Дата документу 20.09.2021
Справа № 334/5417/20
Провадження № 1-кп/334/481/21
УХВАЛА
про продовження запобіжного заходу
20 вересня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт,
за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,
встановив:
Ленінським районним судом м. Запоріжжя здійснюється судове провадження в кримінальному провадженні № 1-кп/334/481/21 за обвинуваченням ОСОБА_4 за частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК).
У судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), продовжують існувати. Злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі. Обвинувачуваний не має стійких соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені, вчинив злочин в період випробувального терміну, а отже обвинувачуваний усвідомлюючи невідворотність покарання за скоєний ним злочин, буде мати можливість переховуватись від суду. Маючи відомості про місцезнаходження потерпілої та свідків, які ще не допитані, зможе впливати на них. Маючи судимості, відсутність джерела прибутку, він може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити новий злочин. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачуваного.
Захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечила. Заявила клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки ризики прокурором не доведені. На свідків та потерпілу обвинувачений не впливав і у разі зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт не зможе впливати. Під час досудового розслідування він за кожним викликом з`являвся до слідчого.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечив, клопотання захисника підтримав.
Прокурор проти задоволення захисника про зміну запобіжного заходу заперечив.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, суд дійшов наступних висновків.
Ухвалою від 27.07.2021 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк дії ухвали закінчується 24.09.2021.
Підставами продовження запобіжного заходу стало існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК.
Суд дійшов висновку, що вказані ризики на теперішній час є актуальними та доведеними.
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК, який відповідно до статті 12 КК є тяжким злочином, і за який передбачене покарання до шести років позбавлення волі, офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків, що дає суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».
Оскільки обвинувачений знайомий з потерпілою та свідком, які ще не допитані судом, є ризик того, що він може незаконно впливати на них, що є ризиком, передбаченим пунктом 3 частини першої статті 177 КПК.
ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, не має постійного джерела доходів, що дає підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про існування ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК.
Проте, відповідно до частини третьої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно з рішенням у справі «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria) (від 27 червня 1968 року, заява № 1936/63, пункт 4, серія A № 8) розумність часу, який обвинувачений провів під вартою до початку судового розгляду, слід оцінювати у зв`язку з самим фактом його затримання. До винесення обвинувального вироку він повинен вважатися невинним, і мета положення, що розглядається, по суті полягає у тому, щоб вимагати його тимчасового звільнення після того, як його продовження тримання під вартою перестане бути розумним.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний обвинуваченому на підставі ухвали слідчого судді від 04.09.2020. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 тримається під вартою понад один рік.
За цей період кримінальне провадження не вдалось розглянути через систематичні неявки у судове засідання потерпілої ОСОБА_6 та свідка обвинувачення ОСОБА_7 .
За такої обставини суд дійшов висновку, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 перестало бути розумним, а отже у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу необхідно відмовити, а обвинуваченого необхідно звільнити з-під варти.
Однак, враховуючи існування зазначених вище ризиків, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість ризиків; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винним у інкримінованому правопорушенні, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд дійшов висновку про задоволення клопотання захисника та зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію та складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне визначити строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_4 в два місяці.
Керуючись статтями 181, 183, 197, 199, 201, 202, 331, 372, 376 КПК, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 - відмовити.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Змінити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу суду;

- за вимогою працівників органу Національної поліції, що здійснюють контроль за поведінкою обвинуваченого на підставі цієї ухвали, носити електронний засіб контролю.

Негайно доставити ОСОБА_4 до місця проживання і звільнити з-під варти.

Строк дії ухвали становить два місяці та закінчується 20 листопада 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 20 вересня 2021 року.

Суддя: