24.09.2021 Єдиний унікальний № 371/718/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року м. Миронівка

ЄУН 371/718/21
Провадження № 1-кп/371/161/21

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000053, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 7 травня 2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Нижнє Первомайського району Луганської області, має професійно-технічну освіту, не одружена, без зареєстрованого місця проживання, останнє відоме місце перебування: АДРЕСА_1 , раніше судима :

28 лютого 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ст.ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2, 15 ч. 2, 190 ч. 2 КК України, на підставі ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з випробувальним строком на три роки;

05 грудня 2017 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, 353 ч. 1 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців;

26 лютого 2018 року Київським районним судом міста Полтави за ст. 190 ч. 2 КК України, на підставі ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки сім місяців;

22 травня 2018 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя за ст.ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2 , 353 ч. 1 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки вісім місяців;

20 липня 2018 року Семенівським районним судом Полтавської області за ст. 190 ч. 2 КК України, на підставі ст. 71 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки девять місяців;

09 квітня 2019 року Ковпаківським районним судом міста Суми за ст.ст. 190 ч. 2, 185 ч. 2 КК України, на підстві ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки два місяці;

21 липня 2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 185 ч. 2, ст. 190 ч. 2 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

10 вересня 2021 року Октябрським районним судом міста Полтави за ст. 190 ч. 2 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

за ст. 190 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Встановлені обставини кримінального правопорушення

За встановленими обставинами кримінального правопорушення,ОСОБА_4 , маючи намір на незаконне заволодіння грошовими коштами та цінностями інших громадян шляхом їх обману,з метою власного збагачення, 7 травня 2021 року близько 9 години прийшла до приміщення «Аптеки № 5», розташованого по вулиці 40-річчя Перемоги, 2 міста Миронівка Київської області, у якому здійснює господарську діядьність фізична особа підприємець ОСОБА_5 .

В аптеці працювала фармацевт ОСОБА_6 , якій обвинувачена, з метою реалізації свого протиправного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, відрекомендувалася працівником Миронівського РЕМ ПрАТ Київобленерго.

Обвинувачена повідомила ОСОБА_6 про те, що нею у приміщенні аптеки буде встановлено «кнопку реагування», буде великий перепад енергії. Пояснила, що з метою уникнення негативних наслідків, потрібно сховати кошти та золоті прикраси, щоб не зіпсувалися, попросила фармацевта скласти всі золоті прикраси та грошові кошти у тканину, з метою їх збереження, та замотати липкою стрічкою.

ОСОБА_6 , будучи обманним шляхом впевнена у необхідності вчинення таких дій, не здогадуючись про протиправні наміри обвинуваченої, добровільно поклала до частини тканини свої золоті прикраси у виді золотої каблучки 585 проби металу масою 2,5 г, золотих сережок 585 проби металу масою 2,9 г та грошові кошти в сумі 10000 гривень і передала пакунок обвинуваченій.

Отримавши від ОСОБА_6 тканину, в якій знаходились золоті прикраси та грошові кошти, обвинувачена зайшла до підсобного приміщення «Аптеки № 5», де, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, помістила до частини тканини, яку тримала у руках, замість грошових коштів та золотих виробів, заздалегідь підготовлений зошит в клітинку.

Повернувшись із підсобного приміщення, обвинувачена повідомила, що в пакуванні знаходяться грошові кошти та золоті вироби, та повернула ОСОБА_6 тканину з вмістом зошита. Остання, будучи введеною в оману, вважала, що всередині пакунку знаходяться її грошові кошти та золоті прикраси.

Після вчинення вказаних дій, з грошовими коштами в сумі 10000 гривень та золотими прикрасами загальною масою 5,4 г, вартістю 4954 гривні 71 копійка, ОСОБА_4 вийшла з приміщення «Аптеки № 5» та пішла в невідомому напрямку, покинувши таким чином місце вчинення злочину.

Грошовими коштами та золотими прикрасами обвинувачена розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 14954 гривні 71 копійку.

Цивільний позов потерпілої
Потерпіла ОСОБА_6 заявила до обвинуваченої ОСОБА_4 цивільний позов у кримінальному провадженні.

У позові вказала, що діями ОСОБА_4 , що кваліфікуються органом досудового розслідування як заволодіння чужим майном шляхом обману, їй було завдано матеріальну шкоду в сумі 14954 гривні 71 копійка.

