ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2226/21 Справа № 207/3801/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001144 відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 25 серпня 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
До набрання вироком законної сили захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів, накладених арештів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, 25 серпня 2019 року, приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_8 знаходився разом із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем їх постійного мешкання на кухні квартири АДРЕСА_2 . У вказаний час на підґрунті того, що ОСОБА_9 вживав алкоголь та висловлювався нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_8 , між ними виникла словесна сварка в ході якої, в один з моментів, ОСОБА_9 взяв зі столу ніж та підійшовши до ОСОБА_8 , який на той момент сидів на стільці та схилившись над ним замахнувся своєю рукою тримаючи в руці ніж в бік ОСОБА_8 намагаючись ударити останнього. На вказану дію ОСОБА_8 ухилився та підвівшись схопив ОСОБА_9 за руку, в якій останній тримав ніж, та почав бити нею об стіл, таким чином вибив ніж з руки ОСОБА_9 та конфлікт між ОСОБА_9 і ОСОБА_8 продовжився.
В ході конфлікту ОСОБА_8 правою рукою зі столу схопив ніж та прийшовши в стан сильної агресії, маючи прямий умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх подальшого настання, розуміючи, що ОСОБА_9 не має в руках предметів, які б створювали загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_8 , утримуючи ніж за рукоятку в своїй правій руці, умисно, цілеспрямовано, його клинком, наніс вісім ударів ОСОБА_9 : в область голови один удар, шиї два удари, тулубу п`ять ударів, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку експерта № 1022-Е від 27.09.2019 року тілесні ушкодження у вигляді: - у 4-му міжребір`ї по біля грудній лінії та середнє-грудній лінії праворуч, на відстані 123 см. від підошов, веретеноподібна рана з рівними краями, загострими кутами, розташована відповідно 8-ми та 2-й годині умовного годинника, у просвітку жирова клітковина, м`язи та накладання рідкої крові, довжиною по зведені країв 7,5 см. (рана №1), яка продовжується лінійним раневим каналом з пошкодженням міжреберних м`язів, який в 4-му міжребер`ї праворуч проникає в праву плевральну порожнину з пошкодженням серцевої сорочки, серця, верхньої долі правої легені, де сліпо скінчується з напрямку ранового каналу знизу вгору, зпереду назад, зліва на право та глибиною 12см; - на переднє бічній поверхні шиї праворуч в верхній третині, на відстані 145 см. від підошов, розташована відповідно 4-м та 10-ти годинам умовного годинника, глибиною в центрі до 0,5 см., в просвітку жирова клітковина, глибина по кутам поступово зменшується, довжина 3,5 см. та продовжується поверхневими надрізами шкіри від лівого кута довжиною 2,5 см., від правого кута 7,0 см. (рана № 2); - на переднє-бічній поверхні шиї ліворуч з розповсюдженням до задньої поверхні розташована горизонтальна, на відстані 148 см. від підошов, глибиною в центрі до 0,6 см., в просвітку жирова клітковина, довжиною по зведенні країв 14 см. (рана № 3); - в середній частині лівої вушної раковини «Г» подібна вершиною кута звернута вгору, на відстані 158 см. від підошов, глибиною до 1,0 см. з довжиною променів 3,0 см. та 2,0 см. (рана № 4); - в 10-му міжребір`ї по передньо-пахвинній лінії ліворуч розташована відповідно 8-ми та 2-м годинам умовного годинника, на відстані 109 см. від підошов, довжиною по зведенні країв 3,0 см. (рана № 5), яка продовжується лінійним, щілиноподібним рановим каналом в підшкірно-жировій клітковині, з накладанням рідкої крові у просвітку, з напрямком ранового каналу знизу вгору, з переду назад, зліва направо, з глибиною його 8,0 см. та скінчується раною в 8-му міжребер`ї по заднє пахвинній лінії ліворуч; - на відстані 2,5 см. вгору від рани № 5 поверхневий горизонтально розташований надріз шкіри, з рівними краями, гострими кутами, глибиною в центрі до 0,1 см., довжиною 11 см., такого ж характеру поверхневі рани, розташовані: відступаючи вниз на 1,5 см. від рани № 5, уривчастий, довжиною 9,0 см., розташований відповідно 8-ми та 2-м годинам умовного годинника; в 3-6 міжребер`ї по переднє-пахвинній лінії ліворуч, вертикальний, довжиною 14 см.
Виявлене проникаюче поранення грудної клітини з пошкодженням серця та легені, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавши смерть.
