ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2108/21 Номер провадження 11-кп/814/1007/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника представника виправної колоніїОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження 11-кп/814/1007/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Зінці Полтавського району та області, громадянці України, з середньою освітою, незаміжній, засудженій вироком Київського районного суду м. Полтави від 04 січня 2018 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2018 року, за ч.2 ст.307, ч.4 ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтави від 04 січня 2018 року з урахуванням ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 17 травня 2018 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ОСОБА_9 поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нове рішення, яким задовольнити клопотання засудженої ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
При цьому зазначає, що ОСОБА_9 відбула 2/3 строку призначеного судом покарання, поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, за період відбування покарання має 5 заохочень.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, міркування представника виправної колонії, який не вбачав підстав для задоволення клопотання засудженої про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, дослідивши матеріали провадження та особової справи ОСОБА_9 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Доводи апеляційної скарги захисника є непереконливими.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 за час перебування в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувалася задовільно, за порушення правил внутрішнього розпорядку мала стягнення.
З 13 червня 2018 року відбуває покарання в Державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)».
За період відбування покарання у виправній колонії хоча і має заохочення, проте до неї застосовано також три стягнення за порушення режиму відбування покарання, одне з яких у виді суворої догани, яке не погашене, а інше - поміщення до карцеру.
При цьому, засуджена ОСОБА_9 характеризується посередньо, у відношенні до представників адміністрації установи поводить себе ввічливо, але робить це з метою поблажливого ставлення до себе.
До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, на заходи виховного впливу не реагує, не завжди робить для себе правильні висновки.
Крім того, хоча ОСОБА_9 і залучена до програми диференційованого виховного впливу на засуджених, проте заняття не відвідує.
Також, як зазначає психолог установи, засуджена не схильна проявляти зацікавленість до досягнень, охоче перекладає свої обов`язки на інших людей, залишається байдужою до якості роботи, яку вона виконує, потребує зовнішніх стимулів для активізації діяльності.
За таких обставин відсутні підстави стверджувати про наявність стабільного процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості ОСОБА_9 та свідчать про її готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Висновок суду про не досягнення засудженою такого стану, за якого від неї не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів ґрунтується на всебічному врахуванні даних про її поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.
Отже, відсутні підстави стверджувати про доведення ОСОБА_9 сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення та можливості її звільнення від відбування покарання умовно-достроково.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 липня 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а її апеляційну скаргу- без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4