Справа № 589/2132/20
Провадження № 1-кп/589/280/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який уродженець м. Глухова Сумської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючий, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Глухівської міської ради як особа, яка має на вихованні дитину з інвалідністю, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 12.04.2020 року близько 18.56 год. на розі вул. Знаменська та вул. Садовий Бульвар, що в м. Шостка Сумської області, зустрівся з раніше знайомим ОСОБА_6 . Під час бесіди між останніми зав`язалася словесна сварка. ОСОБА_6 , не бажаючи продовжувати розмову з ОСОБА_4 , почав рухатися до свого автомобіля, який стояв неподалік. В цей час ОСОБА_4 вхопив ОСОБА_6 за кисть правої руки та різко розвернув до себе обличчям. Після чого ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_6 за тулуб та міцно притиснув до себе, таким чином, обмеживши рухи останнього. В подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи та бажаючи настання наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, умисно вкусив ОСОБА_6 за ліве вухо та, приклавши зусиль, відкусив його верхню частину.
В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 умисно спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: укушеної рани лівого вуха (з ампутацією завитка вушної раковини), з відсутністю верхньої частини хряща, по верхньому краю якого розташований рубець. Дане тілесне ушкодження кваліфікуються як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, так як для його загоєння потрібен строк більше 6, але менше 21 доби.
Разом з тим, таке ушкодження є незгладимим, так як для його усунення потрібно оперативне втручання (косметична операція). Вказане тілесне ушкодження зі спливом часу або під впливом нехірургічних методів лікування не зникне та суттєво не змінить своїх властивостей, та за своїм характером надає обличчю ОСОБА_6 страхітливий і такий, що відштовхує, вигляд.
З урахуванням викладено, вказане тілесне ушкодження призвело до непоправного знівечення обличчя ОСОБА_6 , а отже відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином умисні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину не визнав, просив його виправдати, посилаючись на те, що він діяв в умовах необхідної оборони.
Пояснив, що 12 квітня 2020 року в центрі міста біля колеса огляду він зустрівся з ОСОБА_8 . Останній хотів віддати дитячий велосипед, а він хотів поспілкуватися з ОСОБА_8 з приводу того, що він ображає його дружину. Спілкування не вийшло та переросло в сварку. Потім ОСОБА_8 напав на нього, а саме з розбігу збив з ніг, від чого він упав на землю та тимчасово втратив свідомість. Прийшов себе через певний час та зрозумів, що ОСОБА_8 лежить на ньому і намагається його душити. Обличчя ОСОБА_8 при цьому лежало на його обличчі, він відчув загрозу життю, важкість дихання, а тому вкусив його за вухо, щоб вивільнитися. Коли вчиняв ці дії був у напівпритомному стані. Саме з цих підстав не відштовхувався руками, а вчинив укус. Після цього ОСОБА_8 встав з нього та відійшов. Почав кричати, викликати поліцію. Він в цей час побачив, що злякалася його дружина та дитина, зрозумів, що треба покидати місце події, оскільки там загрожує йому небезпека. Петренко почав його переслідувати, кликати, щоб він зупинився, казав, щоб він дочекався поліції та швидкої. Разом з тим, він сів до автомобіля та поїхав додому в м. Глухів, так як відчував загрозу життю. Там звернувся до лікарні на наступний день та його помістили на стаціонарне лікування. В результаті нападу у нього відбувся струс мозку та він отримав інші тілесні ушкодження.
Щодо безпосереднього нападу ОСОБА_8 більш детально пояснив, що той лежав всім тілом на ньому, обличчям притискався до його обличчя, намагався таким чином його задушити і це заважало йому дихати. Потім уточнив, що йому заважало дихати також натискання на грудну клітину. Його руки були знизу, одну хтось притискав ногою, а іншою він обхопив ОСОБА_8 або вона просто лежала (точно не пам`ятає). Руки ОСОБА_8 обхоплювали його тіло, не давали вивільнитися, тому він і душив його обличчям, а не руками, яке притиснув його обличчя до асфальту. Саме через такі обставини, він був змушений його вкусити, щоб звільнитися. Не намагався звільнитися руками, а вкусив бо не міг нормально думати і усвідомлювати що відбувається через напівзатьмарену свідомість. Уточнив, що свідомість не втрачав після падіння, а був у напівсвідомості.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, вона доводиться сукупністю досліджених та нижченаведених доказів.
