ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1783/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачена ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002266, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Зуєвка Полтавської

області, яка зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , та яка проживає за

адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 20 вересня 2021 року.

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що вона 31 липня 2021 року , приблизно о 02 год. 00 хв., перебуваючи за адресою свого місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не маючи наміру заподіювати смерть іншій особі, не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків своїх подальших дій, хоча з даних конкретних обставин повинна була і могла їх передбачити, при цьому не розглядаючи настання смерті потерпілого як один із можливих наслідків своєї поведінки, взявши до рук ніж господарсько-побутового призначення умисно нанесла ним один удар в область правого плеча потерпілого ОСОБА_5 , спричинивши таким чином останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани правого плеча з пошкодженням підшкірно-жирового прошарку, м`язів правого плеча та судинно-нервового пучка з утворенням крововтрати.

Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 у приміщенні КМКЛ № 1 ОСОБА_5 помер.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вбивстві через необережність, тобто необережному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе за ч. 1 ст. 119 КК України визнала повністю та показала, що дійсно вчинила вказане кримінальне правопорушення, за що кається. Вказала, що прийшла у п`ятницю ввечері додому після роботи, її співмешканець вже був у стані алкогольного сп`яніння, надалі вони продовжили розпивати алкогольні напої ще з двома друзями. Після того як всі розійшлися потерпілий вчинив сварку з ОСОБА_4 на ґрунті ревнощів, вдарив її по обличчю, від чого вона впала на підлогу, після чого потерпілий навалився на неї та почав душити, у цей момент вона схопила перше, що трапилось під руку та нанесла один удар ножем в руку, область передпліччя. На цьому конфлікт був вичерпаний, вона перев`язала руку потерпілому, який відмовився їхати до лікарні через свій стан сп`яніння. У подальшому, в неділю, зранку потерпілому стало гірше, ОСОБА_4 викликала швидку допомогу, яка відмовилась приїжджати на виклик через ушкодження руки. Надалі покликала сусіда, який допоміг доставити потерпілого до травматологічного пункту, де він помер.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме матеріалів, що характеризують обвинуваченого тощо.

Вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю підтверджується її показаннями, в яких вона не оспорювала вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 , то суд вважає її правильною та кваліфікує її дії як вбивство через необережність, тобто необережне заподіяння смерті іншій людині, що є кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 119 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, її ставлення до вчиненого (вину визнала, розкаялася), особу обвинуваченої, а саме: на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з середньою спеціальною освітою (ювелір-монтувальник), працювала за спеціальністю, останні три місяці тимчасово не працює, молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості цього кримінального правопорушення, особи ОСОБА_4 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, молодого віку, здатної працевлаштуватись та бути самодостатнім членом суспільства, наявності всіх вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, та водночас відсутності обставини, які обтяжують покарання, вважає, що застосування положень ст. 75 КК України щодо її звільнення від відбування покарання з випробуванням будуть правильними, оскільки остання не є такою, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання.

Суд, приймаючи рішення про застосування положень ст. 75 КК України, зважує й на думку потерпілого, який відмовився від заявлення цивільного позову й не звертався до суду щодо призначення останній суворого покарання.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні покласти на обвинувачену.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Про вирішення долі речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України сторона обвинувачення не заявила.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з обвинуваченої на користь держави процесуальні витрати на загальну суму 3 028 грн за проведення під час досудового розслідування:

судово-медичної (медико-криміналістичної) експертизи від 30 серпня 2021 року № 071-59-2021, вартістю 2 754,20 грн;

судово-медичної експертизи від 04 серпня 2021 року № 042/1-428-2021, вартістю 273,80 грн.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Про вирішення долі речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України сторона обвинувачення не заявила.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1