БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №728/834/21
Провадження № 1-кп/730/39/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзна кримінальне провадження №0000040 від 10 лютого 2021 року з обвинувальним актом від 20 квітня 2021року по обвинуваченню :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмач, Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, неодруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, учасника бойових дій, раніше не судимого, -
в скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 390-1 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 25.10.2020 року, видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_6 на строк шість місяців та заборонено останньому:

-перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 ;

-наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання дітей, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_4

-вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_4 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Будучи ознайомленим з вказаним рішенням суду, ОСОБА_6 , маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що йому заборонено наближатися на відстань менше 50 метрів до місця роботи ОСОБА_4 , 27.12.2020 року, близько 13.00 години прибув до місця роботи ОСОБА_4 , магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_3 та перебуваючи в приміщенні магазину, розмовляв з ОСОБА_4 .

Також, 05.02.2021 року близько 15-30 години, ОСОБА_6 , маючи умисел невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що йому заборонено наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до вказаного домогосподарства, голосно кричав та виражався, нецензурною лайкою, бив у хвіртку.

Також, 12.02.2021 року, близько 11-17 години, ОСОБА_6 , маючи умисел невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вище вказаного рішення суду йому заборонено наближатися на відстань менше 50 метрів до місця навчання дитини, перебуваючи в приміщенні АДРЕСА_4 , підійшов до сина ОСОБА_8 та розмовляв з ним.

Прокурор вважав, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ст. 390-1 КК України є повністю доведеною і його дії органом дізнання кваліфіковані вірно, просив застосувати до нього покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що 24.09.2020 року її чоловіку в залі суду в присутності його представника було оголошено обмежувальний припис. Рішення суду він не отримав в той день у суді, попросив щоб йому відправили поштою. З цього дня він не проживав з нею по АДРЕСА_2 . Рішення суду про встановлення обмежувального припису за вказаною адресою він не отримував. Також, зазначила, що ОСОБА_6 систематично порушував вимоги обмежувального припису. 27.12.2020 року він прийшов до магазину «Мрія», де вона працює продавцем. Запитував, чому її ввечері не було вдома, купив пляшку води, просив щоб вона віддала його речі. ОСОБА_6 пробув у магазині близько 40 хв. Це бачила ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

05.02.2021 року ОСОБА_6 неодноразово приходив до її будинку, довго стояв під вікнами, коли вона зателефонувала до поліції, він втік через паркан.

12.02.2021 року їй зателефонувала класний керівник її сина та повідомила, що батько приходив до сина в школу. Дитина злякалась, бо знала, що батько не мав права приходити в школу.

Представник потерпілої вважав, що вина ОСОБА_6 повністю доведена в ході судового розгляду. Вважав, що дата вручення судового рішення про встановлення обмежувального припису не має значення, оскільки обвинувачений був присутній при проголошенні вищевказаного рішення, його інтереси представляв адвокат. Твердження обвинуваченого про те, що він не зрозумів рішення суду є безпідставними, оскільки ознайомившись (прочитавши) його він міг сказати те саме. Вказане рішення допущене до негайного виконання і обвинувачений виконав його, не з`явившись ночувати додому того вечора. Також, висловив спільну з потерпілою позицію щодо призначення покарання обвинуваченому, вважав за необхідне призначити йому покарання у вигляді арешту, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком не буде ефективним заходом впливу щодо ОСОБА_6 , який порушував заборони встановлені обмежувальним приписом.

Обвинувачений ОСОБА_6 не визнав вину у вчиненні вказаного проступку та пояснив, що рішення суду про встановлення обмежувального припису він не отримував, скоріше за все воно було надіслане за адресою його місця реєстрації АДРЕСА_2 , але він там уже не проживав. Він був присутній при проголошенні рішення суду, але не зрозумів його змісту, оскільки там використовувались складна для його розуміння термінологія. Про встановлення обмежувального припису йому повідомила потерпіла. Він вважав, що йому заборонено наближатися лише до дружини, а до дітей можна, оскільки він не позбавлений батьківських прав щодо них. Про те, що йому не можна наближатися до місця навчання дітей він дізнався від вчителів старшого сина. В подальшому у дитячому садку йому теж заборонили підходить до дитини.

