Дата документу 11.10.2021 Справа № 937/4411/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 937/4411/20 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/20/21 Доповідач 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

апелянта ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

розглянула 11 жовтня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що 30.07.2020 року слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_8 було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000263, внесеного до ЄРДР 05.05.2020 року, у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» складу кримінального правопорушення за ч.2 ст.365 КК України.

Свою скаргу мотивував тим, що співробітники ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» застосовують до нього фізичне та психологічне насильство з метою примусити його відмовитися від звернень до ДБР. Саме за цим фактом були внесені відомості до ЄРДР та постановою слідчого від 30.07.2020 закрите кримінальне провадження. Проте, на думку заявника, слідчий при розслідування вказаного злочину всупереч вимог КПК України не в повній мірі дослідив обставини кримінального провадження, зокрема, не прийняв заходи щодо визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ним, оскільки не призначив судово-медичну експертизу. Ігнорування слідчим вказаних обставин призвели до винесення незаконної і необґрунтованої постанови.

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги слідчий суддя дійшов висновку, що розслідування проведено повно, слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_8 було вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, постанова про закриття кримінального провадження винесена слідчим у відповідності з законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою, зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною. Звертає увагу суду, що копію ухвали слідчого судді отримав 05.11.2020 року. Доводи апеляційної скарги будуть вказані в судовому засіданні під час апеляційного розгляду.

Позиції учасників судового провадження.
ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник також підтримав апеляційну скаргу засудженого та наполягав на її задоволенні.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не були дотримані.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Стаття 284 КПК України передбачає підстави та умови для закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що в провадженні Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, перебувало кримінальне провадження №0000263, внесеного до ЄРДР 05.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, за фактом перевищення службових повноважень адміністрацією ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Відомості до ЄРДР були внесені органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 24.04.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді в порядку ч.1 ч.6 ст.206 КПК України з повідомленням про те, що адміністрація ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» застосовує до нього незаконні методи поводження з метою примусити відмовитись від звернень до ДБР. Для цього адміністрація ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» безпідставно переміщувала ОСОБА_7 до одиночної камери, перешкоджала у надсиланні його звернень та скарг до суду та інших державних органів, застосовувала фізичне та психологічне насильство. Також за результатами розгляду цього звернення було ухвалено рішення щодо доручення ТУ ДБР у м. Мелітополі провести дослідження фактів, про які повідомив суду ОСОБА_7 на предмет наявності в діях службових осіб ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» ознак кримінального правопорушення.

30 липня 2020 року слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_8 було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000263, внесеного до ЄРДР 05.05.2020 року, у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги слідчий суддя дійшов висновку, що розслідування проведено повно, слідчим було вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, постанова про закриття кримінального провадження винесена слідчим у відповідності з законом.

Проте, на думку колегії суддів, такі висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином не вмотивовані та є передчасними. Розглядаючи скаргу, слідчий суддя не надав належної правової оцінки доводам заявника щодо неповноти проведення слідчим досудового розслідування.

Так, розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення, так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи наявні передбачені ст.284 КПК України підстави для його закриття.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з повідомленням про вчинення відносно нього злочину, а саме, що адміністрація ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» застосовує до нього незаконні методи поводження з метою примусити відмовитись від звернень до ДБР. Для цього адміністрація ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» безпідставно переміщувала ОСОБА_7 до одиночної камери, перешкоджала у надсиланні його звернень та скарг до суду та інших державних органів, застосовувала фізичне та психологічне насильство.

На підставі ухвали слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 24.04.2020 року були внесені відомості до ЄРДР за №0000263 від 05.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, за фактом перевищення службових повноважень адміністрацією ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Відповідно до витягу з ЄРДР в графі «короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення» зазначено, що під час перебування ОСОБА_7 в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до нього застосовувались заходи психічного та фізичного насильства.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегії суддів вважає, що в процесі проведення досудового розслідування слідчим не були належним чином досліджені всі обставини кримінального провадження та не зібрані докази відповідно до ст. 93 КПК України, на підставі яких слідчий мав би встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, які викладав у своїй заяві ОСОБА_7 .

Наведені вище положення кримінального процесуального закону при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження слідчим були порушені, а наведені у скарзі обставини не в повній мірі стали предметом судового контролю. При дослідженні матеріалів кримінального провадження судовою колегією були встановлені певні обставини, які залишилися поза увагою суду.

Частиною 1, 2 ст.40 КПК України передбачено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

За змістом п.2 ч.5 ст.110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності, а формальне закриття кримінального провадження органом досудового розслідування лише з підстав закінчення строків, встановлених ст.219 КПК України за відсутності повного, неупередженого, ефективного досудового розслідування є неприпустимим.

Слідчий зобов`язаний вжити всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування, в тому числі звернутися з клопотанням до суду щодо продовження строку досудового розслідування в установленому порядку у разі неможливості до закінчення цього строку провести усі слідчі та процесуальні дії для встановлення всіх обставин кримінального провадження, а у випадку проведення слідчим всіх необхідних слідчих та процесуальних дій у разі встановлення відсутності, зокрема, складу кримінального правопорушення або виявлення інших підстав для закриття кримінального провадження - прийняти відповідне рішення.

Згідно з вимогами ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень статей 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Дослідивши зміст постанови слідчого від 30.07.2020 року, колегія суддів вважає її такою, що не відповідає вимогам ст.110 КПК України.

Закриваючи кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, слідчий надав оцінку лише доводам ОСОБА_7 про перешкоджання адміністрацією державної установи у надсиланні його звернень та скарг до суду та інших державних органів.

Перевіряючи ці доводи заявника слідчий звернувся з письмовим запитом до адміністрації ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та отримав відповідь, відповідно до якої з січня по травень 2020 року ОСОБА_7 направив до суду та інших органів державної влади 306 звернень та отримав на них 149 відповідей, тобто були предметом перевірки доводи ОСОБА_7 щодо перешкоджання у надсиланні його звернень.

Між тим, органом досудового розслідування не було перевірено всіх обставин, які були зазначені у заяві ОСОБА_7 , а саме в частині застосування фізичного та психологічного насильства щодо нього адміністрацією ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», не було допитано самого ОСОБА_7 , а також не встановлено інших осіб, які могли бути свідками зазначених подій. Проте, відомості до ЄРДР були внесені саме за фактом застосування відносно ОСОБА_7 заходів психічного та фізичного насильства.

Оцінюючи докази, Європейський суд з прав людини, як правило, застосовує критерій доведеності «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, п. 161, серія А, № 25). Проте така доведеність може випливати із сукупності достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою ознак чи схожих неспростовних презумпцій. Коли вся чи значна частина інформації щодо подій, про які йдеться, відома виключно органам влади, - як це має місце у справі щодо ув`язнених осіб, які перебувають під контролем органів влади, - і коли у таких осіб під час їхнього ув`язнення з`являються тілесні ушкодження, це породжує відповідні обґрунтовані презумпції щодо фактів. При цьому тягар доведення можна вважати покладеним на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що стосовно особи, яка позбавлена свободи, або взагалі, якій протистоять працівники правоохоронних органів, будь-яке застосування фізичної сили, яке не було викликано суворою необхідністю внаслідок власної поведінки особи, принижує людську гідність та є порушенням права, гарантованого статтею 3 Конвенції (рішення у справі «Рібіч проти Австрії», п. 38, рішення у справах «Мете та інші проти Туреччини», заява № 294/08, п. 106, від 4 жовтня 2011 року, «Ель-Масрі проти Колишньої Югославської Республіки Македонія», заява № 39630/09, п. 207, ЕСНR 2012, та «Буїд проти Бельгії», заява № 23380/09, п. 101, від 28 вересня 2015 року).

Коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, яке було таким, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це положення, взяте у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 цієї Конвенції гарантувати «кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Тобто, органи влади завжди повинні сумлінно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінального провадження або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень.

Не зважаючи на вищезазначене, слідчий дійшов висновку про відсутність складу злочину у діях посадових осіб ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», не обґрунтувавши цей висновок достатньо вагомими аргументами.

Крім того, в постанові взагалі відсутній опис фактичних обставин подій кримінального правопорушення, відсутні дані про проведення слідчих дій під час досудового розслідування, мотиви прийняття постанови та їх обґрунтування. В постанові не викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, не зазначено відповіді на порушені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Формальний підхід до перевірки доводів заявника є неприпустимим, а досудове розслідування має своєю метою досягнення ефективності шляхом проведення визначених главою 20 КПК України слідчих (розшукових) дій.

Однак на неповноту досудового розслідування слідчий суддя при винесенні оскаржуваної ухвали уваги не звернув .

Відповідно до положень п.п.1, 2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, висновок слідчого судді щодо повноти досудового розслідування є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а оскаржувана постанова слідчого не відповідає вимогам ст.110 КПК України, оскільки вона винесена без всебічного, повного та об`єктивного дослідження даних, на які є посилання ОСОБА_7 , що обумовлює скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді також підлягає скасуванню відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновку суду фактичним обставинам справи, з прийняттям нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_7 на постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополь, ОСОБА_8 від 30.07.2020 року про закриття кримінального провадження №0000263 від 05.05.2020 року, задовольнити.

Постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополь, ОСОБА_8 від 30.07.2020 року про закриття кримінального провадження №0000263 від 05.05.2020 року скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4