Виявлені непроникаючі поранення шиї та тулубу відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як викликаючи розлад здоров`я більш 6, але менш 21 доби.
Характер ушкоджень та виразність прижиттєвої реакції тканини в місцях ушкоджень (крововиливи з наявністю поодиноких лейкоцитів без утворення гемосидерофагів) свідчить, що давність їх виникнення незадовго до смерті у відрізок часу декілька хвилин - декілька десятків хвилин.
Відповідно до висновку експерта № 1022-Е від 27.09.2019 року, смерть потерпілого ОСОБА_9 , 1986 року народження, настала 25.08.2019 року близько 17.00-18.00 годин від проникаючого поранення грудної клітини з ушкодженням серця та правої легені, яке призвело до гострої крововтрати, про що свідчать: наявність рани на правій половині грудної клітини у 4-му міжребір`ї по біля грудиній лінії та середнє-грудиної лінії праворуч, яка проникає в плевральну порожнину з ушкодженням серця та правої легені, де скінчується, в правій плевральній порожнині 1000 мл. рідкої крові, розпливчасті, смугасті синюшно-червоні крововиливи під внутрішньої оболонкою серця, малокрів`я органів та результати судово-гістологічного дослідження.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, мотивуючи такі вимоги тим, що призначене судом покарання через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого. Зокрема, прокурор зазначає, що в ході судового провадження не було встановлено обставин, які б пом`якшували покарання чи суттєво зменшували б суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, сам обвинувачений своєї вини у вчиненому злочині не визнав, не усвідомив тяжкості вчиненого ним злочину.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115 КК України змінити в частині правової кваліфікації, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 із врахуванням ст. 36 КК України, як необхідна оборона, а також скасувати вказаний вирок в частині цивільного позову та прийняте нове рішення в цій частині, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства України та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, захисник зазначає, що визнаючи ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд в своєму рішенні не зазначив згідно яких саме доказів суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 скоїв умисне вбивство, тобто, не вмотивував належним чином саме наявність в обвинуваченого умислу на заподіяння смерті іншій особі.
Окрім цього, захисник зазначає, що в ході судового провадження стороною захисту заявлялося клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю закону, а саме обвинувальний акт який було вручено обвинуваченому не має підпису прокурора, як того вимагає чинне законодавство, але за незрозумілих обставин судом першої інстанції незаконно було відмовлено в задоволенні даного клопотання та поверненні обвинувального акту, що являється грубим порушенням чинного кримінального процесуального законодавства України.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі зазначає, що лише захищався від намагань останнього нанести йому тілесні пошкодження та удари кухонним ножем. Просить суд, призначити йому покарання, яке б не позбавляло можливості надалі працювати, лікуватись та забезпечувати дружину, доньку і онуків.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника прокурор заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість.
Обвинувачений та його захисник подані ними апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, який наполягав на скасуванні вироку суду та ухваленні нового вироку із призначенням обвинуваченому більш суворого покарання, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти життя та здоров`я особи, яке виразилось в умисному заподіянні смерті іншій особі та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, пенсіонер по інвалідності, має звання підполковника міліції, одружений, має дорослу доньку та онуків, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків в обвинуваченого, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував в сімейних чи близьких відносинах, поведінку обвинуваченого в ході судового провадження, який будь-якого каяття у вчиненому злочині не виказав, свою провину не визнав, наявність цивільного позову та думку потерпілої сторони, та призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції, через свою м`якість, покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого.
Щодо доводів захисника обвинуваченого та обвинуваченого про те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і що дії останнього повинні бути розцінені та кваліфіковані, як перевищення меж необхідної оборони, оскільки дії обвинуваченого були спрямовані на захист свого життя та здоров`я від протиправного посягання потерпілого, то колегія суддів відхиляє такі доводи захисника та обвинуваченого, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції, враховуючи закладені в зазначених нормах закону завдань, провів стосовно ОСОБА_8 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.
Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на досліджені в ході судового провадження докази, зокрема: витяг з кримінального провадження №0001144 від 25 серпня 2019 року; протокол огляду місця події від 25 серпня 2019 року з фототаблицею до нього; протокол огляду трупа ОСОБА_9 від 25 серпня 2019 року з фототаблицею; лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_9 №1022 від 26 серпня 2019 року; постанову про відібрання у ОСОБА_8 зразків для проведення експертизи від 25 серпня 2019 року; протоколи отримання у ОСОБА_8 зразків для експертизи від 25 серпня 2019 року та від 19 вересня 2019 року; медичні документи: довідку травматолога, довідку №7707 від 26 серпня 2019 року, консультаційний висновок спеціаліста №519 від 26 серпня 2019 року; протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 26 серпня 2019 року; відеозапис слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 26 серпня 2019 року, протокол огляду предметів від 18 вересня 2019 року, а саме: шортів джинсових блакитного кольору, сандалів чорного кольору, з нашаруванням речовини бурого кольору; протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 08 жовтня 2019 року.
