Дата документу Справа № 321/21/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 321/21/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/514/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 22 грудня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000451 від 21.09.2015 року, затвердженого прокурором Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури 29.12.2015 року, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення при наступних обставинах: 20.09.2015 року, приблизно о 12 годині, в світлу пору доби, в смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух по вулиці Запорізька від центру селища у напрямку міста Василівка, обравши швидкість руху приблизно 55-60 км/год. У той час, попереду в попутному напрямку рухався технічно справний скутер марки «YAMAHA» під керуванням ОСОБА_10 , швидкість руху якого складала приблизно 10-30 км/год.

В районі перехрестя вулиці Запорізька, що є головною дорогою, з вулицею Маяковського, що є другорядною дорогою, при маневрі ОСОБА_10 ліворуч з увімкненим лівим сигналом повороту на керованому ним скутері, водій ОСОБА_7 , об`єктивно спроможний був виявити небезпеку для руху, створену потерпілим ОСОБА_10 , який перед зміною напрямку руху скутера ліворуч, не переконався в безпечності руху, та виконав вказаний маневр. Проте, ОСОБА_7 , маючи технічну можливість запобігти зіткненню, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, та здійснив зіткнення зі скутером під керуванням водія ОСОБА_10 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події, потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому основи черепу, після травматичного невриту слухового та лицьового нерву, відкритого уламкового перелому великогомілкової та малогомілкової кісток, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

п.12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п.10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п.10.4: «Перед поворотом праворуч, ліворуч або розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, встановленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам.

За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю».

Як зазначено в обвинувальному акті, невідповідність вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України в діях водія автомобіля ОСОБА_7 знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Районний суд, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не доведено за критерієм «поза розумним сумнівом» наявність в діях ОСОБА_7 порушення Правил безпеки дорожнього руху та причинний зв`язок між цим діянням та наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , прийшов до висновку про необхідність виправдати ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправданий на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишено без розгляду.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що полягало у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню.

Просить повторно дослідити висновок авто-технічної експертизи № 659/15 від 02.12.2015 року, протокол огляду місця події від 20.09.2015 року, протокол додаткового огляду місця події від 06.11.2015 року з ОСОБА_7 , протокол від 06.11.2015 року слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 , вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про безпідставність врахування судом показань обвинуваченого через їх сумнівність, оскільки ОСОБА_7 надавав показання під диктовку, раніше вивчивши на пам`ять ті заміри та вихідні дані руху свого автомобіля, при яких останній «не винен» в ДТП.

Крім того, зазначає, що суд необґрунтовано врахував саме висновки додаткової судової авто-технічної експертизи № 9-491 від 03.09.2019 року лише з тих підстав, що вказане експертне дослідження є останнім за часом їх проведення, оскільки, на переконання апелянта, доказ має розглядатись за правилами належності та допустимості, у тому числі, щодо правдивості та перевіреності вихідних даних для проведення експертизи, а не за часом проведення експертизи.

Одночасно прокурор зауважує, що вихідні дані для наведеної вище експертизи отримані лише з показань обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду, які не є правдивими, оскільки, по-перше, не підтверджені ним під час слідчого експерименту, по-друге, надавались ним після більш ніж 4-х (чотирьох) років після події, що вказує на неможливість пам`ятати усі відстані та розрахунки, по-третє, суперечать вихідним даним, які надані ОСОБА_7 при огляді 06.11.2015 року на місці події після ДТП.

Окрім цього, апелянт вказує, що суд в порушення ст. 94, п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України лише перелічив у вироку докази сторони обвинувачення, не надавши їм ніякої оцінки, а також у порушення п. 3 ч. 1 ст. 411 КПК України за наявності суперечливих висновків судових авто-технічних експертиз № 659/15 від 02.12.2015 року та № 9-491 від 03.09.2019 року, показань обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих у суді та наданих при огляді місця події 06.11.2015 року, показань потерпілого ОСОБА_10 , наданих у суді, у вироку не зазначено належних мотивів, чому суд взяв до уваги одні докази і не врахував інші.

Вважає, що в порушення ст. 370 КПК України суд не навів належних та достатніх мотивів виправдання ОСОБА_7 .

Стосовно призначення обвинуваченому покарання, прокурор, посилаючись на відсутність у ОСОБА_7 каяття, його намагання уникнути кримінальної відповідальності, у тому числі, шляхом зміни своїх показань, відсутність будь-якого відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_10 , а також наслідки злочину у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, завдання йому каліцтва, пов`язаного з втратою слуху, вказує про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 75 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник вказує про необґрунтованість доводів апелянта, просить вирок суду залишити без змін.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпілий, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи дані обставини та думку інших учасників провадження щодо можливості подальшого судового розгляду, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_10 .

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні висловив підтримку доводам апеляційної скарги.
Захисник у судовому засіданні заперечувала доводам та вимогам апеляційної скарги. Зазначила, що відеозапис з відеореєстратора був у розпорядженні органу досудового розслідування з самого початку, але експертиза з дослідженням і цього доказу була проведена лише у суді.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та просив відхилити апеляційну скаргу прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно заявленого прокурором клопотання про повторне дослідження доказів, то судова колегія, заслухавши позиції інших учасників провадження, знайшла заявлене клопотання частково обґрунтованим.

При цьому, колегією суддів було повторно досліджено наявний в матеріалах кримінального провадження висновок автотехнічної експертизи № 659/15 від 02.12.2015 року (т. 1 а.п. 123-127).

Крім того, за клопотанням сторони захисту апеляційним судом повторно досліджено висновок судової комплексної комісійної фототехнічної та відеотехнічної експертизи № 5/6.1/214 від 14.05.2018 року (т. 3 а.п. 148-154), висновок додаткової судової автотехнічної експертизи № 9-491 від 03.09.2019 року (т. 4 а.п. 84-88) та відеозапис з відеореєстратора автомобіля «DAEWOO LANOS» із зображенням моменту ДТП (т. 3 а.п. 135).

За наслідком повторного дослідження доказів не знайдено невідповідностей висновків суду в їх аналізі.

Висловлюючи свою позицію в іншій частині заявленого клопотання про повторне дослідження протоколу огляду місця події від 20.09.2015 року, протоколу додаткового огляду місця події від 06.11.2015 року з ОСОБА_7 та протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 06.11.2015 року, прокурор вказав про надання формальної оцінки цим доказам та зауваживши на наданні вихідних данихОСОБА_7 .

Сторона захисту висловила заперечення заявленому клопотанню, посилаючись на вимоги ч.3 ст. 404 КПК України щодо підстав для повтороного дослідження доказів та зазначаючи, що всі експертизи призначалися за участю всіх сторін, всі вихідні дані обговорювалися усіма учасниками, всі клопогтіння прокурора та потерпілого були задоволені.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції наділений обов`язком повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження за чітко передбачених умов, а саме, у разі якщо вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що процесуальне законодавство передбачає виключні підстави для повторного дослідження доказів, які мають бути доведені ініціатором клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

Звертаючись до заявленого прокурором клопотання та відповідаючи на його доводи, судова колегія зауважує на тому, що останній не наводить визначених ч. 3 ст. 404 КПК України підстав для дослідження вказаних доказів, а фактично не погоджується із загальним висновком суду щодо визнання невинуватим обвинуваченого.

Сам по собі факт незгоди прокурора з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.

Жодної неповноти дослідження доказів або порушень в їх дослідженні судовою колегією не встановлено, всі клопотання розв`язувалися судом за участю учасників провадження, які у змагальному процесі висловлювали позицію. Судова колегія зауважує, що позиція прокурора про повторне дослідження доказів фактично продиктована незгодою із оцінкою доказів з боку місцевого суду, що не є передбаченою ч.3 ст. 404 КПК України підставою для повторного дослідження доказів.

Оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції в даному випадку не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось у суді першої інстанції, що буде порушенням закріплених ст.ст. 7, 22, 26 КПК України засадам кримінального провадження, за відсутності передбачених процесуальним законом підстав, апеляційна інстанція відхилила клопотання прокурора в частині дослідження протоколу огляду місця події від 20.09.2015 року, протоколу додаткового огляду місця події від 06.11.2015 року з ОСОБА_7 та протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 06.11.2015 року.

Будь-яких порушень з боку суду першої інстанції у дослідженні доказів чи неповноти у цьому питанні не встановлено, а тому виключних підстав для дослідження цих доказів не вбачається, оскільки в протилежному випадку будуть порушені закріплені ст.ст. 7, 9, 10, 22, 26 КПК України принципи щодо законності, рівності перед законом і судом, змагальності сторін та диспозитивності.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові ЄУ № 154/2975/17 (провадження 51-437км20) від 16.03.2021 року, згідно якої незгода сторони обвинувачення, зокрема з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.

Одночасно з цього питання, відповідно до ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судова колегія зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, зокрема викладеної у рішенні у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року, згідно якої повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги, апеляційна інстанція виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, його доводи зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження у судовому рішенні.

Висновки суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, є належним чином мотивованими, а вирок суду - законним та обґрунтованим.

Такий висновок місцевого суду ґрунтується на досліджених під час судового розгляду доказах у їх сукупності, наданих сторонами обвинувачення та захисту, яким дано належну оцінку, які не доводять винуватість ОСОБА_7 у висунутому йому обвинуваченні.

Доводи сторони обвинувачення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, є непереконливими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно із ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із рішенням Європейського Суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У відповідності до сформованої судової практики з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку зазначається про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неупереджено, всебічно, повно дослідивши надані учасниками процесу докази в їх сукупності, обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок.

Колегією суддів не встановлено упередженого ставлення суду до учасників процесу, його зацікавленість в результатах розгляду кримінального провадження, а також не створення судом першої інстанції необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема, стороні обвинувачення відповідно до положень ч. 6 ст. 22 КПК України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КК України, суд першої інстанції в мотивувальній частині виправдувального вироку навів формулювання обвинувачення, яке було пред`явлене ОСОБА_7 органом досудового розслідування і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних та достатніх доказів про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У резолютивній частині вироку зазначено рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання за відповідною статтею кримінального закону, і з яких підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , провів судовий розгляд у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності.

Суд першої інстанції у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлене обвинувачення, надавши їм належну оцінку.

Спростовуючи пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, місцевий суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, і обґрунтовано дійшов висновку про його невинуватість, вказавши у мотивувальній частині вироку підстави виправдання.

Зокрема, суд дослідив і проаналізував наступні докази, які було надано сторонами обвинувачення та захисту.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винним у вчиненні злочину та пояснював, що 20.09.2015 року близько о 12-00 годині він рухався на автомобілі «Деу Ланос» по вул. Запорізькій в смт. Михайлівка в сторону м. Василівка зі швидкістю 60 км/год. Він їхав на відстані 1,4 метри від правого краю дороги. Попереду, у попутному напрямку рухався скутер, вишневого кольору, зі швидкістю 30-40 км/год, на відстані 0,5 метри від правого краю дороги. На відстані 100 метрів від скутера він подав йому звуковий сигнал. Водій скутера, не зменшуючи швидкість руху, не подаючи сигналу повороту, перед перехрестям почав здійснювати різкий поворот наліво, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів: його автомобіль переднім правим крилом контактував зі скутером. В автомобілі з правого боку тріснуло скло, автомобіль почало заносити вправо. Він зупинив автомобіль та відразу підбіг до потерпілого, викликав швидку допомогу та працівників поліції. Також ОСОБА_7 вказує, що відстань від початку маневру потерпілим та до місця зіткнення транспортних засобів становить 9-10 метрів. Він їхав на випередження, а потерпілий ОСОБА_10 почав повертати вліво без відповідного сигналу. ОСОБА_7 вказує, що у нього не було можливості здійснити поворот вліво, чи вправо, оскільки між транспортними засобами була невелика відстань та не вистачило часу, щоб уникнути зіткнення. На місці ДТП він вказував всі дані, надавав пояснення, зі схемою дорожньо-транспортної пригоди згодний.

При апеляційному розгляді обвинувачений також наполягав на своїй невинуватості в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та долатково повідомив, що відео з його відео реєстратора ще на місці пригоди забрали працівники патрульної поліції.

Потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснював, що 20.09.2015 року в обідній час він керував скутером «Ямаха» та, рухаючись по вул. Запорізькій в смт. Михайлівка, перед перехрестям він повертав ліворуч. Швидкість руху скутера він не пригадує. Назустріч йому у зустрічному напрямку їхала «Газель» білого кольору, яку він пропустив. Перед здійсненням маневру повороту ліворуч він подав сигнал повороту та знизив швидкість руху. Шолом на голові у нього був відсутній. Дзеркала на скутері також були відсутні. На рамі скутера лежав незакріплений мішок цукру, а його ноги були зверху на мішку. Перед здійсненням повороту, на відстані 15-20 метрів від свого скутера, він, повернувши голову, візуально побачив легковий автомобіль, який рухався позаду нього та оскільки вважав, що він має перевагу в русі, був впевнений, що легковий автомобіль його пропустить, а тому почав виконувати маневр повороту ліворуч. Траєкторію руху скутера він зміщував ближче до центру дороги. Від початку маневру до зіткнення він проїхав приблизно 2 метри. Відстань від правого краю дороги він не пригадує. Поворот ліворуч спочатку він здійснював плавно, а коли пропустив «Газель», почав різко повертати.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснювала, що 20.09.2015 року вони рухалися на автомобілі «Деу Ланос», яким керував ОСОБА_7 , а вона в якості пасажира знаходилася на передньому пасажирському сидінні. Коли виїхали на пряму дорогу, уздовж ринкової частини, ОСОБА_7 повідомив, що буде їхати тихіше, так як багато велосипедистів. Вона звернула увагу на спідометр, який показував швидкість руху автомобіля 60 км/год. Потім почула сигнал їх автомобіля та побачила попереду мопед, який рухався в одному з ними напрямку. Надалі почула тріск скла, подумала, що у скло потрапив камінець, звернула увагу, що з її боку відірвано дзеркало. Будь-якого удару, зіткнення вона не відчула. ОСОБА_7 зупинив автомобіль та коли вони вийшли, вона побачила, що на перехресті лежить молодий чоловік, який був у свідомості, розмовляв, намагався встати. ОСОБА_7 почав викликати швидку допомогу, але люди, які знаходилися біля хлопця, повідомили, що вони вже викликали, тоді ОСОБА_7 викликав працівників поліції. Транспортні засоби після події не переміщалися. В подальшому, за її участю було проведено слідчий експеримент.
Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що для кваліфікації дій особи за ч. 2 ст. 286 КК України обов`язковою умовою об`єктивної сторони є не будь-яке порушення правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які утворюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, а отже перебувають з ними у причинному зв`язку.

Проаналізувавши та оцінивши зібрані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невідповідність дій водія ОСОБА_7 . Правилам дорожнього руху України не перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У цьому кримінальному провадженні проведено ряд експертиз, висновки яких судом першої інстанції досліджені відповідно до вимог ст. 94 КПК України, жодних підстав для визнання вказаних доказів недопустимими при перевірці матеріалів справи, колегією суддів не встановлено.

