Справа № 567/1511/21 .
У Х В А Л А

24.11.2021 м. Острог

Слідчий суддя

Острозького районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 09.11.2021

встановила:

до Острозького районного суду Рівненської області надійшла скарга представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність органу досудового розсідування ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення.
В обґрунтування скарги зазначає, що в порушення вимог ст.214-217 КПК України, Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 року №69 та Конституції України, уповноваженою особою ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області не було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 09.11.2021. Просить зобов`язати ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Вказує, що 09.11.2021, в порядку ст. 214, 217 КПК України він, діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме за фактом подання ОСОБА_5 та іншими не встановленими особами, до суду підроблених документів розписки та двох заяв від імені ОСОБА_3 , що на його думку, містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України, однак вказані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.
Таким чином вважає, що службові особи ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області при розгляді та вирішенні його заяви про вчинення кримінального правопорушення, вчинили бездіяльність, що полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення.
В судове засідання скаржник не з`явився, ва поданій на адресу суду заяві просить зійснювати розгляд скарги по суті на підставі наявних в справі матеріалів.
Представник ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області та прокурор в судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, надали матеріали перевірки за вказаною заявою.
Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити слідчий суддя з метою дотримання прав, свобод та інтересів учасників провадження та забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності особи, яка подала скаргу, та представника особи, бездіяльність якої оскаржується.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшла до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
Пунктом 15 ч.1 ст.7 КПК України передбачено принцип змагальності сторін у кримінальному провадженні та свободи у поданні ними до суду своїх доказів та доведенні перед судом їх переконливості.

Надаючи оцінку доводам скаржника, слідчий суддя виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_3 оскаржує бездіяльність ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей по заяві від 09.11.2021 по факту подання підроблених документів, що, на його думку, містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Частиною 1 ст.214 КПК України, встановлено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З наведеного вбачається, що слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані внести до ЄРДР тільки таку заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені частиною 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Так, відповідно до вимог ч. 1 та п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність у таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події такого кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Такими даними є посилання у заяві або повідомленні про кримінальне правопорушення на фактичні обставини, що підтверджують наявність складу відповідного кримінального правопорушення.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Об`єктивна сторона злочину - це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно-небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діянням та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.

Таким чином, до ЄРДР, крім іншого, вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого злочину, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться в повідомленні про злочин, за відповідними статтями Кримінального кодексу України (склад злочину).

При цьому, об`єктивна сторона злочину має три обов`язкові ознаки: 1) діяння - певні дії або бездіяльність суб`єкта; 2) наслідки, що виявляються у завданні шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам; 3) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Відсутність хоча б однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину.

Згідно з п.1 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016 року №139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

У своїй заяві про злочин від 09.11.2021 ОСОБА_4 зазначив, що згідно рішення Острозького районного суду від 21.09.2011 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки.
Також вказав, що в ході ознайомлення з матеріалами судової справи №2/1713/393/11 ОСОБА_3 виявив розписку про повідомлення про дату та час розгляду судової справи та заяву про ознайомлення з матеріалами справи, а також заяви про визнання позову та розгляд справи без його участі, які він, як зазначає скаржник, не складав та не підписував. Вважає, що дані докази були помилково оцінені судом як належні, що стало підставою для ухвалення рішення на користь ОСОБА_5 .
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом (ч.1 ст. 2 КПК України).

Так, частиною ч.4 ст.358 КК України передбачено відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до Примітки до ст.358 КК України, під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Слідчий суддя, не оцінюючи наявності або відсутності складу кримінального правопорушення, приходить до висновку, що у заяві ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення таких об`єктивних даних, конкретних дій чи бездіяльності, які свідчать про ознаки вказаного кримінального правопорушення немає, а тому вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудового розслідувань і щодо них повинно проводитись досудове розслідування.
Також, у пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 зазначено, що у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

З матеріалів первірки за заявою ОСОБА_4 від 09.11.2021 вбачається, що дане звернення було зареєстровано в журналі єдиного обліку ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області за №4061 від 12.11.2021.

В ході розгляду даного звернення ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області було встановлено з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, що ОСОБА_3 починаючи з 2018 року звертався із заявою про перегляд заочного рішення від 21.09.2011, яка була залишена без задоволення. Окрім того протягом 2021 року ОСОБА_3 скаржився на дії та бездіяльність державного виконавця в ході виконання вказаного рішення та його скарги також були залишені без задоволення. Разом з тим в період з 2018 по 09.11.2021 ОСОБА_3 з повідомленнями та заявами про те, що вказані розписки та заяви складені та підписані не ним не звертався, та на момент ознайомлення з матеріалами справи та протягом трьох років після цього у нього жодних сумнівів щодо достовірності вказаних документів не було. Також у своїй заяві про злочин ОСОБА_3 не навів та не надав жодних доказів, які могли б вказувати на те, що ОСОБА_5 чи будь-яка інша особа могли підробити документи від його імені, тому у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внесення відповідної інформації до ЄРДР, перевірку по даних матеріалах припинено.

Зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, внесення відомостей до ЄРДР також врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, згідно з пунктом 2 глави 1 розділу ІІ «Порядок формування та ведення Реєстру» якого, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, сам факт подання заяви не може бути безумовною підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, водночас критерієм внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяв і повідомлень є наявність в них фактичних даних, які вказують на ознаки кримінального правопорушення.

Зі змісту заяви-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення від 09.11.2021, як і із змісту скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , не вбачається достатньо викладених обставин вчинення зазначеного ним кримінального правопорушення, а лише висловлено особисте судження ОСОБА_3 , та їх зміст фактично зводиться до переоцінки доказів у справі про стягнення аліментів з ОСОБА_3 і свідчить про його незгоду із рішенням Острозького районного суду від 21.09.2011.

До того ж, такі документи (розписки про повідомлення про розгляд справи, заяви про ознайомлення з матеріалами справи та визнання позову) не підпадають під ознаки офіційного документа, в розумінні ст.358 КК України. За наведених обставин слідчий суддя дійшла висновку, що повідомлення заявника від 09.11.2021, як і його скарга, у цілому не містять об`єктивних даних, котрі б свідчили про можливе вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985, п.57, Series A, №93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.306, 307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.318-380 КПК України за результатами яких постановлюється одна з таких ухвал про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Аналізуючи викладене, слідчий суддя, приходить до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, є необґрунтованою, а тому в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307 КПК України

ухвалила:

в задоволенні скарги представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 09.11.2021, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1