Провадження № 1-кс/686/9888/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

До слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла скарга, подана в порядку ст. 303 КПК України ОСОБА_3 , в якій він просить зобов`язати уповноважену особу Територіального бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому (далі ТУ ДБР у м.Хмельницькому) внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене ОСОБА_4 , який його обмовив, кримінальне правопорушення, передбачене ст.384 КК України за його заявою від 03.08.2021.

Кримінальнокарану поведінку ОСОБА_3 також вбачає у діях слідчого ОСОБА_5 , який, на його думку не довів його вини у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його і ОСОБА_4 було засуджено.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 вказує, що 03.08.2021 подав указану заяву про вчинення кримінального правопорушення, до ТУ ДБР у м.Хмеьницькому.

Проте відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за їх заявою не внесені, а отже вимоги ст.214 КПК України не виконані.

У судовому засіданні ОСОБА_3 подану скаргу підтримав у повному обсязі та просить її задовольнити.

Уповноважена особа Хмельницького ТУ ДБР у м.Хмельницькому у судове засідання не з`явилася, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду скарги.

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому надійшли матеріали перевірки за заявою Захарова . №З-3334, З-3624 від 10.08.2021

Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується.

На підставі положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З матеріалів перевірки за заявою про вчинення кримінального правопорушення, слідує, що 03.08.2021 ОСОБА_6 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ТУДБР у м.Хмельницькому.

Листом за вих. № -З-3344/14-01-01-21 від 10.09.2021 р. заявнику надіслана відповідь, у якій вказано, що вивченням доводів, викладених у заяві, обставин, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення не встановлено, у зв`язку із чим підстав внесення до ЄРДР не вбачається.

Водночас з матеріалами перевірки не підтверджена дата та час надсилання та отримання ОСОБА_7 указаної відповіді.

Разом із тим, із матеріалів перевірки вбачається, що ОСОБА_8 звернувся із заявою до ТУ ДБР у м.Хмельницькому, поданою 25.08.2021,у якій просив орган досудового розслідування надати йому відповідь про стан розгляду його заяви.

Листом від 10.09.2021 №З-3344, З-3624/14-01-01-21 за підписом начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Хмельницькому) ТУ ДБР у м.Хмельницькому ОСОБА_9 ОСОБА_3 надана відповідь про те, що за результатом розгляду його заяви не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР.

Відомості про дату отримання указаної відповіді ОСОБА_3 у матеріалах перевірки відсутні.

У судовому засіданні ОСОБА_3 повідомив про те, що указану відповідь від ТУ ДБР у м.Хмельницькому він отримав 04.10.2021

Відтак слідчий суддя вважає скаргу поданою скаржником у встановлений ст. 304 КПК України десятиденний строк.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги заслухавши пояснення особи, яка її подала та її представника, дійшов висновку про те, що у задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

На підставі положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Аналогічні за змістом норми містяться у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985, п.57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.

Слідчий суддя установив, що ОСОБА_3 03.08.2021 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ТУДБР у м.Хмельницькому.

Зі змісту указаної заяви та скарги слідує, вироком Шепетівського міськрайонного суду від 05.05.2017 він засуджений за п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України з визначенням остаточного покарання у вигляді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

ОСОБА_3 стверджує, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно нього та ОСОБА_4 , останній його обмовив у причетності до вчинення кримінального правопорушення, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст..384 КК України.

Також ОСОБА_3 зазначає, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0001642 слідчий ОСОБА_5 примусив його визнати вину у вбивстві, якого він не вчиняв та підписувати документи про проведення слідчих дій без захисника.

Вважає, що прямих доказів його винуватості у вчиненні вбивства немає, підтверджує лише причетність до заволодіння транспортним засобом.

При цьому, слідчий не забезпечив ефективного досудового розслідування, внаслідок чого в обвинувальному акті знайшли відображення відомості, які не підтверджуються доказами .

Слідчий суддя зазначає, що положеннями частини 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Саме під час здійснення досудового розслідування слідчим, дізнавачем надається оцінка всім здобутим під час його проведення доказів в їх сукупності та кожному окремо, в результаті чого вирішується питання щодо правильності кваліфікації діянь.

Слідчі органи повинні застосовувати всі засоби, передбачені законом, для проведення ефективного розслідування.

У силу ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий та прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Указані приписи кримінального процесуального закону свідчать про те, що тактика та методи досудового розслідування кримінального провадження, у межах законодавства, є повноваженнями слідчого і прокурора.

