У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянув апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.11.2021 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку 08.11.2021 року,
учасники судового провадження:

адвокат: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно відмовити у повному обсязі.
Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, підтримання публічного обвинувачення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на тимчасово вилучене під час обшуку 08.11.2021 майно, а саме:

- ноутбук марки «ASUS» model U40S, серійний номер: НОМЕР_1 ;

- мобільний телефон марки «Apple iPhone 12 Pro» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 .

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що рішення слідчого судді є незаконним, не обґрунтованим та не вмотивованим, з допущенням неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що у кримінальному провадженні підозра нікому не оголошена.
Крім того, звертає увагу, що в порушення КПК України, слідчий суддя надав дозвіл однією ухвалою проникнути в два домоволодіння.
Вважає, що прокурор не обґрунтував своє клопотання про арешт майна, що свідчить про відсутність фактичних даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_6 своїм майном.
Стверджує, що відсутні будь-які підстави для накладення арешту на майно саме з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором не доведено, що дане майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
09.11.2021 року, прокурор першого відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, підтримання публічного обвинувачення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , проведеного 08.11.2021 майно, а саме: ноутбук марки «ASUS» model U40S, серійний номер: НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «Apple iPhone 12 Pro» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 .
В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що слідчими Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000329 від 12.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Слідчий суддя вважав необхідним клопотання задовольнити, з урахуванням того, що прокурором доведено, що незастосування арешту може призвести до пошкодження, зникнення, чи втрати майна, доведена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 170 КПК та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речових доказів та виконання завдань кримінального провадження. Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката на підтримку апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Разом з цим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

26.11.2021 року слідчим ТУ ДБР у м. Миколаєві внесено відомості в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.10.2021 року надано дозвіл на обшук в домоволодіннях за двома адресами у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 в кримінальному провадженні №0000329 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

05.11.2021 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто встановлена відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення.

08.11.2021 року на підставі вказаної ухвали слідчого судді від 29.10.2021 року проведено обшук у домоволодіннях, де мешкає ОСОБА_6 та вилучено її особисті речі, а саме: мобільний телефон марки «Apple iPhone 12 Pro» та ноутбук марки «ASUS» model U40S.
Тобто, зазначена слідча дія обшук житла була проведена поза межами досудового розслідування.
Окрім того, з наданої апелянтом копії товарного чеку вбачається, що мобільний телефон «Apple iPhone 12 Pro» було придбано ОСОБА_6 03.09.2021 року, а тому твердження прокурора про те, що в ньому може міститись інформація щодо ДТП, яке сталось 11.11.2020 року є недостатньо обґрунтованим.

Матеріали судового провадження не містять даних про те, що ОСОБА_6 , яка є законними власниками ноутбук марки «ASUS» model U40S, та мобільний телефон марки «Apple iPhone 12 Pro», повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000329 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Все вищевикладене свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на ноутбук марки «ASUS» model U40S, та мобільний телефон марки «Apple iPhone 12 Pro», власником яких є ОСОБА_9 ..

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.11.2021 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: