ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/899/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 липня 2021 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дунаївці Хмельницької області, громадянина України, з середньою професійно технічною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, без певного місця реєстрації та проживання, в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 24 вересня 2021 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0001082, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 27 липня 2021 року, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволено, продовжено строк тримання його під вартою до 24 вересня 2021 року, включно., у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.

Зокрема, апелянт зазначає про недопустимість певних доказів у кримінальному провадженні та просить виключити їх з числа доказів та повторно, в законний спосіб допитавши його.
Також, апелянт вказує на те, що прокурором не доведено підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, наявність реальних ризиків для обрання та продовження відносно нього найбільш суворого запобіжного заходу.
Крім того, зазначає, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження було порушено вимоги ст. 69, 106, 103, 104, 290, 87 КПК України.
Також, апелянт зазначає про його незаконне затримання, безпідставне відкриття відносно нього кримінального провадження, та проведення досудового розслідування з грубим порушенням вимог КПК.
Крім того, просить провести його освідування з метою встановлення фактів застосування до нього недозволених методів з боку працівників поліції.
В доповненнях до апеляційної скарги просить провадження закрити у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, в судових дебатах сторони залишились на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до приписів ч. 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку запобіжного заходу, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , судовий розгляд кримінального провадження відносно нього не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходив з того, що ризики, які мали місце до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

При вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

За вищевказаних обставин є всі підстави вважати про існування належних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Крім того, приймаючи рішення щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд цілком слушно виходив із того, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція статті, за вчинення якого, передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі.

Характер інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоч а і особою, яка в силу ст. 89 КК України, не має судимості однак раніше притягувався да кримінальної відповідальності, що вказує на його схильність до антисоціальної поведінки, не працевлаштований, неодружений та без певного місця реєстрації та проживання, що вказує на відсутність у нього законного джерела доходів, відсутність міцних соціальних зв`язків, а отже і відсутність осіб, які б мали на нього вирішальний вплив з метою запобігання існуючим ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений обвинуваченому ОСОБА_7 , з метою забезпечення належного виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором під час судового розгляду та наведені в оскаржуваній ухвалі суду з урахуванням даних про особу обвинуваченого, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на що, доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків є неспроможними.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апеляційна скарга не містить.
Посилання обвинуваченого на незаконність його затримання, недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки питання допустимості доказів, їх достатності для доведення винуватості особи підлягають вирішенню за результатами судового розгляду кримінального провадження по суті, а питання обґрунтованості підозри на даній стадії кримінального провадження не може бути предметом перевірки, оскільки ці питання перевіряються на стадії досудового розслідування слідчим суддею .
Неспроможними є і посилання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо протиправності відкриття кримінального провадження, проведення досудового слідства з порушенням вимог КПК, оскільки при вирішені питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду, апеляційний суд не може наперед надавати оцінку доказам з точки зору допустимості та достатності, а також фактичним обставинам кримінального провадження, для доведення винуватості обвинуваченого у вчинені інкримінованих злочинів, що є предметом розгляду кримінального провадження по суті.
З матеріалів провадження вбачається, що сторона захисту звернулася до правоохоронних органів із заявою про застосування до ОСОБА_7 недозволених методів досудового розслідування з метою змусити його визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, відомості внесені до ЄРДР. Однак, результати проведення розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_7 підлягають оцінці судом під час проведення судового розгляду.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого ОСОБА_7 чи істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарги задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 липня 2021 року, якою відносно нього продовжено строк тримання під вартою до 24 вересня 2021 року, включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: