ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/455/21 Номер провадження 11-кп/814/763/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 грудня 2020 року за №0000568, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сари Гадяцького р-ну Полтавської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого:

-01 вересня 2020 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленням іспитового строку -1 рік, -

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання за:

-ч.2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі;

-ч.3 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі;

-ч.2 ст. 289 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання - 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/ 2 частини майна, яке є його власністю.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за оскаржуваним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду від 01 вересня 2020 року, та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 6 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією 1/ 2 частини майна, яке є його власністю.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 30 січня 2021 року.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, та долю речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 грудня 2020 року приблизно о 01 годині умисно, повторно, шляхом зірвання металевого кріплення навісного замка (прибойця) з дверної рами, незаконно проник усередину гаража у господарстві ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав електрозварювальний апарат «Самурай SSVA-mini-P», а також у дворі 4 титанові диски R-15 з логотипом «Mercedes», та з місця вчинення злочину із викраденим майном зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 6 133 гривень 33 копійки.

Окрім того, цього ж дня приблизно о 02 годині обвинувачений умисно, повторно, шляхом розбиття шибки вікна, незаконно проник усередину гаража у господарстві ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав бензопилу «Foresta FA-40S», та з місця вчинення злочину із викраденим майном зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на суму 1946 гривень 25 копійок.

Також 20 січня 2021 року приблизно о 02 годині на прилеглій території багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 умисно, шляхом вільного доступу, відкрив незамкнені двері транспортного засобу марки ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, який належить ОСОБА_11 , ключем, що знаходився у замку запалювання, привів двигун цього автомобіля у дію, виїхав з прилеглої території багатоквартирного будинку, та зник з місця вчинення злочину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків на суму 23 400 гривень.

Крім того, у цей день приблизно о 04 годині у господарстві ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений умисно, шляхом зриву з дверей металевого кріплення навісного замка (прибойця), незаконно проник всередину гаража, де відчинив ворота гаража, та за допомогою ключів, які ним було викрадено з житлового будинку наведеного господарства шляхом прокинення у цей будинок, відчинив автомобіль AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, що належить ОСОБА_9 , привів двигун указаного транспортного засобу у дію, виїхав з приміщення гаража та зник на згаданому автомобілі з місця вчинення злочину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 257 305 гривень.

При цьому, цього ж дня приблизно о 05 годині ОСОБА_8 , знаходячись у викраденому ним автомобілі AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, який вийшов з ладу, на автодорозі між с. Веприк та с. Бобрик Миргородського р-ну, умисно, повторно, шляхом вільного доступу, відкрив бардачок на передній панелі приборів автомобіля, звідки дістав барсетку ОСОБА_9 , з якої таємно викрав грошові кошти у сумі 700 гривень та з місця вчинення злочину із викраденими грошима зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на зазначену суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через суворість, просить змінити вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 березня 2021 року та пом`якшити йому остаточне покарання до 5 років позбавлення волі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції належним чином не враховано те, що він щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті кримінальних правопорушень, є особою молодого віку та має хвору матір.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведена скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин, встановлених судом та правильність кваліфікації його дій за: ч.2 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно; ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище; ч.2 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у сховище, ніким з учасників судового провадження не оспорюється, та підтверджується зібраними у справі і перевіреними у суді доказами, оціненими у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України, а тому у відповідності до ст.404 КПК України у зазначеній частині оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку не перевіряється.
У свою чергу, доводи апелянта про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через суворість, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положеннями ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

За п. 3 наведеної постанови Пленуму Верховного суду України, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

За змістом апеляційної скарги, обвинувачений ставить питання про недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції не вийшов за межі дискреційних повноважень, при призначенні покарання виконав вказані вище вимоги закону і роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та нетяжким злочинами, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, дані досудової доповіді, за якими ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства - середній, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, що його обтяжують.

Місцевим судом також правильно враховано те, що обвинувачений, будучи засудженим за тяжкий корисливий злочин проти власності, під час іспитового строку знову вчинив корисливі злочини (5 епізодів злочинної діяльності), що свідчить про те, що попереднє притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, обвинувачений не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став. Наведене підтверджує системний злочинний характер поведінки обвинуваченого, та вказує на свідоме порушення останнім кримінального закону, незважаючи на невідворотність покарання.

Такі обставини значно підвищують як суспільну небезпечність особи обвинуваченого, так і суспільну небезпечність вчинених ним злочинів.

При цьому, слід зазначити, що як під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, потерпілому ОСОБА_9 викрадені у нього 4 титанові диски та 700 гривень компенсовано обвинуваченим не було. Інше ж майно, яким незаконно заволодів ОСОБА_8 , повернуто поліцією потерпілим.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Доводи апелянта про його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень у повній мірі враховано місцевим судом при застосуванні положень ст.ст.50, 65 КК України та їм надана належна оцінка, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для їх повторного врахування.

Колегія суддів враховує молодий вік обвинуваченого та наявність в останнього хворої матері, однак з урахуванням наведених вище обставин, це не є мотивованою підставою для пом`якшення призначеного судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, оскільки не свідчить про неправильність, неспівмірність, несправедливість чи явну неадекватність такого покарання через його суворість.

У свою чергу, апеляційний суд зауважує, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Таким чином, призначене місцевим судом ОСОБА_8 покарання, яке відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України знаходиться у межах санкцій вказаних частин статей та не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 70 та 71 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчинених злочинів, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, наявністю обставин, що пом`якшують покарання та відсутністю обставин, що його обтяжують, а тому з урахуванням принципу співмірності та індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так й іншими особами.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, у ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4