Так, згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 12 квітня 2020 року, ОСОБА_6 повідомив про те, що в цей день близько 18.56 год біля буд. АДРЕСА_2 йому було нанесено тілесні ушкодження. Підозрює ОСОБА_9 .
Згідно висновку експерта № 68 від 12 травня 2020 року оглядом експерта виявлено у ОСОБА_6 відсутність верхньої частини хряща довжиною 4 см на лівій вушній раковині у вигляді дефекту, по верхньому краю якого розташований рубець. ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні з 12.04.2020 по 27.04.2020 з діагнозом: укушена рана вуха (з ампутацією завитка вушної раковини). Дане ушкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, так як для його загоєння потрібен строк більше 6, але менше 21 доби. Дане ушкодження є незгладимим, так як для його усунення потрібно оперативне втручання (косметична операція). Ушкодження могло утворитися у вказаний у постанові строк, тобто 12.04.2020 року.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 вказав, що з Овчинником до вказаної події особисто знайомим не був. Знав тільки, що він проживає разом з його колишньою дружиною ОСОБА_10 . Ніяких неприязних стосунків на той час до нього не мав. Зазначив, що за час перебування в шлюбі з ОСОБА_10 в них народився син ОСОБА_11 . Після розірвання шлюбу за спільною домовленістю син став мешкати тиждень з матір`ю, тиждень з батьком.
12 квітня 2020 року приблизно о 17.00 год він привіз свого сина ОСОБА_11 до будинку, де він мешкає разом з матір`ю. Через пів години після цього, подзвонив син і попрохав привезти йому велосипед. Через деякий час, вирішивши свої проблеми, він привіз сину велосипед на центральну площу міста, яка розташована по АДРЕСА_1 в машині та чекав на сина. Син йшов разом з матір`ю, племінницею матері та співмешканцем ОСОБА_12 . Син підійшов ближче, забрав велосипед та поїхав. ОСОБА_13 забажав поговорити та запропонував відійти в бік від людного місця. Вони відійшли до кавового кіоску. ОСОБА_13 запитав, які у нього є претензії до ОСОБА_14 (колишньої дружини потерпілого, співмешканки ОСОБА_15 ), чому вона плаче по ночах. На що він відповів, що головна проблема в неї це дитина, оскільки тривалий час їх син ОСОБА_11 не хотів йти до матері і приблизно півтора роки, доки тривав процес розлучення, проживав разом з ним. І тільки останнім часом став погоджуватися ходити до матері. ОСОБА_15 став вказувати на те, що саме ОСОБА_16 у цьому винний, ображати його. Не бажаючи більше підтримувати розмову і вислуховувати в свій бік образи, ОСОБА_8 розвернувся і став рухатися в бік свого авто, але, зробивши декілька кроків, ОСОБА_15 схопив його за руку і підтягнув до себе. Зробивши захват шиї рукою, притиснув його до себе. Від вказаних дій потерпілий трохи розвернувся і опинився лівим боком до ОСОБА_15 . В цей час ОСОБА_8 відчув хруст і різкий, пронизливий біль у лівому вусі. Вирвавшись від ОСОБА_15 , він побачив як той виплюнув шматок його вуха на землю. Тоді ОСОБА_8 розігнався і з усієї сили штовхнув головою в область грудної клітини ОСОБА_15 , тим самим поваливши його на землю. Потім сів на обвинуваченого, притиснувши його до землі своїм коліном. Ударів не наносив. Наголосив, що на той час перебував в стані шоку та афекту. Фізичну силу до ОСОБА_15 застосував з метою самозахисту, побоюючись, що обвинувачений продовжить наносити йому тілесні ушкодження, оскільки той мав фізичну перевагу над ним. В цей час повз них проходили його колишні сусіди, які побачили конфлікт, та колишня дружина. Сусід розтягнув їх. Коли вони стояли вже по різних боках, ОСОБА_13 схопився і кудись побіг. Після чого він підняв з асфальту шматок відкушеного вуха, поклав його до кишені і поїхав на своєму авто до лікарні разом з колишньою дружиною та сином. Коли приїхав до лікарні, йому стало погано і він втратив свідомість. Його забрали до операційної і там майже дві години робили операцію. Пришити шматок вуха лікарям не вдалось за можливе, оскільки за їх словами хрящова тканина не зростається, тому лікарі обрізали рвані краї вуха, щоб воно мало більш менш охайний вигляд. Після операції вухо довго не загоювалось, шви зняли тільки на третій тиждень. На сьогоднішній день вухо не болить, але воно втратило свій первинний вигляд. Є місця, де проходять нервові закінчення і дуже неприємно, коли до них доторкуються. З втратою частини вуха потерпілий зазначив, що втратив впевненість в собі. Зазначив, що дуже комплексує з цього приводу, бо всі звертають увагу на його вухо. Йому соромно ходити до перукарні, бо перукарі гидливо ставляться до його вуха, побоюючись до нього доторкнутися. Поряд з цим, він кожного дня відчуває пригнічення, дивлячись на себе в дзеркало, вважає, що вухо стало мати огидний вигляд, спотворює його зовнішність.
На теперішній час він дуже б хотів зробити собі косметичну операцію і вставити імплантат в вухо, що мати знову охайний, гарний вигляд, але на це йому бракує коштів.
На запитання захисника з приводу того чому він під час досудового розслідування повідомляв про те, що під час бійки вони з обвинуваченим перекочувалися по асфальту, періодично міняючись місцями, а в суді повідомляє про те, що він тримав обвинуваченого коліном та весь час був зверху, потерпілий пояснив, що покази надані ним на досудовому розслідуванні та ті, що дає під час допиту не відрізняються, а лише певним чином не так трактовані. Після того як він повалив ОСОБА_15 на землю, той намагався викрутитися, а потерпілий намагався його втримати. Цей процес він і назвав на слідстві, що вони під час бійки перекочувались. Припускає, що ОСОБА_15 міг якийсь час бути зверху, але він цього не пам`ятає.
Вчинку ОСОБА_15 пояснити не може. Приводу для ревнощів зі свого боку ніяким чином не давав. З обвинуваченим відносин жодних не підтримує, вони не примирились і більше не спілкувались.
Допита в якості свідка ОСОБА_17 пояснила, що ОСОБА_18 знає як колишнього сусіда. Овчинникова до того часу не знала.
12 квітня 2020 року вона разом з чоловіком та своєю дитиною йшли від її матері з вул. Чернігівської на вул. Марата до себе додому. Проходячи повз центральну площу міста, побачили сусіда ОСОБА_18 , який сидів в своїй машині. Потім до нього підійшов його син і ОСОБА_16 дістав йому з машини велосипед. Пройшовши певний проміжок дороги, вони почули крик ОСОБА_16 і її чоловік побіг на цей крик. Вона з дитиною залишилась стояти на місці, але розвиток подальших подій їй було добре видно. Подія, під час якої ОСОБА_16 захопили за шию та відкусили вухо, розгорталась біля кавового кіоску. У ОСОБА_16 з вуха одразу потекла кров. Потім вони продовжили бійку та опинились на пішохідному переході, де знаходилися на асфальті.