Так, основними доказами на підтвердження вини ОСОБА_7 , на наявність яких посилається сторона обвинувачення, є:
- протокол огляду місця події від 20.09.2015 року зі схемою та фототаблицею до нього, яким зафіксовано відомості щодо місця дорожньо-транспортної події, елементів вулиці, дороги, проїзної частини, виду покриття, стану покриття, числа смуг руху, зокрема ширини проїзної частини 6.3 метри, й призначення для руху у двох напрямках, відсутність ліній розмітки, ширини узбіччя (т. 1 а.п. 128-137, 138, 139-140);
- протокол додаткового огляду місця події від 06.11.2015 року зі схемою до нього, яким встановлено, що видимість в напрямку руху м. Василівка та в напрямку центра смт. Михайлівка складає більше 100 метрів. Поздовжній профіль дороги візуально горизонтальний, дорожня розмітка відсутня, дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе, чисте, видимих пошкоджень не має. В ході додаткового огляду місця ДТП ОСОБА_7 пояснив, що він керував автомобілем «Део Ланос» державний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по вул. Запорізькій в смт. Михайлівка в напрямку м. Василівка. Швидкість руху автомобіля складала приблизно 55 км/год, зустрічного транспорту не бачив, попереду в попутному напрямку зі швидкістю руху 30-40 км/год здійснював рух скутерист, який сигнал повороту не подавав, і скутерист несподівано почав маневр вліво, в районі перехрестя з вул. Маяковського, до наїзду на скутериста гальмування не застосовував. В подальшому, ОСОБА_7 слідчим було запропоновано вказати як рухався його автомобіль та скутер до події, після чого були проведені заміри, встановлено, що правою групою коліс автомобіль «Део Ланос» здійснював рух на відстані 1 м від правого краю проїзної частини, скутер здійснював рух на відстані 0.5 м від правого краю проїзної частини. В подальшому, у відповідності до схеми та протоколу огляду місця ДТП від 20.09.2015 року, встановлено місце наїзду на скутериста, яке, у відповідності з вказаною схемою, знаходиться на правій полосі Василівського напрямку руху, на відстані 1.5 м від правого краю проїзної частини і на відстані 5.3 м до прямої умовної лінії перехрестя вул. Маяковського. З вказаним місцем наїзду ОСОБА_7 не погодився та пояснив, що місце наїзду знаходиться раніше, вказавши при цьому, що воно знаходиться на відстані 1.9 м від правого краю проїзної частини по ходу руху його автомобіля і на відстані 13.2 м до умовної прямої лінії перехрестя вул. Маяковського. Місце початку маневру скутера вліво, як вказав ОСОБА_7 знаходиться на відстані 1.5 м до місця наїзду на скутер (т. 2 а.п. 121-123);
- протокол слідчого експерименту від 06 листопада 2015 року, проведеного за участю: свідка ОСОБА_12 , спеціалістів Запорізького НДЕКЦ ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з якого вбачається, що свідок повідомила про обставини та механізм дорожньо-транспортної пригоди 20.09.2015 року та на місці показала та розповіла про обставини ДТП, при цьому, пояснювала, що 20.09.2015 року, приблизно о 12-00 годині вона разом зі своїм двоюрідним братом ОСОБА_7 рухалася в автомобілі «Део Ланос» державний номер НОМЕР_1 по вул. Запорізька в смт. Михайлівка від центра селища у напрямку м. Василівка. Вона знаходилась на передньому правому пасажирському місці. Зустрічного транспорту не було, тільки по своїй смузі руху, як саме вказати не може. Швидкість руху їх автомобіля була невеликою, яка саме вказати не може, проте не більше 60 км/год. Попереду в попутному напрямку рухався скутер по їх смузі руху, як саме по ширині вказати не змогла. Швидкість руху скутера вказати не змогла, як сталося зіткнення, та в якому місці вказати не змогла (т. 2 а.п. 124);
- протокол слідчого експерименту від 06 листопада 2015 року зі схемою до нього, проведеного за участю: потерпілого ОСОБА_10 , а також спеціалістів НДЕКЦ ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з якого вбачається, що потерпілий повідомив про обставини та механізм дорожньо-транспортної пригоди 20.09.2015 року та на місці показав та розповів про обставини ДТП, при цьому пояснював, що 20.09.2015 року приблизно о 11-30 годині, він, керуючи скутером «Ямаха», рухався по вул. Запорізька в смт. Михайлівка, від центру селища в напрямку м. Василівка. Перед перехрестям з вул. Маяковського рухався зі швидкістю приблизно 5-10 км/год, ввімкнув лівий вказівник повороту та почав зміщуватися вліво, щоб звернути на вул. Маяковського, при цьому, надавав перевагу у русі автомобілю «ГАЗель», який рухався з боку м. Василівка у напрямку центра смт. Михалівка. З якою саме швидкістю руху, вказати не зміг, чув що позаду наближався транспортний засіб, та був впевнений в тому, що його водій надасть йому перевагу в русі скутеру. На перехресті водій автомобілю, що рухався позаду, скоїв на нього наїзд. В подальшому, при проведенні слідчої дії, по показанням потерпілого ОСОБА_10 встановлено, що лівий вказівник повороту, він увімкнув за 1 метр до місця початку маневру скутера. Згідно схеми ДТП від 20.09.2015 року за допомогою крейди на проїзній частині нанесено місце зіткнення автомобіля Ланос та скутера, яке знаходиться на правій смузі руху транспортного засобу, при русі в напрямку м. Василівка на відстані 5,3 м до умовної прямої лінії перехрестя вул. Маяковського та відстані 1,5 м від правого краю проїзної частини Василівського напрямку руху. З вказаним місцем зіткнення потерпілий ОСОБА_10 згодився. У подальшому за показаннями потерпілого встановлено, що автомобіль «ГАЗель» рухався в зустрічному напрямку на відстані 4,1 м від лівого краю проїзної частини до лівих коліс за ходом руху транспортного засобу «ГАЗель». До пригоди скутер рухався на відстані 0,4 м від правого краю в своїй проїзній частині, на відстані 13,3 м до місця наїзду потерпілий почав плавно маневрувати вліво з включеним лівим вказівником повороту. На момент наїзду на нього автомобіля Ланос, він встиг роз`їхатися з автомобілем «ГАЗель» (т. 2 а.п .125-127);
- протокол слідчого експерименту від 01.08.2018 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 з відеозаписом до нього, який було проведено на підставі ухвали суду від 14 лютого 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_7 пояснив, що місце зіткнення транспортних засобів та їх розташування показати не може, оскільки він не пригадує за спливом тривалого часу з моменту ДТП та на теперішній час має погіршення зору за віком та він чітко не пригадує розміри ділянки дороги (т. 3 а.п. 179-181, 183);
- висновок судової транспортно-трасологічної експертизи № 587/15 від 02.12.2015 року, яким встановлено, що автомобіль «Деу» контактує переднім бампером з правої сторони та правим колесом з підніжкою мопеда та силовим агрегатом з лівої сторони мопеда, переднім правим крилом автомобіля з пластиковою обшивкою корпусу мопеда з лівої сторони. В момент первинного контакту кут між поздовжніми осями транспортних засобів становить 161.3?±5?. Встановити, як на проїзній частини розташовувалися транспортні засоби на момент контакту, не надається можливим. Визначити де знаходиться місце зіткнення транспортних засобів у вигляді геометричної точки не надається можливим. Однак, необхідно відмітити, що місце зіткнення транспортних засобів знаходиться перед початком сліду ковзання правого переднього колеса автомобіля «Деу», але на якій відстані від початку даного сліду встановити не є можливим (т. 1 а.п. 105-113);
- висновок судової автотехнічної експертизи № 588/15 від 25.11.2015 року, яким встановлено, що на момент огляду ходова частина, рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «Деу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилася в працездатному стані. До моменту даної ДТП рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля «Деу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані. Однак, необхідно відмітити, що відмова в ходовій частині, а саме розгерматизація переднього правого колеса виникла в момент даної дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відмова в ходовій частині виникла в момент ДТП, а робоча гальмівна система та рульове керування знаходяться в працездатному стані, то вирішення даного питання позбавлено технічного глузду (т. 1 а.п. 115-121);
- висновок судової автотехнічної експертизи № 659/15 від 02.12.2015 року, яким встановлено, що в даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 є невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В діях водія скутеру «YAMAHA» ОСОБА_10 є невідповідності вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху. Невідповідність вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України в діях водія автомобіля «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху в діях водія скутеру «YAMAHA» ОСОБА_10 знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. З урахуванням пояснень ОСОБА_10 , водій автомобіля DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення зі скутером «YAMAHA». Визначити технічну можливість водія ОСОБА_7 уникнути зіткнення зі скутером «YAMAHA» з урахуванням його пояснень не надається можливим, з причини їх неспроможності. Відповісти на дане питання з урахуванням пояснень ОСОБА_12 не надається можливим, у зв`язку з їх неінформативністю (т. 1 а.п. 123-127);
- висновок судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 за № 192 від 23.12.2015 року, яким встановлено, що ОСОБА_10 знаходився на стаціонарному лікуванні у ЗОЛ з 20.09.2015 року по 09.10.2015 року з діагнозом «Політравма. Відкритий відламковий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням (1а). Забійна рана с/3 гомілки ЗЧМТ ЗГМ. Перелом основи черепа. Гемосинус лівої основної пазухи, Лівобічний після травматичний неврит лицевого нерву зліва. Лівобічний після травматичний неврит слухового нерву. Туговухість І ст.» Після дослідження медичної документації виявлено такі тілесні пошкодження: рана на голові, перелом основи черепа, після травматичний неврит слухового та лицьового нерву, рана на нижній кінцівці, відкритий уламковий перелом великогомілкової та малогомілкової кісток. Виявлені тілесні ушкодження утворилися внаслідок травматичної дії тупих предметів у ділянку голови та нижньої кінцівки. Не можна виключити, що всі вищевказані тілесні ушкодження утворилися за обставин ДТП, на які вказано у постанові слідчого. Згідно «Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних пошкоджень від 17.01.1995 року» виявлені у ОСОБА_10 перелом основи черепа з після травматичним невритом слухового та лицьового нерву, відкритий перелом обох кісток гомілки мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень, як пошкодження, що небезпечні для життя на час утворення. Рана на голові, рана на нижній кінцівці легкі тілесні пошкодження з короткотривалим розладом здоров`я. Давнина утворення тілесних ушкоджень не суперечить обставинам, на які вказує потерпілий (т. 2, а.п. 128-129);
- флеш-карта з відеозаписом з відеореєстратора автомобіля «ДЄУ-Ланос» (картка пам`яті «4 GB SD HC 4 SDHC Memory Card GOOOD RAM») із зображенням моменту ДТП за участю водія ОСОБА_7 (керував автомобілем марки «ДЄУ-Ланос») та водія ОСОБА_10 (керував скутером марки «Ямаха»), з якого вбачається траєкторія руху транспортних засобів - автомобіля «ДЄУ-Ланос» під керуванням водія ОСОБА_7 та скутера «Ямаха» під керуванням водія ОСОБА_10 , а також розташування вказаних транспортних засобів та зміна напрямку їх руху до та безпосередньо перед їх зіткненням на місці пригоди (т. 3 а.п. 135);
- постанови слідчого про визнання речовими доказами (т. 1 а.п. 96, 99-100, 102).