Він дійсно неодноразово приходив до магазину, де працює його дружина для того щоб купити продукти та передати їх дітям. Дату не пам`ятає, не заперечує, що це могло бути 27.12.2020 року, він заходив до магазину та просив, щоб ОСОБА_4 віддала його речі.

Не заперечує, що наближався ближче ніж на 50 м. до місця проживання потерпілої, бо передавав дітям подарунки, на прохання потерпілої приносив, те що вона просила, а також давав їй гроші. Якщо ОСОБА_4 було щось потрібно, то вона дозволяла йому приходити до неї додому, відвідувати заклади навчання дітей, а просто так йому не можна було прийти.

Також, повідомив, що він мешкає з потерпілою в одному районі міста. У лютому 2021 року він ішов по вулиці і побачив як ОСОБА_11 (його теща) веде його дітей, він не міг втікти чи просто пройти повз своїх дітей, тому зупинився і сфотографував їх, щоб поставити на заставку в телефоні, поспілкувався та провів їх до двору.

Не заперечує, що ходив у школу до свого сина, оскільки хотів його побачити. Дитина не боїться його та нормально спілкується коли вони лише удвох. У школі хтось із вчителів повідомив йому про обмежувальний припис щодо дітей та про те що не можна наближатися до сина.

Також, просив у разі визнання винним, не позбавляти його волі, оскільки він має неофіційну роботу, розуміє наскільки важко його дружині самій забезпечувати двох дітей. Він планує заробляти гроші і надавати своїм дітям матеріальну допомогу окрім аліментів. Також, хоче бачитись з дітьми.

Захисник вважав, що прокурором не доведено наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального проступку передбаченого ст. 390-1 КК України, а саме обставини ознайомлення та вручення йому рішення суду про встановлення обмежувального припису під особистий підпис 08.10.2020 року, як те зазначено в обвинувальному акті. Прокурор не скористався своїм правом на зміну обвинувачення, тому суд не може вийти за межі пред`явленого обвинувачення. Вважав, що прокурором не доведено, що обвинувачений мав умисел на порушення обмежувального припису, коли приходив до магазину, де працює потерпіла та до школи, де навчається син. Вважав, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад вказаного кримінального проступку та просив ухвалити виправдувальний вирок.

У разі постановлення судом обвинувального вироку просив врахувати, що ОСОБА_6 є учасником бойових дій, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, в подальшому обмежувальний припис щодо нього не продовжено.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є власником магазину «Мрія» по АДРЕСА_5 . 27.12.2020 року в обідню пору, ОСОБА_6 приходив до магазину. Зайшовши в торговий зал як покупець, він почав розмову з ОСОБА_4 , яка працює там продавцем. Між ними почалася розмова, яка тривала близько 30 хвилин. ОСОБА_6 вів себе агресивно, було помітно, що потерпіла боїться. Вона зробила йому зауваження і попросила вийти, але він не послухав. Такі ситуації трапляються постійно.

Свідок ОСОБА_12 , мати потерпілої, повідомила, що 05.02.2021 року вона проводила дітей обвинуваченого ОСОБА_13 , 14 років та ОСОБА_14 , 3 роки від місця свого проживання вул. Тургеньєва до їхнього будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Дорогою вони зустріли обвинуваченого, який забрав дітей, поставив їх навпроти себе та почав фотографувати, вона пройшла трохи далі, дочекалась поки ОСОБА_6 сфотографує дітей і потім з дітьми пішла далі, а обвинувачений йшов позаду них аж до самого двору. Старший син зайшов до двору і швидко закрив хвіртку, на її думку він боявся батька, а менший залишився і ще деякий час поговорив з ним. Також, зазначила, що обвинувачений часто приходив додому до потерпілої, перестрибував через паркан, стукав у вікна.

Свідок ОСОБА_15 повідомила, що вона працює вчителем ОСОБА_16 гімназії, з 01.09.2020 року вона класний керівник ОСОБА_8 . 12.02.2021 року, об 11-15 годині вона чергувала на поверсі і помітила незнайомого чоловіка. Це відбувалось під час карантинних обмежень і стороннім особам в школу заходити було заборонено. Цей чоловік повідомив, що він батько ОСОБА_8 прийшов до сина. Вважаючи, що в нього якісь нагальні справи до дитини, вона завела обвинуваченого в невеликий коридор, який є в класі. Потім підійшла до ОСОБА_13 та сказала, що до нього прийшов батько. Хлопець не хотів іти, проте вона наполягала і він вийшов. Про що розмовляли вона не чула. Після розмови з батьком, вона побачила, що дитина пригнічена. Після уроків, вона зателефонувала ОСОБА_4 щоб з`ясувати, що з ОСОБА_13 . Вже о 15-00 годині її викликав дільничний, який повідомив, що до батька застосовано обмежувальний припис. До цього випадку їй не було відомо про існування вказаних обмежень щодо ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що його батько знав про заборони встановлені обмежувальним приписом і постійно порушував його вимоги. Батько зустрічав його зі школи, часто приходив до школи, бували випадки, що в нетверезому стані, також телефонував йому. Обвинувачений просив сина, щоб той нікому не розповідав про його візити, старався щоб їх не бачили разом, оскільки знав, що це заборонено обмежувальним приписом.

05.02.2021 року бабуся відводила його та меншого брата ОСОБА_14 додому. Дорогою вони зустріли батька, який фотографував їх з братом на заставку в телефоні. Після цього він провів їх до двору, брат почав плакати і він закрив хвіртку. ОСОБА_6 просив відчинити, проте він його не впускав, бо знав, що йому заборонено заходити до їхнього двору.

12.02.2021 року його батько прийшов до школи і класний керівник провела його до класу. Йому було ніяково і він хвилювався, оскільки знав, що батьку не можна до нього приходити у зв`язку з заборонами обмежувального припису. Під час розмови ОСОБА_6 просив, щоб принесли його речі. Батько говорив з ним нормально, проте йому було не по собі, через те, що той порушує припис. Крім того, він боїться батька, бо коли він в стані сп`яніння, то дуже часто буянить.

Заслухавши обвинуваченого, потерпілого, свідків та дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 в пред`явленому йому обвинуваченні підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів:
-копією паспорта ОСОБА_4 , з якого вбачається, що вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 54);

-копією свідоцтва про народження ОСОБА_17 , відповідно до якого батьками останнього є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 55).

-копіями договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 29.05.2012 року, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідно до яких житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться в АДРЕСА_2 належать ОСОБА_4 на праві приватної власності (а.с. 57-66)

-протоколом судового засідання Бахмацького районного суду Чернігівської області та записом технічної фіксації судового засідання від 24.09.2020 року у справі №2-о/728/67/20 за заявою ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, яким підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_6 був присутній в судовому засіданні в якості заінтересованої особи, брав активну участь в обстоюванні своїх позицій та розумів, що є предметом даного судового розгляду. Під час розгляду справи його інтереси представляв адвокат ОСОБА_18 (а.с. 75-80; 86);

-копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення надісланого за адресою АДРЕСА_2 , з якого вбачається, що рішення суду про встановлення обмежувального припису 29.09.2020 року було направлене на ім`я ОСОБА_6 (а.с. 81).

-рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24.09.2020 року №728/1674/20 (2-о/728/27/20), яке набрало законної сили 25.10.2020 року, відповідно до якого обвинуваченому на строк 6 місяців заборонено перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 ; наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання дітей, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_4 ; вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_4 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (а.с. 82-85).

-показаннями свідка ОСОБА_9 , яка підтвердила, що ОСОБА_6 27.12.2020 року приходив до магазину «Мрія», де працює потерпіла, підходив до прилавку та розмовляв з нею.

-показаннями свідка ОСОБА_12 , з пояснень якої вбачається, що 05.02.2021 року обвинувачений підходив до місця проживання потерпілої та її дітей.

-показаннями свідка ОСОБА_15 , яка підтвердила, що дійсно обвинувачений перебуваючи в приміщенні Бахмацької гімназії розмовляв зі своїм сином ОСОБА_17

-показаннями свідка ОСОБА_17 , з яких вбачається, що обвинувачений 05.02.2021 року проводив їх з братом та бабусею до двору їхнього домогосподарства по АДРЕСА_2 . 12.02.2021 року дійсно приходив до нього у школу та розмовляв з ним.

Дослідивши вказані докази суд дійшов висновку про те, що надані докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, зібрані у встановленому законом порядку, не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

Інші документи, надані стороною обвинувачення та досліджені судом не доводять і не спростовують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні проступку передбаченого ст. 390-1 КК України.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений не зрозумів рішення суду при проголошенні, не отримував його поштою, у зв`язку з чим вважав, що рішення про встановлення обмежувального припису не забороняє йому підходити до дітей, суд вважає безпідставними і розцінює як спосіб захисту від обвинувачення. Оскільки зібраними у справі доказами та поясненнями самого обвинуваченого підтверджено, що він був присутній в судовому засіданні при розгляді справи про встановлення обмежувального припису, брав участь в обговоренні вказаних питань, його інтереси представляв адвокат і вони обоє були присутні при проголошення вказаного рішення. Крім того, відповідно до пояснень свідка ОСОБА_19 батько просив його не розповідати нікому про їх спілкування, що вказує на те, що ОСОБА_6 знав про обмеження щодо спілкування з дітьми.

Доводи обвинуваченого про те, що він приходив до магазину, де працює потерпіла з метою купити продукти для дітей, та вказівки захисника про недоведеність вини обвинуваченого у вказаному епізоді, також є необгрунтованими, оскільки він міг здійснити покупки в будь якому іншому магазині, уникнувши тим самим спілкування з ОСОБА_4 .

Обставина особистого отримання листа з рішенням суду ОСОБА_6 та належність підпису на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення саме обвинуваченому не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, обвинувачений також заперечує вказаний факт. Крім того, з повідомлення вбачається, що поштове відправлення отримано адресатом 02.10.2020 року, а не 08.10.2020 року як те зазначено в обвинувальному акті.

Вказану обставину слід виключити з обвинувачення, що в свою чергу не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ст. 390-1 КК України.

Крім того, у даному випадку були дотримані вимоги Цивільного процесуального кодексу України, щодо порядку вручення судового рішення відповідно до вимог п.3 ч. 6 ст. 272, ч. 3 ст. 130, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, оскільки воно було направлене ОСОБА_6 за адресою його місця реєстрації АДРЕСА_2 , а тому днем вручення судового рішення є 02.10.2020 року.

Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразилися в невиконані обмежувального припису встановленого щодо нього судом, вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ст.390-1 КК України і його дії органом дізнання кваліфіковані правильно.

Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, визначеними ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії проступків, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, особу винного.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом не встановлені.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо колишньої дружини.

Як особа, ОСОБА_6 за місцем проживання негативних характеристик не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, є учасником бойових дій, раніше не судимий, вину у вчиненні вказаного проступку не визнав.

У суду відсутні відомості про наявність заяв про продовження дії обмежувального припису щодо ОСОБА_6 та відмову в задоволенні вказаної заяви, а тому суд не може врахувати вказані обставини при призначенні покарання обвинуваченому, про що просив захисник.

У розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Невиконання ОСОБА_6 обов`язків визначених обмежувальним приписом, вказує на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. У зв`язку з чим застосування ст. 75 КК України як того просить прокурор, суд вважає недоцільним.

Враховуючи вищевикладене, ступінь тяжкості вчиненого кримінального прравопорушення, особу винного вчиненого ним діяння, невизнання вини, відсутності обставин, що пом`якшують та наявність обтяжуючої покарання обставини, позицію потерпілої, поширеність і актуальність проблеми домашнього насильства у суспільстві, суд вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно призначити обвинуваченому покарання у виді арешту.

Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_6 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-376 КПК України, Суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.390-1 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 - не обирати.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Борзнянського районного суду ОСОБА_1