Справа № 290/480/20
Провадження № 1-кп/273/21/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Романів Житомирської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, не судимого

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

13.03.2020 близько 18 години, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які перебували в житловому будинку ОСОБА_7 , розташованому по АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 вирішив спричинити тілесні ушкодження для ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_6 та обома руками, наніс не менше двох ударів в обличчя внаслідок чого останній впав на підлогу. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_3 наніс численні удари кулаками рук по тулубу ОСОБА_6 .

Внаслідок нанесення ударів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 заподіяно: легкі тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, садна верхньої повіки лівого ока, синця лівої половини шиї, лівої лобної ділянки, передньої грудної стінки ліворуч з переходом на лівий плечовий суглоб, синця лівого плеча, крововиливів в м`які тканини голови в правій лобній ділянці, в лівій лобній ділянці, в лівій потиличній з переходом на ліву завушну ділянку; тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді крововиливу в слизову верхньої губи, синця підборіддя, перелому нижньої щелепи в ділянці лівого кута, синця спини ліворуч по паравертебральній лінії на рівні 7-8 ребер, перелому 8-9 ребер ліворуч, крововиливу в жирову капсулу лівої нирки з переходом на заочеревину клітковину та тілесних ушкодження у вигляді крововиливу в м`які тканини 5-6-7-8-9 ребер ліворуч, синців лівої половини спини по задній підпахвинній лінії ліворуч, розриву селезінки, крововиливу в лівий купол діафрагми, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

В судовому засіданні обвинувачений провину у вчиненому не визнав, зазначивши, що його удари не могли призвести до смерті ОСОБА_8 13.03.20 біля 21:00 він прийшов до ОСОБА_7 , де знаходився ОСОБА_6 . Він з останнім під час розпиття спиртних напоїв познайомився, а вже через деякий час у них виник конфлікт. Під час конфлікту він взяв його за речі коли останній сидів. Піднімаючи зі стола ОСОБА_6 вдарив його, а він в свою чергу наніс біля 4 ударів, точно не пам`ятає куди. Потім вони помирилися, посиділи, випивали та він пішов додому. На наступний день від ОСОБА_7 та ОСОБА_6 йому стало відомо, що вночі хтось приходив та спричинив тілесні ушкодження для ОСОБА_7 . У ОСОБА_9 були до нього претензії, так як думав, що то він його побив, хоча він цього не робив. Також, повідомив, що у ОСОБА_7 було видно побите лице, а от у ОСОБА_6 якихось видимих тілесних ушкоджень не було. Просив його визнати невинуватим та виправдати у звязку з недоведеністю вчинення ним даного злочину.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд виправдати ОСОБА_3 за ч 2 ст 121 КК України з огляду на те, що свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_10 13 числа повідомив йому про те, що він напередодні був побитий невідомими. 15 числа, перебуваючи в лікарні ОСОБА_10 також повідомив про те, що його побили невідомі три дні тому. Більш того, карта хворого № 740 була вилучена слідчим з порушенням вимог ст.100, 159, 162 КПК України. Також ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що огляд трупа згідно відповідного протоколу від 15.03.2020 без участі експерта чи лікаря, як того вимагає ст 238 КПК України. Крім того зауважив, що допит свідків було здійснено оперуповноваженим. Романівського ВП без належного доручення слідчого у зв`язку з чим такі докази не можуть братися до уваги судом та мають бути визнані неналежними та недопустимими доказами.

Незважаючи на не визнання, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених вище обставин підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:

показаннями свідка ОСОБА_11 , який у судовому засіданні показав, що близько 10 год, точної дати не пам`ятає, він заїхав до ОСОБА_7 де був ОСОБА_12 . Останній скаржився на біль у животі. Зовнішніх тілесних ушкоджень на обличчі у нього помітно не було. За пропозицією ОСОБА_7 він викликав швидку допомогу та поїхав велосипедом додому;

показаннями свідка ОСОБА_7 , який у судовому засіданні показав, що він із ОСОБА_13 13 березня ввечері сиділи вечеряли, який завжди йому допомагав по господарству. У якийсь момент прийшов ОСОБА_3 , сів із ними, вони випивали. Через якийсь проміжок часу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 посварилися, почали битися. ОСОБА_3 бив першим, біля трьох ударів, перший удар був у лице, інші два в ділянку грудей. Під час бійки вони не падали. Аби припинити сутичку, він став поміж ними та в цей момент можливо і йому дісталося по лиці. Припинивши бійку, вони помирилися та сіли знову за стіл. На стан здоров`я ОСОБА_13 не скаржився., але він був нарваним хлопцем. Згодом ОСОБА_3 пішов додому, а ОСОБА_13 лишився в нього на ночівлю. Наступного дня 14.03.2020 після сніданку до нього зайшли ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вони грали в карти біля 3-х годин. Потім замість ОСОБА_16 прийшов грати в карти ОСОБА_17 . Після прийшов ОСОБА_3 . ОСОБА_6 скаржився на біль, але було терпимо. ОСОБА_3 пропонував звернутися до лікаря, а також пропонував свою допомогу, однак ОСОБА_18 відмовлявся. Близько 10 год 15.03.2020 до нього зайшов ОСОБА_19 , якому він повідомив, що ОСОБА_13 зовсім погано. Викликали швидку, яка доставила ОСОБА_6 до лікарні. А у вечері стало відомо, що останній помер. Додатково ОСОБА_7 повідомив суду про те, що ОСОБА_6 був у нього з 13 по 15 число, включно. При цьому, останній 13 числа повідомив йому про те, що за два дні до того, у Корчівці його побили двоє невідомих. При цьому, зовнішніх ознак будь-яких забоїв чи ран не було видно, на стан здоров`я не скаржився;

показаннями свідка ОСОБА_14 , який у судовому засіданні пояснив, що коли він був у ОСОБА_7 , то там був ОСОБА_3 , який просив не викликати поліцію і повідомив про те, що він відшкодує витрати на лікування ОСОБА_6 . При цьому, на ОСОБА_6 фактично ушкоджень не було видно, окрім синця під оком, натомість у ОСОБА_7 ушкодження обличчя були більш серйозними. ОСОБА_7 казав, що їх хтось подив, а ОСОБА_13 вказував на те, що нікого не було. Однак, ОСОБА_7 не міг пояснити, де він їх отримав та казав, що хтось ударив, потім що у ночі хтось приходив, але що відбулося не памятав.Також показав, що ОСОБА_17 намагався зясувати хто їх побив, приводив чоловіка на прізвисько ОСОБА_20 та питав у ОСОБА_6 чи це він, однак ОСОБА_18 заперечив, та зазначив що крім них трьох у будинку не було;

показаннями свідка ОСОБА_9 , який показав суду те, що вночі до його будинку, де він проживає з ОСОБА_21 прийшов ОСОБА_22 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та повідомив, що його побили. Хто побив невідомо. Вранці він встав та пішов до них та побачив у ОСОБА_6 невеликий синяк під оком, а в ОСОБА_7 великий синець та опухше лице. На запитання «Хто їх побив та що трапилося?» вони відповіли про те, що не пам`ятають та не знають що трапилося. ОСОБА_3 також повідомив, що нічого не пам`ятає.Всі казали, що якісь хлопці приходили;

показаннями свідка ОСОБА_15 , який у судовому засіданні показав те, що він ішов на базар та зайшов до ОСОБА_7 , в останнього було побите лице. ОСОБА_6 сидів на ліжку, бо йому було погано. Зважаючи на стан останньго, він пішов до сусідки, взяв у неї соду та уксус, приготував напій для ОСОБА_6 , той випив, а він пішов на базар. Ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 не повідомили йому хто їх побив, бо не пам`ятали;

показаннями свідка ОСОБА_23 , який у судовому засіданні показав те, що ОСОБА_22 його брат,з яким живе на одному подвірї. Вночі, дату точно не памятає, приходив його брат з товаришем, які повідомили, що їх побили невідомі хлопці. Називали прізвище ОСОБА_3 , але хто саме бив не казали.

Окрім показів свідків вина обвинувачуваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими судом, а саме:

протоколом огляду місця події від 15.03.2020 згідно якого в службовому кабінеті №27 Романівського ВП перебуває ОСОБА_3 який добровільно видав чорну спортивну куртку з написом «NIKE» та старі джинсові штани, чоловічі ботинки сірого кольору та чорну куртку з капюшоном (а.с. 112-114 т 1);

постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження, якою визнано речовими доказами: чоловічі джинсові штани сірого кольору, спортивну кофту з капюшоном, чоловічу зимову куртку, чоловічі змові черевики коричневого кольору (а.с. 115 т 1);

протоколом огляду трупа від 16.03.2020 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 116-117 т 1);

лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 (а.с. 118 т 1).