Детальніше про подію зазначила, що почула крик ОСОБА_16 , він кричав «боляче». Вона разом з чоловіком обернулись і побачили як ОСОБА_15 утримує захватом руки шию ОСОБА_16 , притиснувши до себе спиною в положенні стоячи. Самого моменту укусу вуха вона не бачила, побачила тільки рану і кров на вусі у ОСОБА_16 . Чоловік побіг їх рознімати. Коли добіг, то вони вже лежали на пішохідному переході. ОСОБА_16 лежав знизу, а ОСОБА_15 на ньому зверху. Момент, коли вони впали, вона не побачила. Коли їх вдалося розійняти, то ОСОБА_15 побіг, а ОСОБА_16 підняв відкушене вухо, посадив до машини колишню дружину та сина і вони поїхали до лікарні. Після цього вони з чоловіком пішли додому. Тілесних ушкоджень окрім відкушеного вуха на тілі ОСОБА_16 не бачила, також не бачила на тілі ОСОБА_15 будь-яких тілесних ушкоджень. Їй відомо, що конфлікт між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 стався з приводу колишньої дружини останнього. Чи наносили вони під час перепалки один одному інші тілесні ушкодження, вона не бачила. Моменту як вони падали на пішохід вона також не бачила. На її погляд, вухо ОСОБА_16 тепер має жахливий, огидний вигляд.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 вказав, що з ОСОБА_15 не знайомий, а ОСОБА_16 знає як свого колишнього сусіда. Неприязних чи дружніх відносин з даними особами не має.
Так, 12 квітня 2020 року він разом з дружиною та їх дитиною повертались додому від матері дружини. Проходили повз кавовий кіоск, що розташований біля центральної площі міста по вул. Садовий бульвар. Побачили Олексія, який сидів в своїй машині. Неподалік зустріли колишню дружину ОСОБА_16 , яка йшла разом з сином та ОСОБА_15 . ОСОБА_16 дістав сину з машини велосипед. Як до ОСОБА_16 підійшов ОСОБА_15 не бачив, бо був вже метрів за 100 від них. Коли вони з дружиною дійшли до дерева метрів за 100-150 від них, почули спочатку лайку, а потім крик ОСОБА_16 . Обернувшись, побачив, що ОСОБА_15 утримує ОСОБА_16 рукою за шию. При цьому ОСОБА_8 стоїть спиною і кричить «боляче». Було видно, що голова ОСОБА_15 знаходиться з боку і він його кусає. Що ОСОБА_16 відкусили вухо, зрозумів коли добіг до них. У ОСОБА_16 текла кров з вуха, а на асфальті лежав відкушений шматок вуха. Коли він добіг, щоб їх рознімати, то вони вже лежали на асфальті. Але того моменту як вони впали, не бачив. ОСОБА_16 був знизу, а ОСОБА_15 на ньому. Вони дуже зціпились і щоб їх розняти, свідку довелось наступити комусь на руку. Коли їх розняв, вони ударів один одному не наносили, між ними була лише словесна перепалка, яка тривала приблизно 2 хвилини, потім ОСОБА_15 кудись побіг, а ОСОБА_16 підняв шматок відкушеного вуха, сів до машини та поїхав до лікарні разом з сином. Свідок забрав велосипед і пішов додому разом із своєю сім`єю. Тілесних ушкоджень на ОСОБА_16 окрім відкушеного вуха не бачив, на ОСОБА_15 також не помітив будь-яких тілесних ушкоджень. Вважає, що вухо ОСОБА_16 тепер має спотворений вигляд.
Оцінивши сукупність досліджених доказів, суд вважає, що вина ОСОБА_20 у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 доведена в повному обсязі.
Судом також було досліджено такий доказ як слідчий експеримент за участю потерпілого, проведений 29.04.2020 року, однак на підставі ст. 95, 98, 240 КПК України та постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду № 740/3597/17 від 14 вересня 2020 року, суд визнає цей доказ недопустимим, оскільки слідчий експеримент, який полягає лише в повідомленні відомостей про факти, які мають значення для кримінального провадження, і не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, має розцінюватися як повторний допит і не може мати в суді доказового значення
В даному випадку під час слідчого експерименту відбувся повторний допит потерпілого, під час якого ніякого відтворення обстановки, подій, випробувань не проводилось.
Поряд з цим при оцінці доказів, визнаних судом належними та допустимими, суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, поза розумним сумнівом.
Невизнання вини ОСОБА_4 суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.
Так, потерпілий під час судового розгляду давав послідовні показання про те, що саме ОСОБА_20 розпочав з ним бійку, притиснувши силою рукою його за шию та здійснив укус вуха, перебуваючи в такому положенні позаду нього. Вже після вказаних подій, потерпілий повалив обвинуваченого на землю, побоюючись продовження протиправної поведінки з боку обвинуваченого.
