Номер провадження: 11-сс/813/1457/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2021 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000307 від 18.09.2021 року, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Котовка Біляївського району Одеської області, працюючого на посаді слідчого СВ ВП № 3 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, маючого спеціальне звання старшого лейтенанта поліції, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, -

встановив:

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБРперебуває кримінальне провадження №0000307 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 підозрюється у тому, що 18.09.2021 року, приблизно o 05 годині 25 хвилин, керуючи автомобілем марки «MAZDA 3» р/н НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби по вул. Семена Палія в м. Одеса, в напрямку вул. Марсельська та наблизився до штучно освітленого, регульованого світлофором перехрестя з вул. Південна дорога.
Діючи в порушення вимог п/п 8.7.3(е), 8.10 «Правила дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001) (далі Правила), якими передбачено:
п. 8.7.3. Сигнали світлофора мають такі значення:
в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух;
ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;
е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.
п. 8.10. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед проїзною частиною з перехрестям, не створюючи перешкод для руху пішоходів; проявив необережність у виді кримінальної протиправної самовпевненості, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, легковажно розраховував на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку для руху, загрожувати життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою при заїзді на вказане перехрестя в момент загоряння червоного сигналу світлофора, маючи гарантовану технічну можливість належним виконанням вимог пункту 8.7.3(е) Правил, виключити виїзд на перехрестя при червоному забороненому сигналі світлофора, заїхав на перехрестя на червоний заборонений сигнал світлофора не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з автомобілем марки «КІА CLARUS» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався на зелений сигнал світлофора та виконував маневр повороту ліворуч з вулиці Південна дорога, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «КІА CLARUS» р/н НОМЕР_2 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм помер на місці пригоди.
18.09.2021року відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК Українивнесені до ЄРДР за №0000307.
19.09.2021 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України.
20.09.2021 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2021 року задоволено клопотання слідчого другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 та стосовно ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 19.11.2021 року, без визначення розміру застави.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи обґрунтованість підозри, посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник, вказує, що обраний відносно підозрюваного запобіжний захід є занадто суворим з огляду на обставини справи, особу підозрюваного та мінімізованість ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Захисник звертає увагу на те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце роботи, хоча на даний час відсторонений від посади, не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування або перешкоджати досудовому слідству в інший спосіб.

У судовому засіданні апеляційного суду, захисник доповнив подану апеляційну скаргу та зазначив, що підозрюваний в повному обсязі відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій стороні, співпрацює зі слідством самостійно з`явився до слідчого для отримання повідомлення про підозру, а в подальшому і до суду першої інстанції для обрання запобіжного заходу, що свідчить про відсутність у нього наміру переховуватися від органу досудового розслідування, або в інший спосіб перешкоджати слідству. З огляду на вказані обставини захисник вважає, що до підозрюваного можливо та доцільно обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт в нічний час доби.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України (далі КПК) основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК , підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
На думку апеляційного суду під час розгляду клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя не в повній мірі врахував зазначені вимоги закону.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК.
Оскаржене рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, а також наявністю ризиків: можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; можливого незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та експертів, або перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином.
Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування є достатніми для висновку щодо обґрунтованості підозри. Крім того, сторона захисту не оспорює обґрунтованість підозри.

Що стосується доводів сторони захисту про необґрунтованість ухвали слідчого судді щодо обрання підозрюваному найсуворішого запобіжного заходу, то вони заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.
Дослідивши матеріали справи та надані у судовому засіданні стороною захисту докази, заслухавши сторони кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що обраний підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим, а рішення про його застосування слідчим суддею не мотивоване належним чином.
Так, мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також можливого незаконного впливу підозрюваного на потерпілих та свідків.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею залишено поза увагою наступні обставини справи: підозрюваний ОСОБА_10 раніше не судимий; має постійне місце реєстрації та проживання на території Одеського району; офіційно працевлаштований, хоча і на даний час відсторонений від посади за рішенням суду; за місцем постійного проживання характеризується позитивно.
Доводи прокурора про існування ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_10 від органу досудового розслідування та суду та вчинення спроб тиску на потерпілого, апеляційний суд визнає декларативними.
Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що після вчинення злочину, підозрюваний не переховувався від правоохоронних органів, самостійно за першим викликом, з`явився до слідчого для отримання підозри, а отримавши повідомлення про підозру та копію клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, добровільно з`явився до суду першої інстанції для розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.
В судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту надані квитанції про відшкодування родиною обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди потерпілій стороні у розмірі 330000 (триста тридцять тисяч) грн..
Наведені обставини не заперечуються прокурором.
Таким чином, вказані обставини дають підстави стверджувати, що підозрюваний не вживав спроб переховуватися від органу досудового розслідування та суду, не має на меті чинити тиск на потерпілого, має міцні соціальні зв`язки.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджання встановлення обставин в даному кримінальному провадженні є мінімізованими.
Ризик можливого тиску на потерпілого, з урахуванням вжиття конкретних дій, направлених на відшкодування спричиненої злочином шкоди, апеляційний суд визнає недоведеним.
Щодо стосується доводів слідчого та прокурора про існування ризику можливого впливу підозрюваного на експертів у даному кримінальному провадженні, то вони також є декларативними, оскільки прокурором не надано суду доказів, що за період досудового розслідування, а саме з моменту повідомлення про підозру, ОСОБА_10 вчинив будь-які дії, направлені на вплив на експертів. За повідомленням прокурора не встановлено таких фактів і в період часу з дня ухвалення оскарженої ухвали слідчого судді до дня перегляду ухвали в суді апеляційної інстанції.
Наведені обставини свідчать про необґрунтованість доводів слідчого та прокурора про існування в такому ступені ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, що може слугувати підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, такий ризик є мінімальним, а тому запобігти цьому ризику можливо шляхом обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, із здійсненням контролю з боку правоохоронних органів за поведінкою підозрюваного та покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого Конституцією України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає, та прокурором не доведено.
Оскільки матеріали кримінального провадження містять докази щодо обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, апеляційний суд вважає необхідним обрати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_10 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину з її правом на свободу, закріпленим Конституцією України.

На думку апеляційного суду, запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, буде цілком співмірним інкримінованому підозрюваному необережному злочину та його особі, та в достатній мірі забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню (оскільки в скарзі ставилося питання про обмеження підозрюваного права залишати житло в певний час доби), оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2021 року в кримінальному провадженні №0000307 від 18.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 України, якою підозрюваному ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого Другого СВ ТУ ДБР в м. Миколаєві, погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_13 у кримінальному проваджені №0000307 від 18.09.2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в кримінальному проваджені №0000307 від 18.09.2021 року, запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло де він мешкає, за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 до 06:00 год. наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та засобів зв`язку;

- утримуватись від спілкування з потерпілим та іншими учасниками кримінального провадження, визначеними слідчим або прокурором;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_10 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_10 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_10 у виді домашнього арешту та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_10 у виді домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, а саме з 28.10.2021 року та закінчується 19.11.2021 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання, слідчому та прокурору до відома, та начальнику ОРУП №2 ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4