довідкою Чуднівським районним відділенням судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діагноз судово медичний: закрита травма живота. Розрив селезінки, за очеревинна гематома. Гостра крововтрата (а.с. 119 т 1);

протокол огляду речей та документів від 16.03.2020 згідно якого предметом огляду являється одяг вилучений під час огляду трупа ОСОБА_6 (а.с. 120 125 т 1);

постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 16.03.2020 згідно якої речовими доказами визнано зрізи нігтів ОСОБА_6 (а.с. 126 т 1);

постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 16.03.2020 згідно якої речовими доказами визнано одяг вилучений в ході огляду трупа ОСОБА_6 (а.с. 127 т 1);

протоколом огляду місця події від 16.03.2020 згідно якого об`єктом огляду місця події являлося домогосподарство розташоване по АДРЕСА_2 (а.с. 129-134 т 1);

протоколом проведення слідчого експерименту від 16.03.2020 за участю свідка ОСОБА_7 (а.с. 135-140 т 1);

протоколом огляду місця події від 16.09.2020 згідно якого об`єктом огляду являлося службовий кабінет №25 в якому знаходився ОСОБА_3 (а.с. 141-143 т 1);

постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 16.03.2020 згідно якої речовими доказами визнано чоловічі джинсові штани синього кольору (а.с. 144 т 1);

протоколом проведення слідчого експерименту від 17.03.2020 за участю ОСОБА_3 (а.с. 146-153 т 1);

медичною картою стаціонарного хворого ОСОБА_6 (а.с. 156-185 т 1);

постановою про визнання речовими доказами від 16.03.2020 згідно якої речовими доказами визнано медичну карту стаціонарного хворого №740 ОСОБА_6 (а.п. 186 т 1);

висновком експерта №48 згідно якого у ОСОБА_6 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, садна верхньої повіки лівого ока, синця лівої половини шиї, лівої лобної ділянки, передньої грудної стінки ліворуч з переходом на лівий плечовий суглоб, синця лівого плеча, крововиливів в м`які тканини голови в правій лобній ділянці, в лівій лобній ділянці, в лівій потиличній з переходом на ліву завушну ділянку, які утворилися не менше як від 7 ударів; тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді крововиливу в слизову верхньої губи, синця підборіддя, перелому нижньої щелепи в ділянці лівого кута, синця спини ліворуч по паравертебральній лінії на рівні 7-8 ребер, перелому 8-9 ребер ліворуч, крововиливу в жирову капсулу лівої нирки з переходом на заочеревину клітковину, які утворилися не менше як від 3-х ударів; та тілесних ушкодження у вигляді крововиливу в м`які тканини 5-6-7-8-9 ребер ліворуч, синців лівої половини спини по задній підпахвинній лінії ліворуч, розриву селезінки, крововиливу в лівий купол діафрагми, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, які утворилися не менше як від 2-х ударів. (а.с. 190-191 т 1);

висновком експерта №62 висновком комісійної СМЕ від 29.04.2020 №62 підтверджено наявність та характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , механізм їх отримання. (а.с. 193-198 т 1);

висновком експерта №40 згідно якого при судово- медичній експертизі трупа ОСОБА_6 виявлені слідуючі тілесні ушкодження : синець навколо лівого ока,садно верхньої повіки лівого ока, перелом нижньої щелепи в ділянці лівого кута, синець підборіддя,синець лівої половини шиї,синець лобної ділянки синець передньої грудної клітки ліворуч , крововилив в слизову верхньої губи, 2 синці спини ліворуч по задній підпахвинній лінії , синець спини ліворуч по паравертебральній лінії , синець лівого плеча ,крововилив в м`які тканини 5-6-7-8-9 міжреберних проміжків ліворуч , розрив селезінки ( клінічно ). крововилив в ніжку селезінки ,крововилив в лівий купол діафрагми крововилив в жирову капсулу лівої нирки з переходом на заочеревинну клітковину, крововилив м`які тканини голови в правій лобній ділянці, в лівій лобній ділянці , в лівій потиличній ділянці з переходом на завушну, перелом 8-9 ребер ліворуч .

Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо від ударів рукою . ногою. Удари наносилися з силою, достатньою для утворення виявлених тілесних ушкоджень .

В момент отримання тілесних ушкоджень постраждалий міг знаходитись в любому положенні, за винятком того, коли поверхні розташування їх стають недоступними для нанесення ударів .