Наведеним вище доказам суд першої надав оцінку, разом з тим проаназузував і інші докази, зокрема:
- висновок додаткової судової інженерно-транспортної експертизи за № 9-29 від 05.02.2019 року, яку було проведено на підставі ухвали суду від 4 грудня 2018 року, яким встановлено, що оцінити дії водія автомобіля «ДЄУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 можливо лише після надання технічно спроможних вихідних даних; дії водія скутера «Ямаха» ОСОБА_10 не відповідають вимогам пп. 9.2, 9.4. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України; причинний зв`язок може бути встановлений лише після визначення технічної можливості водія автомобіля «ДЄУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 уникнути зіткнення; відповісти на дане питання не є можливим із-за того, що надані на дослідження вихідні дані є технічно неспроможними (т. 3 а.п. 231-235, 230);
- висновок додаткової судової автотехнічної експертизи № 9-491 від 03.09.2019 року, яку було проведено на підставі ухвали суду від 5 червня 2019 року, яким встановлено, що: дії водія автомобіля «ДЄУ Ланос» ОСОБА_7 вимогам Правил дорожнього руху України не суперечать; дії водія скутера «Ямаха» ОСОБА_10 не відповідають вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України; невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_10 знаходяться в причинному зв`язку з подією; водій автомобіля «ДЄУ Ланос» ОСОБА_7 не мав технічну можливість уникнути зіткнення зі скутером «Ямаха» шляхом своєчасного застосування заходів гальмування керованого ним автомобіля; технічна можливість водія скутера ОСОБА_10 уникнути зіткнення залежала від виконання останнім вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України (т. 4 а.п. 84-88).

Також судом було допитано експертів, які проводили експертні дослідження у даному кримінальному провадженні.

Так, експерт ОСОБА_15 підтвердив у повному обсязі висновки проведеної ним комплексної судово-медичної, судової автотехнічної експертизи № 9-282-174/к від 17.03.2017 року та додаткової автотехнічної експертизи № 9-29 від 05.02.2019 року, пояснивши, що джерелом вихідних даних для проведення ним експертних досліджень була постанова суду та надані матеріали кримінального провадження. При проведенні ним експертного дослідження вихідні дані бралися з показів ОСОБА_7 , які були технічно спроможні та у повній мірі інформативні, а покази ОСОБА_10 неінформативні, оскільки останнім не зазначена швидкість руху. В ході проведення експертного дослідження він ознайомлювався з відеозаписом подій ДТП, проте в основу висновку не покладав, оскільки дослідження відеозаписів відноситься до іншого виду досліджень з наявним для цього допуску. При цьому, експерт вказав, що водій скутера не є перешкодою для водія автомобіля «Деу Ланос» - в даному випадку має місце випередження, яке можливе на перехресті. Скутерист повинен був зайняти крайнє ліве положення, а не з лівого краю перетинати проїзну частину дороги, рухаючись на перехрестя. Таким чином, оскільки скутерист не впевнися у безпеці руху під час здійснення ним повороту, тому відповідно, наявне порушення п. 10.1. у водія скутера. На відеозаписі відображено факт здійснення маневру та перед його здійсненням скутерист не впевнився у безпеці руху, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода.
Експерт також вказав, що у водія автомобіля ОСОБА_16 не було технічної можливості уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування. Водій скутера перешкодою для водія автомобіля не являвся, оскільки у даному випадку ОСОБА_7 не здійснював маневр обгону, а це було випередження. Виходячи з розташування на проїжджій частині автомобіля «Деу Ланос», експерт з певністю зазначив, що водій даного транспортного засобу на смугу зустрічного напрямку не виїжджав. Оскільки водій скутера під час руху змінив напрямок руху, відповідно, він і створив водієві автомобіля «Деу Ланос» небезпеку для руху, але ні в якому випадку не перешкоду.

Експерт ОСОБА_17 підтримав у повному обсязі висновки проведеної ним на підставі наданих матеріалів автотехнічної експертизи № 9-282-174/к від 17.03.2017 року та пояснив, що для проведення експертного дослідження йому були надані матеріали кримінального провадження, де показаннями ОСОБА_7 була зазначена швидкість руху скутера «Ямаха», вказано місце наїзду та як саме відносно проїзної частини рухався скутер до моменту зміни ним напрямку руху, та яку відстань він подолав до того, як змінив напрямок руху вліво. Вважав безпідставними показання щодо відстані, яку вказував ОСОБА_7 у 1.5 м.
Одночасно експерт вказував, що відеореєстратор для проведення експертизи йому не надавався. Також експерт зазначив, що під час експертного дослідження мав місце аналіз дій самого потерпілого ОСОБА_10 та він прийшов до висновку, що дії потерпілого знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, оскільки перед здійсненням маневру ОСОБА_10 повинен був впевнитися, що його дії будуть безпечні та він своїми діями не завдасть нікому небезпеки для руху. У висновку показник 5-7 метри це мінімальна відстань, яку міг подолати скутер при зміщенні його в ліву сторону від початкового положення. Вважав, що небезпечна ситуація для водія ОСОБА_7 була створена тоді, коли скутерист ОСОБА_18 почав свій маневр. Таким чином, вважав, що своїми діями скутерист створив небезпечну ситуацію для водія ОСОБА_7 .

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_19 підтримав висновки проведеної ним судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 № 192 від 23.12.2015 року, які доводять отримані потерпілим тілесні ушкодження, але самі по собі не вказують на провину обвинуваченого в інкримінованому злочині.

Крім того, в ході судового розгляду даного кримінального провадження за клопотанням сторін кримінального провадження (сторони обвинувачення та сторони захисту) на підставі ухвал суду від 4 лютого 2018 року та від 13 квітня 2018 року у справі призначено судову відеотехнічну експертизу (дослідження зображення) (т. 3 а.п. 85-86, 89-90, 95-97, 122-124).
Згідно висновку судової фототехнічної експертизи № 5/6.1/214 від 14.05.2018 року з ілюстративною таблицею до нього до моменту зіткнення транспортних засобів мало місце зміщення скутера марки «Ямаха» ліворуч відносно першочергового руху, а автомобіль «ДЄУ-Ланос» здійснював рух прямолінійно (візуально). В момент зіткнення, з даного ракурсу відео зйомки, в кадрі не видно подальшого руху скутера «Ямаха», а автомобіль «ДЄУ-Ланос» змістився ліворуч, на зустрічну смугу для руху, після чого, відбулося зміщення даного автомобіля праворуч та зупинка на правому краї (за напрямком руху автомобіля) проїзної частини дороги. Згідно кадрів наданої на дослідження відеограми «PICT1099.AVI», скутер «Ямаха» подолав відстань з моменту початку зміщення ліворуч до моменту зіткнення із автомобілем «ДЄУ-Ланос» за 2,23 секунди (т. 3 а.п. 148-152,153-154).

Також за клопотанням сторони захисту на підставі ухвали суду від 17 березня 2017 року у справі призначено та проведено комплексну судово-медичну та інженерно-транспортну експертизу (т. 2 а.п. 262-266, 268-270).
Зокрема, висновком комплексної судової медичної та інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» за № 9-282-174/к від 31.08.2017 року встановлено, що водій ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 9.2, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «ДЄУ» ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість водія скутера ОСОБА_10 уникнути зіткнення залежала від виконання останнім вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «ДЄУ» ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення зі скутером шляхом застосування екстреного гальмування. Дії водія автомобіля «ДЄУ» ОСОБА_7 вимогам Правил дорожнього руху України не суперечать. Дії водія скутера «YAMAHA» ОСОБА_10 не відповідають вимогам пп. 9.2, 9.4, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України.
При цьому експерт прийшов до висновку, що дії водія скутера «YAMAHA» ОСОБА_10 не відповідають вимогам пп. 9.2, 9.4, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України і невиконання саме цим учасником пригоди вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки хору, знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП (т. 3 а.п. 23-34).

