ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №637/203/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2242/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.297 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження №11кп/818/2242/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 07.07.2020 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік,-

засуджено за ч.3 ст.297 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 07.07.2020 року, у виді 6 місяців та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_7 15 жовтня 2020 року, близько 13 години, зайшовши на територію цвинтаря через відчинені вхідні ворота зі сторони вулиці Сонячна в смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлих та їх місць поховання, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, демонструючи негативне ставлення до суспільних відносин, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, традиції та релігійні положення щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, здійснив наругу над могилою, розташованою на кладовищі в смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, а саме, підійшов до місця поховання ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, намагаючись закінчити свій умисел, направлений на заволодіння металевими трубами, зсунув надгробну плиту з пам`ятника та дістав з-під нього дві металеві труби розміром 1,5 м. кожна, діаметром по 50 мм.
В подальшому ОСОБА_7 , тримаючи в руках дві металеві труби, які він дістав з-під могили, де знаходиться місце поховання ОСОБА_8 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для реалізації свого злочинного умислу, покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_7 , діючи повторно, 17 жовтня 2020 року близько 14 години, зайшовши через відчинені вхідні ворота на територію цвинтаря зі сторони вулиці Сонячна в смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, та реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлих та їх місць поховання, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, демонструючи негативне ставлення до суспільних відносин, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, традиції та релігійні положення щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, діючи повторно, здійснив наругу над могилою, а саме підійшов до однієї з могил, розташованої на кладовищі в смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, а саме, де знаходиться місце поховання ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , та, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, намагаючись закінчити свій умисел, направлений на заволодіння металевими трубами, зсунув надгробну плиту з пам`ятника та дістав з-під нього два відрізки металевих ножів із ковша трактора, розміром по 1,8 м. кожний, шириною по 10 см кожний, товщиною по 5 мм кожний.
Надалі ОСОБА_7 , тримаючи в руках два відрізки металевих ножів із ковшу трактора, які він дістав з-під могили, де знаходиться місце поховання ОСОБА_9 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для реалізації свого злочинного умислу, покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Наголосив, що він не причетний до кримінального правопорушення, оскільки він лише забрав речі, які нікому не належали. Зазначив, що суд призначив йому занадто суворе покарання, оскільки в нього є мати похилого віку, яка потребує догляду. Просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, клопотань про його особисту участь не заявляв, а тому апеляційний розгляд проводився за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував у обвинуваченого та інших учасників судового розгляду, всі вищевказані в цьому законі обставини і, впевнившись що всі правильно розуміють зміст цих обставин, а їх позиції добровільні, роз`яснив ОСОБА_7 наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого останній не заперечував.

Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.

При цьому, згідно технічного запису судового засідання, під час допиту у суді першої інстанції обвинувачений не оспорював фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації його дій, та добровільно надав показання про обставини його вчинення.

З огляду на наведене, виходячи із положень ч.3 ст.404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів не перевіряє оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювались і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч.4 ст.349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має не зняту і не погашену судимість, розлучений, стабільного джерела доходу не має, заробляє на життя випадковими заробітками; проживає з матір`ю; перебуває на обліку в Шевченківському районному секторі філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, як особа яка раніше вчинила злочин, а також пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та обставину, яка обтяжує покарання рецидив кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм розміром є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, суд першої інстанції при призначення покарання враховано всі обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_7 , раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцією ч.3 ст.297 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене покарання за своїм видом та розміром є справедливим і підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням згідно положень ст.75 КК України, - не вбачає.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону у цьому кримінальному провадженні, які були б підставами для зміни чи скасування вироку а задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2021 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: