить відбувати реально. Проти задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілого заперечувала.

Обвинувачена ОСОБА_6 , її захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримали апеляційні скарги захисника та потерпілого, просили пом`якшити призначене обвинуваченій покарання.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином.

Мотиви суду

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції в частині обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації її дій учасниками судового розгляду не оспорюються, підстав для виходу за межі апеляційних скарг в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що проявилося у необґрунтованому звільненні ОСОБА_6 від відбування призначеного додаткового покарання, колегія суддів вважає їх переконливими та такими, які ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зі змісту положень ст. 75 КК України вбачається те, що звільнення від відбування покарання може застосовуватись лише щодо тих покарань, які перелічені в ст. 75 КК України, тобто таке рішення може бути ухвалене лише щодо основного покарання. Звільнення від відбування призначеного додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Між тим, як вбачається з вироку, призначивши ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинувачену від відбування покарання із випробуванням. Формулювання звільнення обвинуваченої від відбування покарання із випробуванням, яке було застосоване судом у вироку, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_6 була звільнена як від основного, так і від додаткового покарання, що вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідно до п.2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку в частині призначеного покарання.

Разом з цим, суд визнає частково обґрунтованими доводи апеляційних скарг захисника та потерпілого про те, що призначення ОСОБА_6 додаткового покарання на максимальний строк, зважаючи на обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди, позицію потерпілого, відсутність обставин, які його обтяжують, не відповідає особі обвинуваченої та є явно несправедливим внаслідок суворості.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір призначеного ОСОБА_6 додаткового покарання, встановивши його у мінімальному розмірі на строк 1 рік.

Разом з цим, апеляційні вимоги захисника та потерпілого про зменшення розміру основного покарання на 6 місяців позбавлення волі та іспитового строку до 1 року задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційних скаргах на те, що суд призначив ОСОБА_6 явно несправедливе покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, та встановив максимальний іспитовий строк, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, захисник та потерпілий не наводять переконливих мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом видом і розміром основного покарання та тим розміром та видом, які вони просять призначити.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк, ближчий до мінімального та звільнивши її від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка раніше не судима, характеризується позитивно, свою вину визнала та щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, надавала допомогу потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував думку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання та його реальному відбуттю.

Вказані обставини дали підстави суду першої інстанції для призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі у розмірі, близькому до мінімального та апеляційному суду для зменшення розміру додаткового покарання до 1 року позбавлення права керування транспортними засобами.

Встановлення судом першої інстанції максимального іспитового строку відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який хоч і є необережним, однак наслідком якого стало заподіяння потерпілому чисельних тяжких тілесних ушкоджень (множинних переломів ребер, двобічних забоїв легень з розвитком травматичного гемопневмотораксу та посттравматичного лівобічного брахіоплекситу; закритого перелому правої сідничної кістки з переходом на вертлюжну впадину, підкапсульну гематому лівої нирки, травматичного вивиху правого стегна, множинних саден тулуба, голови, колінних суглобів з розвитком коми ІІІ, дихальної недостатності та травматичного шоку важкого ступеню, постгеморагічної анемії середнього ступеню тяжкості, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_6 основного покарання у розмірі, близькому до мінімального та звільнення від відбування покарання з випробуванням з встановленням максимального іспитового строку є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженої, відповідає меті покарання, є співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам. Крім того, воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування або зміни судового рішення в іншій частині, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , прокурора у провадженні ОСОБА_8 підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404, 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , прокурора у провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 (три) роки.

На підставі ч.1 п.п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 протягом іспитового строку наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3