Вказані показання підтверджуються показаннями свідків, які зазначили, що дійсно ОСОБА_4 спочатку захопив ОСОБА_21 за шию, а вже потім вони опинилися на асфальті.
А отже є неправдивими показання ОСОБА_4 що ОСОБА_6 перший на нього напав та одразу повалив на землю.
Також не підтверджуються показання обвинуваченого про те, що він вкусив ОСОБА_6 , перебуваючи в положенні лежачи під натиском його тіла.
Як зазначив свідок ОСОБА_19 , ОСОБА_6 почав кричати, що йому боляче саме тоді, коли ОСОБА_4 захопив його рукою за шию та нахилився боком до голови потерпілого, здійснивши укус. Обоє свідків вказали, що кров у ОСОБА_16 з`явилася ще до того моменту як він та обвинувачений опинились на землі. І те, що ОСОБА_4 кусав ОСОБА_6 саме лежачи на асфальті, жоден із свідків не підтвердив.
Судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання потерпілого та свідків, так само не надано суду доказів, що їх спростовують. Репутація цих осіб не дискредитована, довіра до їх показань не підірвана, а приводів для обмовляння обвинуваченого не встановлено.
Тому посилання обвинуваченого на те, що потерпілий надає неправдиві показання в своїх інтересах та в його інтересах надають неправдиві показання свідки є безпідставними.
Те, що потерпілий та свідки були нетривалий час колишніми сусідами саме по собі не може свідчити про їх зацікавленість у наданні завідомо неправдивих свідчень, будучи попередженими про кримінальну відповідальність.
Крім того в судовому засіданні обвинуваченому було надано право допитати цих осіб із одночасним забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування їх показань, однак він своє право реалізував відмовившись задавати потерпілому та свідкам питання.
Не заслуговують на увагу посилання адвоката на те, що пояснення свідків в повному обсязі не можна брати до уваги через те, що вони повідомили, що під час перебування потерпілого та обвинуваченого на асфальті саме обвинувачений був зверху над потерпілим, що суперечить показання останнього.
Ці розбіжності у показаннях є не суттєвими, вони не впливають на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину та не сталять під сумнів пояснення щодо загальної картини події злочину. Крім того, потерпілий повідомив, що під час бійки вони з обвинуваченим, тримаючись один за одного, переміщувалися. Відповідно, такі обставини в сукупності з хвилюванням та особливостями суб`єктивного сприйняття бійки, яку розпочав обвинувачений, могли залишити в пам`яті саме такі спогади.
Інші показання свідків є послідовними, логічними та узгоджується з показаннями потерпілого. Тому суд не вправі їх відкидати.
Показання ж обвинуваченого в повному обсязі протирічать усім доказам в їх сукупності, які покладені в основу обвинувачення визнаного судом доведеними.
Крім того, такі покази в певній їх частині позбавлені логічного змісту та є малоймовірними.
Зокрема, такими суд вважає показання обвинувачення про те, що ОСОБА_8 , перебуваючи на ньому зверху, намагався його душити саме обличчям, притиснувшись до його обличчя, а не використовував при цьому руки, лікті чи коліна, що було б більш ймовірним та схожим на правду. Також є малоймовірним той факт, що, відчувши тяжкість при диханні, будучи у напіпритомному стані, обвинувачений не намагався інстинктивно відштовнути потерпілого рукою, яка була вільною, що є звичайною реакцією людини, а намагався припинити удушення шляхом укусу.
Вказана версія не переконання суду є неспроможною.
Оскільки суд не приймає дані пояснення до уваги, тому повністю відкидає версію захисту про те, що обвинувачений діяв в межах необхідної оборони.
Згідно зі ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
У даному ж випадку судом встановлено, що обвинувачений перший застосував до потерпілого насильство та наніс тілесні ушкодження до того моменту, коли потерпілий повалив його на землю.
Відповідно, дії ОСОБА_4 по відкушеною вуха не були діями особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання.