Згідно даних медичної документації постраждалий ОСОБА_6 поступив в Романівську рай. лікарню о 10.50 год. 15.03.2020 року, був побитий 3 дні тому назад ІНФОРМАЦІЯ_2 о 20.50 год. констатована смерть.

Яких - небудь тілесних ушкоджень, що могли бути отримані до 13.03.2020 року при судово- медичній експертизі трупа ОСОБА_6 не виявлено .

З моменту отримання тілесних ушкоджень 12 березня 2020 року і до моменту поступлення в Романівську рай. лікарню о 10.50 год .15.03.2020 року постраждалий міг здійснювати самостійні дії , ходити, сидіти, здійснювати рухи і т.д.

Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_6 спричинені в короткий проміжок часу, а тому вказати на послідовність їх нанесення неможливо (а.с. 241-244 т 1).

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Невизнання обвинуваченим своєї провини, в інкримінованому йому правопорушенні, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнути справедливого покарання за більш тяжке діяння.

Крім того, обвинувачений не заперечував самого факту нанесення потерпілому тілесного ушкодження, але заперечував проти спричинення саме ним тяжких тілесних ушкоджень.

Свідчення ОСОБА_3 про те, що він не наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , які б могли завдати смерть останнього, є неспроможними, протирічить іншим доказам, дослідженим судом.

Ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і в прямій, і непрямій формі. Зокрема, непрямий умисел наявний тоді, якщо винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на певні обставини, які могли б його відвернути (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).

Верховний Суд України у справі № 5-25кс15 від 28 травня 2015 року зазначив, якщо, цілеспрямовано наносячи удар, особа не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча він і не бажав цього настання і навіть свідомо не допускав його, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

Об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Відповідно до ст. 121 тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений, наносячи удари в область голови та тулубу повинен був розуміти, що голова та тулуб є життєво важливим органом людини, тому свідомо припускав спричинення шкоди здоров`ю потерпілого.

Саме від дій ОСОБА_3 настали наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_6 , тому між діями обвинуваченого і наслідками, що настали існує прямий причинний зв`язок.

Показання обвинуваченого про те, що він не хотів, щоб в результаті його дій сталась смерть ОСОБА_6 не виключать кваліфікацій дій особи за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується виною у формі умислу (прямого чи не прямого). Ставлення винного до смерті потерпілого є необережним.

Так, вина ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_5 про те що ОСОБА_6 було побито напередодні тринадцятого числа, тобто дванадцятого. В обґрунтування своїх доводів захисник ОСОБА_5 посилається на покази свідка ОСОБА_7 та лікаря, який здійснював огляд ОСОБА_6 .

Однак, суд звертає увагу на те, що лікаря про якого говорить захисник судом допитано не було, а свідок ОСОБА_7 повідомив суду про те, що ОСОБА_6 був у нього з 13 по 15 число, включно. При цьому, останній 13 числа повідомив йому про те, що за два дні до того, тобто 11 числа, у Корчівці його побили двоє невідомих. При цьому, зовнішніх ознак будь-яких забоїв чи ран не було видно, на стан здоров`я не скаржився.

Більш того, такі доводи захисника не узгоджуються з висновком експерта №40 згідно пункту 5 експерт дійшов підсумків, що яких-небудь тілесних ушкоджень, що могли бути отримані до 13.03.2020 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 не виявлено.

Тобто, експерт виключив будь-які ушкодження, які нібито були заподіяні невідомими ОСОБА_6 до 13.03.2020.

Одночасно, суд погоджується із твердженням сторони захисту про те, що речові докази, а саме медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_6 №740 не були оглянуті стороною обвинувачення належним чином.

Так, вилучена медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_6 №740 не була сфотографована та докладно описана в протоколі огляду.

Проте, враховуючи, що медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_6 №740 досліджена судом та не містить видимих ознак будь-яких пошкоджень, зважаючи на те, що ОСОБА_5 не надано доказів протиправного вилучення з останньої аркушів чи записів, суд вважає зазначені вище недоліки не можуть слугувати підставою для визнання доказу недопустимим.

Твердження сторони захисту про порушення слідчим порядку отримання історії хвороби потерпілого ОСОБА_6 , сумнівність наданої експерту медичної документації і як наслідок - недопустимість доказу - висновку судово-медичної експертизи, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2ст.242 КПК України, призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Суд не погоджується із твердженнями сторони захисту в частині визнання недопустимим доказом медичної карти № 740 стаціонарного хворого ОСОБА_6 через відсутність ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до історії хвороби останнього.

Так, в залежності від конкретних обставин слідчий вирішує, чи самому витребувати певні документи, чи звертатись до слідчого судді з клопотанням про надання доступу до речей та документів.

З огляду на вказані положення закону, той факт, що медична карта ОСОБА_6 лікувальною установою була видана на запит слідчого без ухвали слідчого судді про доступ до документів з правом їх вилучення, не може бути підставою вважати, що цей документ є недопустимим доказом.

Інформація, яка міститься в медичній карті ОСОБА_6 , стосується виключно останнього, який помер від отриманих травм в результаті кримінального правопорушення щодо нього, а не від будь-якого захворювання здобутого за життя.

Також, суд вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_3 в частині того, що протокол огляду трупа від 16.03.2020 не містить доказів його вини. Так, вказаним протоколом зафіксовано тілесні ушкодження ОСОБА_6 , що в сукупності з іншими доказами дослідженими судом, підтверджує факт заподіяння останніх саме ОСОБА_3 .

Також суд погоджується із доводами ОСОБА_5 щодо допущених порушень під час огляду трупа 15.03.2020 зафіксованого відповідним протоколом огляду (а.с. 106-110)

Так в порушення вимог ст 238 КПК України огляд трупа було проведено за відсутності експерта чи лікаря відповідного медичного закладу.

Крім того, протокол огляду не містить жодних доказів того, що особу померлого встановлено.

З огляду на викладене, суд визнає неналежним доказом протокол огляду місця події від 15.03.2020 з ілюстративними таблицями (а.с. 106-110).

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання недопустимими та неналежними доказами показів свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 у зв`язку з тим, що вони були допитані оперуповноваженим Романівського ВП без доручення слідчого на стадії досудового слідства. До такого висновку суд дійшов з урахуванням того, що суд не досліджував під час судового засідання письмових протоколів допиту вищевказаних свідків на стадії досудового слідства, а допитав останніх під час судового розгляду щоб не порушувати принцим безпосередності.

Суд приходить висновку, що до показань обвинуваченого необхідно відноситися критично та розцінює їх винятково як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Крім цього, вказані показання спростовуються комплексом зібраних у кримінальному провадженні чітких, логічних, послідовних, переконливих та узгоджених між собою доказів, які є належними і допустимими відповідно до ст.ст.85,86 КПК України, так як підстави недопустимості доказів вказані вст.87КПК України суду не надані і не доведені.

Суд, оцінюючи наведені докази в їх сукупності відповідно до положеньст. 94 КПК України, приходить до переконання, що вина ОСОБА_3 доведена та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Позиція сторони захисту щодо виправдання ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є необґрунтованою.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Поширеною в юридичній літературі є позиція, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматись від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, якиймає під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

За змістом ст.62Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з правлюдини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людинита основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд не бере до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не скоював інкримінованого злочину оскільки він не навів жодного переконливого і аргументованого доводу, що ставить під сумнів обґрунтованість пред`явленого обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, а також, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 не встановлено, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою провину заперечував.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Крім того, суд бере до уваги характерезуючі дані щодо обвинуваченого, так, зокрема згідно довідки-характеристики від 25.03.2020 компрометуючих матеріалів на ОСОБА_3 в Романівську селищну раду не надходило (а.с. 207 т 1).

У лікаря психіатра та нарколога, в центрі зайнятості, як безробітній та в управлінні праці та соціального захисту населення ОСОБА_3 не перебуває, що підтверджується відповідними довідками дослідженими судом (а.с. 204-206 т 1).

Враховуючи особу обвинуваченого, обставини скоєння злочину та їх наслідки, його ставлення до скоєного, суд призначає покарання у межах санкції ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі, не вбачає підстав для застосування статей 69, 75 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Арешт на майно ОСОБА_3 не накладався.

Питання з речовими доказами суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

До набрання вироком законної сили суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_3 запобіжних заходів у зв`язку з відсутністю ризиків передбачених ст 177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років.

Залишити до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 запобіжний захід не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання з метою звернення вироку до виконання.

Речові докази у відповідності до вимог ст. 100 КПК України:

чоловічі джинсові штани сірого кольору, спортивна кофта з капюшоном, чоловіча зимова куртка, чоловічі зимові черевики коричневого кольору та чоловічі джинсові штани синього кольору повернути власнику.

одяг та зрізи нігтьових пластин ОСОБА_6 , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Романівського ВП знищити;

медичну карту стаціонарного хворого №740 ОСОБА_6 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та прокурору.

Учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1