Оцінюючи висновки проведених експертиз та пояснення експертів, якими не підтверджено прямого причинного зв`язку між порушенням ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України та, як наслідку, отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_7 відповідно до ч. 4 ст.17 КПК України повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Слід зауважити, що за висновками усіх досліджених: автотехнічної, комплексної судової медичної та інженерно-транспортної експертиз, а також додаткової судової інженерно- транспортної експертизи у діях потерпілого встановлена невідповідність вимогам ПДР.
При цьому за висновком комплексної судової медичної та інженерно-транспортної експертизи № 9-282-174/к від 31.08.2017 року саме дії потерпілого ОСОБА_10 перебувають у причинному зв`язку із ДТП, тоді як за висновком № 659/15 від 02.12.2015 року (п.3) наявність технічної можливості з боку ОСОБА_7 уникнути зіткнення зі скутером встановлена лише за поясненнями потерпілого.

Натомість прокурор, посилаючись на неповноту судового розгляду, встановлені судом першої інстанції обставини, не спростував і не навів переконливих мотивів, чому зазначені вище докази обвинувачення мають бути прийняті до уваги на підтвердження висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та переважають над іншими здобутими доказами.

Так, за висновками судових експертиз: комплексної судово-медичної та інженерно-транспортної експертизи № 9-282-174/к від 31.08.2017 року, судової відеотехнічної експертизи № 5/6.1/214 від 14.05.2018 року, додаткової автотехнічної експертизи № 9-491 від 03.09.2019 року, за показаннями експертів ОСОБА_15 та ОСОБА_17 встановлено, що саме потерпілий ОСОБА_10 , який керував транспортним засобом - скутером «Ямаха», та який є таким же учасником дорожнього руху, як і автомобіль «DAEWOO LANOS» під керуванням ОСОБА_7 , здійснюючи поворот ліворуч, не впевнився у безпеці свого маневру, внаслідок чого відбувалася дорожньо-транспортна пригода.
Факти прямолінійного напрямку руху водія ОСОБА_7 , зміни напрямку руху водієм скутера ОСОБА_10 , що встановлено висновками експерта № 5/6.1/214 від 14.08.2018 року внаслідок проведення комплексної комісійної фототехнічної та відео технічної експертизи зображення, зафіксованому на флеш-карті з відео реєстратора автомобіля ОСОБА_7 (т.3 а.с. 135, 148-154), і зіткнення між транспортними засобами вказує на те, що водій скутера ОСОБА_10 перед здійсненням маневру, не впевнився у безпеці дорожнього руху.

З висновків судової інженерно-транспортної експертизи за № 9-29 від 05.02.2019 року слідує, що в діях потерпілого ОСОБА_10 вбачаються порушення вимог п.п. 9.2, 9.4. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, що знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.
При цьому, експерт ОСОБА_15 вказував на те, що у водія автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_16 не було технічної можливості уникнути зіткнення зі скутером марки «Ямаха» шляхом екстреного гальмування. Водій ОСОБА_7 маневр обгону не здійснював, а це було випередження, оскільки на смугу зустрічного напрямку автомобіль «DAEWOO LANOS» не виїжджав.

Висновком додаткової судової автотехнічної експертизи № 9-491 від 03.09.2019 року встановлено, що дії водія автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_7 вимогам Правил дорожнього руху України не суперечать. Дії водія скутера «Ямаха» ОСОБА_10 не відповідають вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. Невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_10 знаходяться в причинному зв`язку з подією. Водій автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення зі скутером «Ямаха» шляхом своєчасного застосування заходів гальмування керованого ним автомобіля. Технічна можливість водія скутера ОСОБА_10 уникнути зіткнення залежала від виконання останнім вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини також підтверджуються неодноразово відтвореним в судовому засіданні, у тому числі і в апеляційній інстанції, за участю сторін кримінального провадження, носієм інформації у вигляді флеш-карти «SDHC momory» об`ємом 4 Гб з відеозаписом з відеореєстратора автомобіля «DAEWOO LANOS», держаний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з якого вбачається, що водій скутера марки «Ямаха» ОСОБА_10 , здійснюючи поворот ліворуч та пропускаючи автомобіль «Газель» білого кольору, який рухався у зустрічному напрямку, не впевнився у безпеці свого маневру та внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів. Сам факт зміни напрямку руху водієм скутера ОСОБА_10 і сам факт наявності зіткнення між транспортними засобами вказує на те, що водій скутера ОСОБА_10 перед здійсненням маневру у безпеці дорожнього руху не впевнився, що повинен був зробити, будучи учасником дорожнього руху. Крім того, водій автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_7 не мав можливості уникнути зіткнення зі скутером, оскільки, як вбачається з відеозапису з відеореєстратора, у зустрічному напрямку в цей час рухався автомобіль марки «Газель», а з правої сторони автомобіля «DAEWOO LANOS» різко змінює напрямок руху скутер під керуванням ОСОБА_10 , який здійснює поворот ліворуч, не впевнившись у безпеці свого маневру.

З висновку додаткової судової автотехнічної експертизи №9-491 від 03.09.2019 року вбачається, яка за клопотанням сторони захисту була повторно досліджена під час апеляційного розгляду, вбачається, що ОСОБА_7 , який рухався в межах населенного пункту зі швидкістю 60 км/год, яка не перевищувала дозволену, не мав технічну можливість уникнути зіткнення зі скутером «Ямаха» шляхом своєчасного застосування заходів гальмування керованого ним автомобіля «DAEWOO LANOS». Небезпека водієві ОСОБА_7 настає з моменту зміни напрямку руху вліво скутера «Ямаха» під керуванням ОСОБА_10 . Скутер «Ямаха» подолав відстань з моменту початку зміщення ліворуч до моменту зіткнення із автомобілем «DAEWOO LANOS» за 2,23 секунди, що явно є недостатнім часом, необхідним водієві для застосування екстреного гальмування.