Досліджена судом копія висновку експерта № 35 від 15.05.2020 року про те, що на тілі ОСОБА_4 наявні тілесні ушкодження, жодним чином висновки суду з цього питання не спростовує.
Між обвинуваченим та потерпілим дійсно виникла бійка, що могло призвести до отримання тілесних ушкоджень, однак судом не встановлено, що обвинувачений отримав ці ушкодження саме при тих обставинах, на які він послався, а саме в умовах необхідної оборони.
Не погоджується суд і з доводами захисту про те, що отримане ОСОБА_6 тілесне ушкодження не є тяжким тілесним ушкодженням через відсутність підстав вважати його непоправним знівеченням обличчя.
Травма може бути розцінена, як тяжке тілесне ушкодження, якщо її буде визнано такою, що непоправно знівечила обличчя.
Під поправністю ушкодження слід розуміти значне зменшення вираженості патологічних змін (рубця, деформації, порушення міміки тощо) з часом чи під дією не хірургічних засобів. Коли ж для усунення необхідне хірургічне втручання (косметична операція), то ушкодження обличчя вважається непоправним.
Непоправне знівечення обличчя може бути результатом: обливання обличчя кип`ятком, кислотою чи іншою речовиною; заподіяння глибоких чи значної кількості мілких шрамів за допомогою гострих предметів; обрізання вух чи носа тощо. Такі ушкодження надають обличчю вигляд ненормальний, не властивий людському образу і незвичний для сторонніх осіб, неприємний, страхітливий, огидливий та такий, що відштовхує. При цьому крім фізичної шкоди, такі ушкодження заподіюють потерпілому значну психічну травму, оскільки ця обставина принижує потерпілого, викликає в нього тяжкі душевні переживання, муки.
Для оцінки знівечення обличчя також судом беруться до уваги наступні фактори: вік потерпілого, наслідки, які відобразились на фізичному рівні, спосіб життя, психологічний стан та емоційне відношення до ушкоджень, загальноприйняті уявлення про вигляд людини, ознаки огидності та потворності.
Дослідивши дані, які містяться у висновку експерта, згідно яких локалізація та морфологічні особливості тілесного ушкодження у потерпілого свідчать, що дане ушкодження є невиправним, тобто таким, для усунення якого необхідне оперативне втручання (косметична операція), оцінивши зовнішній вигляд потерпілого, взявши до уваги його молодий вік, спосіб життя, а саме те, що його робота повязана з контактами з людьми, врахувавши показання потерпілого, який вважає свій вигляд огидним, таким, що спотворює його обличчя, відчуває психологічний дискомфорт через реакцію оточуючих, врахувавши пояснення свідків, які також вважають, що вигляд потерпілого викликає огиду, а також виходячи із загальноприйнятих уявлень про вигляд людини, суд вважає непоправне ушкодження обличчя потерпілого таким, що знівечує його та надає огидного вигляду.
А тому суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення є повністю доведеним.
В порядку ст. 337 КПК України судом лише виключено з обвинувачення посилання на те, що сварка між обвинуваченим та потерпілим виникла на ґрунті ревнощів, оскільки такі обставини жодним із доказів не підтверджуються.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд призначаючи покарання обвинуваченому бере до уваги тяжкість злочину, його характер, відсутність помякшуючих покарання обставин, ті обставини, що обвинувачений сам ініціював конфлікт з потерпілим та не розкаявся у вчиненому, а тому вважає, що йому слід призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Разом з тим, при призначенні покарання суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий, даних про негативну характеристику не має, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, одружений, має двох малолітніх дітей, одна з яких є дитиною інвалідом.
Крім того, враховуючи особливості обставин справи, суд зважає і на те, що, хоча тілесні ушкодження отримані потерпілим і є непоправним знівеченням обличчя, однак ступіть знівеченні не призвів до повної зміни зовнішності, неможливості керувати мімікою обличчя чи втрати соціальних зв`язків. Також по справі відсутні обставини, що обтяжують покарання.
Сукупність даних про особу обвинуваченого і вказаних обставин справи дає суду підстави для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, надавши можливість виправитися не перебуваючи в ізоляції від суспільства.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки.
Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1