Це вартість належного їй майна у виді золотої каблучки 585 проби металу масою 2,5 г, золотих сережок 585 проби металу масою 2,9 г та грошових коштів в сумі 10000 гривень, що стали предметом кримінального правопорушення та не були їй повернуті в ході досудового розслідування.

Просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 14954 гривні 71 копійку спричиненої майнової шкоди.

Позиції учасників судового провадження

Фактичні обставини кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_4 не заперечила, визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, на підтвердження встановлених в ході досудового розслідування обставин надала показання.

Прокурор відмовився від проголошення вступної промови, не заперечив встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, заперечень проти встановлених досудовим розслідуванням обставин суду не повідомила, подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності.

Згідно з приписами статті 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що з`ясувати всі обставини кримінального провадження під час судового розгляду можливо за відсутності потерпілої, тому, керуючись правилами ст. 325 КПК України, дійшов висновку про проведення судового розгляду без потерпілої.

Повне визнання обвинуваченою вини, не заперечення фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, стали передумовами здійснення розгляду провадження в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України.

Роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, з`ясувавши їх думку про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та здійснив судовий розгляд кримінального провадження із застосуванням правил ст. 349 ч. 3 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів, що характеризують її особу.

Суд з`ясував правильне розуміння учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З показань обвинуваченої слідує наступне.

07 травня 2021 року вона прибула до міста Миронівка Київської області з метою збагачення, з наміром скоїти протиправні дії, направлені на заволодіння чужим майном.

Близько 9 години вона прийшла до приміщення «Аптеки № 5», розташованого в районі залізничної станції. В аптеці перебувала фармацевт, якій вона відрекомендувалася працівником Миронівського РЕМ. Фармацевту пояснила, що нею у вказаному приміщенні аптеки буде встановлено «кнопку реагування», буде великий перепад енергії, потрібно сховати кошти та золоті прикраси, щоб не зіпсувалися. Попросила скласти всі золоті прикраси та грошові кошти у тканину, замотати липкою стрічкою і передати їй.

Потерпіла поклала до частини тканини свої золоті прикраси у виді золотої каблучки та золотих сережок, вага яких нею не оспорюється, а також грошові кошти в сумі 10000 гривень.

Отримавши тканину, в якій знаходились золоті прикраси та грошові кошти, вона зайшла до підсобного приміщення аптеки, де поміняла вміст пакету з тканини, помістила до неї замість грошових коштів та золотих виробів зошит в клітинку.

Повернувшись із підсобного приміщення, вона повідомила, що все закінчено, повернула потерпілій тканину з вмістом зошита та залишила місце події з грошовими коштами в сумі 10000 гривень та золотими прикрасами. Вказаним майном розпорядилася на власний розсуд.

Цивільний позов про стягнення з неї майнової шкоди на загальну суму 14954 гривні 71 копійку визнає повністю.У вчиненому щиро кається, зазначила, що повністю усвідомлює протиправність своїх дій.

Допит обвинуваченої здійснено відповідно до правил ст. 351 КПК України.

Кваліфікація дій обвинуваченої

З показань обвинуваченої суд дійшов висновку про визнання нею всіх обставин, які встановлені досудовим розслідуванням, підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України.

Покази обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи, які нею та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися, тому суд вважає викладені фактичні обставини справи достовірними і такими, що не потребують дослідження в судовому засіданні.

Пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження.

Діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце, це діяння полягає у заволодінні чужим майном у виді коштів та золотих прикрас потерпілої ОСОБА_6 шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, та містить склад злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України. Обвинувачена є винною у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинене.

Мотиви призначення покарання

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст.ст. 36 - 43 КК України, виключають кримінальну протиправність діяння обвинуваченої, а також підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених ст.ст. 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченої примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Судом досліджено письмові докази, що характеризують обвинувачену.

Обвинувачена не має постійного місця проживання та перебування, родини, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра за останнім відомим місцем перебування, раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих кримінальних правопорушень.

Такі фактичні обставини підтверджуються даними довідки Малобілозерської сільської ради Васильківського району Запорізької області № 971/02-01-18 від 17 червня 2021 року, довідки Комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради Запорізької області № 01-40/64 від 24 червня 2021 року, вимоги УІАП ГУНП в Київській області № 2600/109/1602/02-21 від 10 червня 2021 року.

Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення у виді нетяжкого злочину, не має зареєстрованого місця проживання та перебування, неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, має ряд непогашених судимостей.

На підставі ч. 1 ст. 66 КК України, суд вважає можливим визнати щире каяття обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, обставиною, що пом`якшує покарання за скоєне.

Обставин, що передбачені ст. 67 КК України, та обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання, є вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

Стаття 34 КК України визначає, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення

Згідно з ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Обвинувачена має непогашену судимість за вчинення аналогічних злочинів.
Оскільки у даному випадку рецидив злочину утворює одночасно і його повторність, яка передбачена у ст. 190 ч. 2 КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то, за змістом ч. 4 ст. 67 КК України, як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.

Рецидив злочину, який за змістом обвинувального акта вказаний як обставина, що обтяжує покарання, не може бути врахований судом як така обставина при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 .

За результатами розгляду кримінального провадження, з урахуванням особи обвинуваченої, її способу життя та високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченій необхідно призначити у виді обмеження волі на певний строк.

Підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання відсутні.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2021 року за кримінальні правопорушення, вчинені у 2020 році, лютому, березні, квітні та травні 2021 року, ОСОБА_4 засуджено за ст.ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2021 року за кримінальні правопорушення, вчинені у квітні 2021 року, ОСОБА_4 засуджено за ст. 190 ч. 2 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Вказаним вироком, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, враховуючи покарання, призначене вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2021 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченій ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Злочин, в якому звинувачується ОСОБА_4 , вчинено до постановлення вказаних вироків.

Згідно правил ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ст. 190 ч. 2 КК України, на час постановлення даного вироку не набрав законної сили, проте діяння за вчинення яких обвинувачена підлягає покараню, вчинені нею до постановлення в казаного вироку.

За змістом ч. 4 ст. 70 КК України, моментом у часі, що дає підстави для застосування вказаної норми при призначенні покарання є саме постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили

Таку позицію висловила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 766/39/17 від 01.06.2020.

В порядку, визначеному ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами частини 1 вказаної статті, покарання обвинуваченій необхідно призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У строк покарання, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, підлягає зарахуванню покарання, відбуте обвинуваченоюза наведеними вироками.

Інформація про приведення вироків до виконання та затримання засудженої для відбування покарання суду не надана.

Судом встановлено, що підставою попереднього увязнення обвинуваченої, перебіг якого розпочався з 4 червня 2021 року, є обрання щодо неї слідчим суддею Обухівського районного суду Київської області та Обухівським районним судом Київської області запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, в якому проводилося досудове розслідування та у даний час здійснюється судове провадження.

Вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2021 року в частині обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , та, відповідно, початку перебігу строку відбування покарання, не виконується.

Вирішення цивільного позову

Заявлений потерпілою позов про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, підлягає задоволенню з таких мотивів.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

На підставі ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частина 1 ст. 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

За результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні судом приймаються рішення: 1) задовольнити цивільний позов повністю або частково; 2) відмовити в позові; 3) залишити позов без розгляду.

Рішення за цивільним позовом про відшкодування збитків суд приймає після того, як вирішить загальні питання щодо обвинувачення та визначення покарання.

Суд задовольняє цивільний позов повністю або частково, якщо в судовому засіданні були доведені підстави цивільного позову.

На підставі оцінених обставин щодо наявності та розміру спричиненої потерпілій шкоди, суд зазначає, що підстави цивільного позову в частині розміру позовних вимог є доведеними.

В судовому засіданні встановлено, що потерпілій майнову шкоду завдано протиправними діями обвинуваченої.

Розмір позовних вимог в сумі 14954 гривні 71 копійка не оспорюється обвинуваченою, цивільний позов визнається.

В рахунок відшкодування спричиненої майнової шкоди, кошти в сумі 14954 гривні 71 копійка підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 .

Вирішення питань про процесуальні витрати, заходи забезпечення кримінального провадження та речові докази.

Відповідно до п.п. 12-14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Підстави для вирішення вказаних питань не виникли.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, і призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, враховуючи покарання, призначене засудженій ОСОБА_4 вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2021 року за ст. 190 ч. 2 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку підлягає негайному врученню засудженій та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його оголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1