КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6276/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
16 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами директора ТОВ «РК «Придніпров`є» - ОСОБА_6 та директора ТОВ «ЖенСан» - ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, -
власника майна ОСОБА_6 ,
представників власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:
-№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_2 , відкритих у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНIПРО» (МФО 305749);
- № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , відкритих у АТ «КБ «Приват Банк» (МФО 305299);
- № НОМЕР_5 , відкритому у АБ «УКРГАЗБАНК»
Не погоджуючись з таким прийнятим рішенням слідчого судді директор ТОВ «РК «Придніпров`є» - ОСОБА_6 та директор ТОВ «ЖенСан» - ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги директор ТОВ «РК «Придніпров`є» - ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам і постановлена, внаслідок неповного судового розгляду та без повідомлення ТОВ «РК «Придніпров`є».
Апелянт стверджує, що грошові кошти ТОВ «РК «Придніпров`є» на рахунках у банках не відповідають наведеним критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Ухвала слідчого судді передбачає накладення арешту на грошові кошти товариства на рахунках у банках, тобто кошти у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Проте у даному випадку грошові кошти не є матеріальними об`єктами, оскільки не мають форми грошових знаків, у зв`язку з чим виключається можливість визнавати їх речовими доказами, незалежно від можливості використання для доказування факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Додатковим підтвердженням невідповідності грошових коштів ТОВ «РК «Придніпров`є», на рахунках у банках критеріям доказів є відсутність будь-яких обставин їх обігу (часу, учасників, рахунків, суми тощо) під час нібито вчинення кримінальних правопорушень, що не допускає можливість вважати їх предметом кримінального правопорушення. В цій ситуації арештовано всі кошти суб`єкта господарювання без пояснень, обґрунтування причин та незалежно від обставин, джерел зарахування на рахунок.
Фактично формальною (але безпідставною) причиною арешту майна була постанова слідчого про визнання грошових коштів товариства речовим доказом, яку слідчий суддя не перевірив на обґрунтованість і якій не надав оцінку з приводу відповідності вимогам законодавства.
Таким чином, відсутні будь-які обґрунтовані доводи, що грошові кошти та інше майно товариства можуть встановлювати наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, що виключає можливість використання їх як доказів у кримінальному провадженні.
Апелянт звертає увагу на те, що відомості про ТОВ «РК «Придніпров`є», не вносились слідчим або прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто провадження щодо цієї юридичної особи не здійснюється.
Також апелянт вказує на те, що відсутнє обґрунтування наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження доказів, оскільки інформація (фактичні дані) про записи на рахунках у банках відображає рух коштів і зберігається незалежно від арешту коштів у безготівковій формі.
Безпідставний арешт грошових коштів товариства на рахунках у банках не враховує розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та призводить до негативних наслідків арешту майна.
Безпідставне позбавлення товариства у зв`язку з арештом, права на відчуження, розпорядження та/або користування грошовими коштами порушує і позбавляє право власності, а також суттєво обмежує господарську діяльність, оскільки фактично вилучає засоби для її здійснення, перешкоджає можливості планувати діяльність і досягати її завдань. У тому числі товариство позбавлене можливості виконувати обов`язки платника податків, який за ст. 16 ПК України зобов`язаний сплачувати податки та збори, що є неможливим у випадку арешту коштів на рахунках у банках та прямо порушує права його працівників та клієнтів.
Арешт грошових коштів ТОВ «РК «Придніпров`є», виключає можливість оплати праці його працівників. Так, вже після накладення арешту на грошові кошти, було зараховано грошові кошти від ПАТ «Національний депозитарій України» для виплати дивідендів за цінними паперами депонентам компанії, які зберігають свої цінні папери в депозитарній установі ТОВ «РК «Придніпров`є». Загальна сума дивідендів, що має бути виплачена більш ніж 1,2 млн. грн., (один мільйон двісті тисяч гривень). Як наслідок порушені права інвесторів.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги директор ТОВ «ЖенСан» - ОСОБА_7 , зазначає, що грошові кошти у розмірі 900 000 грн., що знаходяться на рахунку ТОВ «РК «Придніпров`є» НОМЕР_2 , в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНIПРО» (МФО 305749) та на які накладено арешт оскаржуваною ухвалою, є власністю іншої юридичної особи ТОВ «ЖенСан». Його посадові особи, засновники не є особами щодо яких здійснюється зазначене кримінальне провадження. Арешт майна даного товариства є прямим порушенням ст. 41 Конституції України, відповідно до якої право приватної власності є непорушним і такий арешт не відповідає приписам ч.3 ст.132 КПК України, ч. 6 ст. 170 КПК України та ч. 2 ст. 173 КПК України.