Висновок про достатність або недостатність доказів для пред`явлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення належать док компетенції сторони обвинувачення у кримінальному провадженні.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий і прокурор, за наявності для того підстав, повинні скласти обвинувальний акт, а прокурор у разі повідомлення особі про підозру, у порядку ст..283 КПК України зобов`язаний у найкоротший строк: 1) закрити кримінальне провадження;

2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Оцінка обставин та поставлених у вину особі стороною обвинувачення дій/бездіяльності, з якими закон про кримінальну відповідальність та кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість особи до такої відповідальності та визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, належать до компетенції суду.

Як слідує із матеріалів скарги, відносно ОСОБА_3 був складений обвинувальний акт за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст.187, ч. 3 ст.289 КК України.

Відповідно до вироку Шепетівського міськрайонного суду від 05.05.2017 у справі 686/3692/16-к (реєстраційний № судового рішення 66340211 у Єдиному державному реєстрі судових рішень) ОСОБА_3 засуджений за п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України з визначенням остаточного покарання у вигляді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницького від 27.07.2017 вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області відносно залишений без змін.

Згідно з цією ухвалою, суд першої інстанції оцінивши наявні докази в їх сукупності обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні злочинних дій передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України.

Ухвала апеляційного суду була предметом касаційного перегляду Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду.

В ухвалі від 03.09.2019 у справі 686/3692/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду констатував, що доведеність винуватості ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України встановлена судом першої інстанції та перевірена судом апеляційної інстанції з дотриманням вимог процесуального закону.

Доводи засудженого ОСОБА_4 про його непричетність до вчинення зазначених злочинів та засудженого ОСОБА_3 , який, як слідує з його касаційної скарги, визнає вину лише за ст. 289 КК України, Верховний Суд визнав безпідставними.

Водночас даних, які би свідчили, що під час досудового розслідування та судового розгляду цього провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке б тягнуло безумовне скасування судових рішень, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

За змістом цієї ухвали, Верховний Суд зазначив ,що суди першої та апеляційної інстанцій належно перевірили доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про застосовування до них працівниками поліції фізичного та психологічного тиску. Ці доводи в ході перевірки не підтвердились, про що свідчить інформація з ІТТ № 2 ГУНП в Хмельницькій області, Хмельницького слідчого ізолятора, слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області, відповіді заступника прокурора Хмельницької області про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 214 КПК, для внесення органами прокуратури відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 про притягнення до кримінальної відповідальності окремих працівників поліції та прокуратури.

За наслідком перегляду ухвали Апеляційного суду Хмельницької області, касаційні скарги засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 постановлено залишити без задоволення.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_3 змінено.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з 13 травня 2016 року і ОСОБА_3 з 22 травня 2016 року, тобто з дня фактичного їх затримання.

Отже, доводи ОСОБА_3 про неправомірність дій слідчого стосовно неналежного розслідування у кримінальному провадженні з метою притягнення його до кримінальної відповідальності , є необґрунтованими.

А тому аргументи ОСОБА_3 у скарзі про те, що слідчий,який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно нього, не довів його вини у вчиненні кримінального правопорушення, є безпідставними та не можуть бути підставою для задоволення скарги.

Доводи ОСОБА_3 у скарзі про надання неправдивих показань ОСОБА_4 , внаслідок чого ОСОБА_3 неправомірно засуджено необґрунтовані, а винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вбивства була предметом розгляду судів трьох інстанцій.

Можливе вчинення слідчим кримінального правопорушення ґрунтуються його суб`єктивній незгоді із діями слідчого, який реалізуючи власні повноваження, визначені КПК України, здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Ініціювання кримінального переслідування особи, яка здійснює досудове розслідування у ньому та діє у межах повноважень суперечить вимогам кримінального процесуального закону та є необґрунтованим застосуванням заходу кримінально-правового примусу.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_3 ставить під сумнів встановлені органом досудового розслідування та судами першої, апеляційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0001642 та перевірені в частині правильності застосування норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, касаційною інстанцією.

Посилання особи, яка подала скаргу, про допущення бездіяльності та невиконання вимог частини 1 статті 214 КПК України після отримання його заяви про вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження, їм уже була надана оцінка під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 та перевірки вироку суду судом апеляційної інстанції та у межах повноважень правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що подана ОСОБА_3 заява про вчинення кримінального правопорушення не містить відомостей про кримінальне правопорушення та про особу, яка його могла вчинити.

Відтак, за результатом розгляду заяви ОСОБА_3 уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому,дійшла правильного висновку про відсутність підстав для внесення за викладеними у ній твердженнями, відомостей до ЄРДР, що вказує на необґрунтованість заяви.

А тому підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1