Вказані обставини підтверджуються висновком судової фототехнічної експертизи № 5/6.1/214 від 14.05.2018 року, яка також була повторно досліджена судом апеляційної інстанції, відповідно до якого скутер «Ямаха» подолав відстань з моменту початку зміщення ліворуч до моменту зіткнення із автомобілем «DAEWOO LANOS» за 2,23 секунди.

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення зі скутером «Ямаха» під керуванням ОСОБА_10 .

На переконання колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги висновки судової фототехнічної експертизи № 5/6.1/214 від 14.05.2018 року та додаткової судової автотехнічної експертизи № 9-491 від 03.09.2019 року з тих підстав, що вказані експертизи більш повно та точно відображають обставини справи, оскільки проведені експертами вже з урахуванням всіх матеріалів кримінального провадження та наявних у ньому висновків інших експертиз, здійснених як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду справи. Крім того, вказані висновки експертиз в цілому, з урахуванням наданих в судовому засіданні показань обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , експертів ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , стороною обвинувачення нічим не спростовані.

Наведеними вище доказами не доведено наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Версія обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не мав технічної можливості уникнути зіткнення зі скутером «Ямаха» під керуванням ОСОБА_10 , стороною обвинувачення не була спростована, ні під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду, відповідних доказів, які б за критерієм «поза розумним сумнівом» свідчили про протилежне, стороною обвинувачення надано не було, відтак колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора про наявність вини ОСОБА_7 .

Крім того, місцевий суд обґрунтовано звернув увагу на те, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 інкримінувалось порушення п.п. 10.1, 10.4, п.12.3 Правил дорожнього руху, однак за фактичними обставинами справи в ході судового розгляду не встановлено та жодними доказами стороною обвинувачення не доведено тих обставин, що ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», безпосередньо здійснював поворот, перестроювання чи будь-яким іншим чином змінював напрямок руху свого транспортного засобу та відповідно, не додведено, що вказані дії ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Колегією суддів встановлено, що дорожньо-транспорта пригода відбулась внаслідок зміни саме водієм скутера потерпілим ОСОБА_10 напрямку руху, що підтверджується не лише показами обвинуваченого, а і самого потерпілого та відеозаписом з відеореєстратора автомобіля «DAEWOO LANOS» із зображенням моменту ДТП за участю водія ОСОБА_7 та водія ОСОБА_10 .

За таких, обставин доводи апеляційної скарги прокурора щодо змінених обвинуваченим ОСОБА_7 показів є безпідставними, оскільки його покази щодо зміни саме потерпілим напрямку руху не отримали жодних змін та підтверджуються даними з відеореєстратора, розташованого в автомобілі ОСОБА_7 та передані останнім працівникам поліції.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги висновки судової автотехнічної експертизи № 659/15 від 02.12.2015 року, невмотивовані жодним чином.
Прокурором не вказано, з яких підстав висновки цієї експертизи мають бути прийняті до уваги як такі, що підтверджують наявність причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та наслідками, що настали. При цьому, суд першої інстанції вмотивовано зазначив, що всі попередні висновки експертиз, зокрема і вказаної, були враховані при проведенні додаткової судової автотехнічної експертизи № 9-491 від 03.09.2019 року, яка більш повно та точно відображає обставини справи.

Твердження прокурора про те, що вихідні дані для проведення експертизи № 9-491 отримані лише з показань обвинуваченого спростовуються клопотанням прокурора про призначення додаткової судової автотехнічної експертизи, ухвалою суду від 05.06.2019 року про призначення даної експертизи та самим висновком експертизи, згідно змісту яких у якості вихідних даних було надано, крім показань обвинуваченого ОСОБА_7 , й показання потерпілого ОСОБА_10 , а також висновки експертиз № 9-282-174/к від 31.08.2017 року та № 5/6.1/214 від 14.05.2018 року (т. 4 а.п. 57-59, 61-63, 84-88).

Додатково слід зауважити, що за даними дослідницької частини висновку додаткової судової автотехнічної експертизи № 659/15 від 02.12.2015 року експертом зазначено, що свідчення ОСОБА_10 щодо механізму ДТП є неінформативними з технічної точки зору, а тому дослідження проведено з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 (т. 4 а.п. 86).

Отже, під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS», держаний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху України, що стало безпосередньою причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом не дана належна оцінка зібраним у кримінальному провадженні доказам, наданим стороною обвинувачення, в тому числі висновку судової автотехнічної експертизи № 659/15 від 02.12.2015 року, не відповідають дійсності.

Апеляційна інстанція акцентує увагу, що за вимогами ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були ретельно досліджені всі докази, яким дано належну оцінку в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, створивши всі умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, шляхом задоволення клопотань як сторони обвинувачення, так і сторони захисту щодо проведення повторних та комплексних експертиз з усіх питань, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, та зроблено обґрунтований висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_7 вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та правильно виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Отже, доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та про необґрунтоване виправдання ОСОБА_7 є такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та наведеним доказам.

За таких обставин, з урахуванням правильності висновків місцевого суду про необхідність виправдання обвинуваченого, твердження прокурора в апеляційній скарзі про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 75 КК України є безпідставними.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, зокрема, при збиранні та дослідженні доказів, їх оцінки, які б були підставами для скасування або зміни вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Вирок суду належним чином мотивований, має однозначні судження і не має припущень, його висновки конкретні і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_7 , виправданого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4