Відсутні також відомості вважати, що арештоване майно грошові кошти, що належать ТОВ «ЖенСан» відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення, що розслідується. Грошові кошти ТОВ «ЖенСан», що знаходяться на рахунку ТОВ «РК «Придніпров`є» не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть буди використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Стороною обвинувачення не було надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України доказів, що ТОВ «ЖенСан» має яке-небудь відношення до кримінального правопорушення або, що саме посадовими особами чи засновниками ТОВ «ЖенСан» вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення, відповідно - відсутні підстави відповідальності даного товариства за незаконні дії третіх осіб.
Апелянт вказує на те, що 30.07.2021 між ТОВ «РК «Придніпров`є»- депозитарна установа та ТОВ «ЖенСан» - депонент укладено договір про обслуговування рахунку в цінних паперах №ДО-307. У відповідності до п.1.1 договору депозитарна установа зобов`язується у порядку, передбаченому законодавством, внутрішніми документами депозитарної установи та цим договором, надавати послуги щодо відкриття та обслуговування рахунку у цінних паперах депонента, проводити депозитарні операції за рахунком у цінних паперах депонента на підставі розпоряджень депонента, а також в інший спосіб, передбачений законодавством та надавати інші послуги у процесі провадження депозитарної діяльності відповідно до Положення про провадження депозитарної діяльності, затвердженої Рішенням Національної комісії з цінних паперів та
Фондового ринку від 23.04.2013 №735.
У відповідності до п.2.1.16 договору виплата доходів, отриманих депонентом за результатами проведення корпоративних операцій емітента, здійснюються депозитарною установою протягом 10 (десяти) робочих днів шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок депонента, зазначений в анкеті рахунку у цінних паперах депонента.
Далі, 22.10.2021 ТОВ «РК «Придніпров`є» на виконання приписів Положення про провадження депозитарної діяльності та умов Договору ініційовано перед АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» переказ на рахунок ТОВ «ЖенСан» коштів в розмірі 900 000 грн. у відповідності до платіжного доручення №1747 від 22.10.2021. Але АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відмовлено у згаданому переказі з причин арешту грошових коштів на рахунку, на якому знаходяться вказані кошти (засвідчена копія відповідного платіжного доручення ТОВ «РК «Придніпров`є», а також роздруківка скріншоту електронного повідомлення АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» про відмову у переказі, що надані ТОВ «РК «Придніпров`є» додаються).
Таким чином грошові кошти, що перераховані Центральним депозитарієм (ПАТ «Національний депозитарій України» відповідно до Закону України «Про депозитарну систему України набув статусу Центрального депозитарію) 12.10.2021 відповідно до платіжного доручення № 2082 на рахунок депозитарної установи ТОВ «РК «Придніпров`є» НОМЕР_2 в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», як доходи, отримані ТОВ «ЖенСан» за цінними паперами емітенту, не є власністю зазначеної установи, а є виключно коштами ТОВ «ЖенСан», що підлягають зарахуванню на рахунки останнього.
Попри це зазначені грошові кошти в сумі 900 000 грн., що належать ТОВ «ЖенСан» на праві приватної власності, надалі знаходяться на рахунку ТОВ «РК «Придніпров`є» НОМЕР_2 в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» з причин накладення на вказані грошові кошти арешту оскаржуваною ухвалою, що є порушенням права ТОВ «ЖенСан» на володіння, користування і розпорядження своєю власністю - зазначеними грошовими коштами.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження директор ТОВ «ЖенСан» - ОСОБА_7 , зазначає, що строк на апеляційне оскарження оскаржуваної ухвали пропущений не з вини ТОВ «ЖенСан» (його посадових осіб), оскільки останньому не було повідомлено про засідання в якому була постановлена оскаржувана ухвала, також не було забезпечено вручення та ознайомлення з оскаржуваною ухвалою. Про оскаржувану ухвалу ТОВ «ЖенСан» стало відомо лише після отримання зазначеного листа ТОВ «РК «Придніпров`є» до якого і була додана засвідчена копія цієї ухвали. Водночас, негайно після ознайомлення з текстом оскаржуваної ухвали було складено дану апеляційну скаргу та здано її в канцелярію Київського апеляційного суду.
В судове засідання прокурор не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна та представників власників майна, в підтримку поданих апеляційних скарг з проханням їх задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга директора ТОВ «ЖенСан» - ОСОБА_7 , підлягає поверненню особі, яка її подала, як особі, яка не має право подавати апеляційну скаргу, а апеляційна скарга директора ТОВ «РК «Придніпров`є» - ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу мають право подати:
1) обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого;
2) обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання;
3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник;
4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього;
5) законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;
7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції;
8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;
9-1) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи;
9-2) фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію;
9-3) викривач - у частині, що стосується його інтересів під час вирішення питання виплати йому винагороди як викривачу;
10) інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Директор ТОВ «ЖенСан» - ОСОБА_7 , відповідно до вимог діючого Кримінального процесуального кодексу Українине є особою, яка має право подавати апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді про арешт майна, оскільки не входять до переліку визначених у ч. 1 ст. 393 КПК України осіб, які наділені правом подачі такої апеляційної скарги. Оспорюваною ухвалою питання про долю речових доказів, які були надані суду чи про спеціальну конфіскацію не вирішувались.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК Україниапеляційна скарга повертається якщо апеляційну скаргу подали особи, які не мають права подавати апеляційну скаргу, а тому апеляційну скаргу директора ТОВ «ЖенСан» - ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, слід повернути апелянту, оскільки вона не може бути предметом розгляду апеляційного суду.
Що стосується апеляційної скарги директора ТОВ «РК «Придніпров`є» - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, колегією суддів встановлено наступне.
Встановлено, що ОСОБА_11 має безпосередній контроль над наступними компаніями, які здійснюють професійну участь на фондовому ринку України, а саме:
- Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед номер свідоцтва НЕ338140.
За результатами проведених операцій ОСОБА_11 від страхової компанії отримує незаконну винагороду в розмірі 1,5 % від наданої ним кількості ОВДП страховику, які в послідуючому легалізує.
Окрім цього вказана група осіб, яка організована ОСОБА_11 надає послуги щодо легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом фізичним та юридичним особам. Зокрема для ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та підконтрольним їм компаніям.
Встановлено, що з метою легалізації отриманих грошових коштів, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за попередньою змовою з ОСОБА_16 звернулись до ОСОБА_11 , який розробив та реалізував схему щодо формування неправомірно отриманих доходів, інструментом чого виступили ОВДП, з подальшим їх відображенням в деклараціях про майновий стан та доходи.
Так, вказані вище особи укладають правочини щодо купівлі-продажу цінних паперів з компаніями, що підконтрольні ОСОБА_11 , за заниженими цінами, які через короткий проміжок часу продають підконтрольним ОСОБА_11 учасникам фондового ринку куплені ними раніше цінні папери за завищеними цінами.
Таким чином, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від проведення вказаних правочинів формують доходи, які в подальшому відображаються в деклараціях та подаються в контролюючі органи з метою легалізації неправомірно отриманих грошових коштів.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2021 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовено до п`яти місяців, тобто до 28.10.2021 року.
31 серпня 2021 року старшим слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 за погодженням з заступником начальника відділу Кивської міської прокуратури ОСОБА_10 , повідомлено про підозру ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 220-2 КК України.
01.09.2021 р. старшим слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 за погодженням з заступником начальника відділу Кивської міської прокуратури ОСОБА_10 , повідомлено ОСОБА_19 про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 220-2 КК України.
02.09.2021 року старшим слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 за погодженням з заступником начальника відділу Кивської міської прокуратури ОСОБА_10 , повідомлено ОСОБА_11 про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 220-2 та ч. 2 ст. 209 КК України.
06.09.2021 р. старшим слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 за погодженням з заступником начальника відділу Кивської міської прокуратури ОСОБА_10 , повідомлено ОСОБА_12 про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 220-2 та ч. 2 ст. 209 КК України.
-№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_2 , відкритих у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНIПРО» (МФО 305749);
- № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , відкритих у АТ «КБ «Приват Банк» (МФО 305299);
- № НОМЕР_5 , відкритому у АБ «УКРГАЗБАНК»
На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор зазначив, що метою арешту грошових коштів, належних ТОВ "РК "Придніпров`є", є збереження речових доказів, а також попередження незаконного приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна та інших негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, оскільки майно, зокрема грошові кошти, на думку прокурора, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 220-2 та ч. 2 ст. 209 КК України, тобто такими, на які спрямоване кримінальне правопорушення та мають значення речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України.
На думку сторони обвинувачення, отримані внаслідок вчинення суспільно небезпечних діянь грошові кошти виводяться в тіньовий, тобто неконтрольований державою, обіг через карткові рахунки підконтрольних фізичних осіб та поточні рахунки підконтрольних підприємств та надає групі осіб можливість отримувати надприбутки і використовувати грошові кошти на свої особисті цілі.
20.09.2021 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва частково задоволено клопотання сторони обвинувачення про арешт грошових коштів ТОВ "РК "Придніпров`є".
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Тому доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять підстав вважати, що таке майно відповідає критеріям речового доказу не знаходять свого підтвердження в ході перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Доводи апелянта про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності законних підстав для накладення арешту на вказане майно на даній стадії досудового розслідування.
Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що невнесення до ЄРДР відомостей про ТОВ "РК "Придніпров`є", як про це зазначає апелянт, не перешкоджає накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус, як накладення арешту на майно, що надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.
А тому доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти ТОВ "РК "Придніпров`є", що знаходяться на рахунках товариства, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Інші доводи апелянта не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу директора ТОВ «ЖенСан» - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, -повернути особі, яка її подала - директору ТОВ «ЖенСан» - ОСОБА_7 , як особі, яка не має право подавати апеляційну скаргу.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу директора ТОВ «РК «Придніпров`є» - ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
На ухвалу Київського апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в частині повернення апеляційної скарги, у іншій частині ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4