А також, акт та висновки судово-медичних експертиз №1022 від 26 вересня 2019 року, №1022-Е від 27 вересня 2019 року, №1241 від 25 вересня 2019 року, №1241/1 від 03 жовтня 2019 року, №1241/2 від 18 жовтня 2019 року, №1241/3 від 18 жовтня 2019 року, №1241/4 від 18 жовтня 2019 року, №883/1 від 19 жовтня 2019 року, №883/2 від 17 жовтня 2019 року, №1046-МК від 21 жовтня 2019 року, №248 від 04 жовтня 2019 року, №210 від 14 листопада 2019 року, №1022-Е-Д-1 від 17 жовтня 2019 року, №1022-Е-Д від 09 жовтня 2019 року, та покази потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та експерта ОСОБА_14 .
Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями вважав, що ОСОБА_8 25 серпня 2019 року вчинив саме умисне вбивство потерпілого, тобто, скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, відповідними встановленим в ході судового провадження судом першої інстанції обставинам кримінального правопорушення та такими, що зроблені на підставі всебічно оцінених письмових доказі та показів свідків. Із доводами сторони захисту та обвинуваченого, викладеними в апеляційних скаргах, про те, що ОСОБА_8 змушений був захищатись від протиправних дій потерпілого, а саме посягання на життя та здоров`я обвинуваченого, внаслідок чого останній і наніс йому ножові поранення, колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
Враховуючи з роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про необхідну оборону» №1 від 26 квітня 2002 року, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).
Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
При цьому у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає (ч. 5 ст. 36 КК України).
Так, в ході судового провадження судом першої інстанції було встановлено та надано оцінку наступним обставинам кримінального провадження.
25 серпня 2019 року приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_8 знаходився разом із ОСОБА_9 за місцем їх постійного мешкання на кухні квартири АДРЕСА_2 . У вказаний час на підґрунті того, що ОСОБА_9 вживав алкоголь та висловлювався нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_8 , між ними виникла словесна сварка в ході якої, в один з моментів, ОСОБА_9 взяв зі столу ніж та підійшовши до ОСОБА_8 , який на той момент сидів на стільці та схилившись над ним замахнувся своєю рукою тримаючи в руці ніж в бік ОСОБА_8 намагаючись ударити останнього. На вказану дію ОСОБА_8 ухилився та підвівшись схопив ОСОБА_9 за руку, в якій останній тримав ніж, та почав бити нею об стіл, таким чином вибив ніж з руки ОСОБА_9 та конфлікт між ОСОБА_9 і ОСОБА_8 продовжився.
В ході конфлікту ОСОБА_8 зі столу схопив ніж та прийшовши в стан сильної агресії, маючи прямий умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх подальшого настання, розуміючи, що ОСОБА_9 не має в руках предметів, які б створювали загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_8 , утримуючи ніж за рукоятку в своїй правій руці, умисно, цілеспрямовано, його клинком, наніс вісім ударів ОСОБА_9 : в область голови один удар, шиї два удари, тулубу п`ять ударів, в результаті чого, відповідно до висновку експерта №1022-Е від 27 вересня 2019 року, смерть потерпілого ОСОБА_9 настала від проникаючого поранення грудної клітини з ушкодженням серця та правої легені, яке призвело до гострої крововтрати.
Водночас, сам обвинувачений в ході допиту судом першої інстанції показав суду, що 25 серпня 2019 року його розбудили нецензурні висловлювання зятя ОСОБА_9 на кухні в бік дружини обвинуваченого, після чого ОСОБА_8 увійшов на кухню та почав робити потерпілому зауваження, на що останній запропонував обвинуваченому разом випити. Так, як обвинувачений випити із потерпілим відмовився, ОСОБА_9 бурхливо відреагував і продовжив конфлікт в ході якого схопив зі столу ніж, почав замахуватись на ОСОБА_8 в область обличчя. Увернувшись від удару ОСОБА_9 , обвинувачений схопив його за руку, почав бити нею об стіл, щоб вибити ніж, проте в цей час ОСОБА_9 наніс йому 2 удари кулаком по голові, потім схопив зі столу виделку та намагався нанести йому виделкою удар в обличчя. Відбивши руку ОСОБА_9 , обвинувачений почав навідмаш хаотично наносити удари ножем по корпусу ОСОБА_9 захищаючись від його ударів. В цей час, ОСОБА_9 схопив його двома руками за шию та почав душити. Він кулаком правої руки вдарив ОСОБА_9 в обличчя. Зрозумівши, що ОСОБА_9 може реально його задушити, він наніс ножем удар в грудну клітину ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_9 перестав діяти та через декілька секунд впав на підлогу. Весь цей час ніж знаходився у нього в правій руці. Потім, цей ніж він кинув до мийки. В скоєному щиро кається, жалкує, що так сталось, вбивати потерпілого він не хотів, а лише захищався від його нападу.
Тобто, як вбачається із наданих суду першої інстанції показів, за обставин, на які вказує обвинувачений, ОСОБА_8 вихопив ніж з рук потерпілого і мав об`єктивну можливість, припинити протиправні дії відносно себе з боку потерпілого, шляхом заподіяння останньому адекватної, менш безпечної шкоди для здоров`я потерпілого, після чого викликати співробітників поліції та ізолювати не тільки себе, а й свою смію - дружину, доньку і онуку, від агресивних дій та лайок з боку потерпілого. Однак, маючи таку можливість, обвинувачений нею не скористався, і свідомо, з застосуванням значної фізичної сили, наніс вісім чітких ударів ножем потерпілому: в область голови один удар, шиї два удари, тулубу п`ять ударів.
При цьому, відповідно до дослідженого, оціненого та проаналізованого судом першої інстанції висновку судово-медичної експертизи речових доказів №1046-МК від 21 жовтня 2019 року пошкодження №1 на шматку шкіри 4-го міжребір`я праворуч та пошкодження №5 на шматку шкіри 10-го міжребір`я ліворуч від потерпілого ОСОБА_9 являються колото-різаними ранами, заподіяні плоским колючо-ріжучим предметом з шириною клинка на рівні поринулої частини не більш 24,0 мм. та 19,0 мм., який мав гостре лезо та обух, товщиною біля 1,2 мм, що свідчить про точність і виваженість ударів обвинуваченого у життєво важливі органи потерпілого і спростовує його позицію захисту про те, що всі удари потерпілому були нанесені хаотично у стані необхідної оборони.
Окрім цього, відповідно до змісту апеляційної скарги обвинуваченого (т. №6, а.с. 72), ОСОБА_8 зазначає, що потерпілий був вбитий ним умисно для захисту свого здоров`я та життя, а не через неприязні стосунки як зазначив суд в своєму рішенні, обвинувачений мав можливість виселити зятя зі своєї квартири в будь-який момент, щоб припинити його агресію. Тобто, із власноруч написаного обвинуваченим вбачається, що він мав саме умисел на вбивство потерпілого, і що він мав неодноразово можливість виселити зятя, який постійно вчиняв сварки, вживав алкоголь, нецензурно лаявся та погано поводився з його донькою, однак цією можливістю не скористався, працівників поліції з метою вгамувати потерпілого, скласти на нього протокол про адміністративне правопорушення, і як наслідок в установленому законом порядку позбавити останнього права користування житловою площею не викликав, хоча був добре обізнаний про можливі шляхи вирішення конфліктної ситуації із зятем, оскільки сам ОСОБА_8 має звання підполковника поліції та юридично обізнана особа, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 свідомо, з мотивів особистої неприязні до потерпілого ОСОБА_9 , умисно, бажаючи настання смерті потерпілого, спричинив йому ножове поранення в життєво важливий орган, від якого і наступила смерть останнього.
Доводи обвинуваченого і захисника про те, що потерпілий в ході бійки, після того втратив з рук ніж, душив обвинуваченого та намагався нанести йому удари виделкою, колегія суддів вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження жодних тілесних ушкоджень в обвинуваченого виявлено не було.
Отже, вищевикладене вказує на те, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому, які б викликали в зв`язку з цим невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у виді ножових поранень в життєво важливі органи. Таким чином, доводи захисника та обвинуваченого про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України та посилання при цьому на вчинення ним злочину в стані необхідної оборони є безпідставними та повністю спростованими матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно перевірив як обставини кримінального провадження, так і позицію сторони захисту та обвинуваченого про вчинення ним злочину у стані необхідної оборони, обґрунтовано визнав таку позицію безпідставною і дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, мотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, як і підстав для задоволення апеляційних скарг.
А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області, захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4