КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

15 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14 п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 18 грудня 2021 року включно.
Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що ОСОБА_5 хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте тривалий час перебував у розшуку, на виклики до суду не з`являвся, а також те, що останнього, який перебуває у статусі обвинуваченого, знову повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що, на думку суду, свідчить про реальність ризику ухилення ОСОБА_5 від суду та можливість вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі цих та інших обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність на даний час достатніх даних, які б свідчили про зміну обставин, які були підставами для застосування до обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу та продовження строку його дії або про припинення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені судом раніше.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року у справі № 753/6650/17 про продовження застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою та обратиОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що постановлена всупереч вимог Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Зокрема, навівши положення ст.ст. 177, 193, 194, 196, 197, 331 КПК України, якими повинен був керуватися суд при обґрунтуванні необхідності продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянт звертає увагу на те, що з наданих до суду стороною обвинувачення матеріалів, які були досліджені в судовому засіданні, у жодному із них не міститься будь-яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_5 у подальшому міг би переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, в апеляційній скарзі зазначається про те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вказує захисник і на те, що кримінальний процесуальний закон України передбачає, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен кожен раз доводити крайню необхідність застосування такого запобіжного заходу, посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі та неактуальні на цей час обставини, без посилання на конкретні докази.

Також на думку захисника, суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.
Окрім цього, як зазначає захисник, не надавши доказів переховування ОСОБА_5 від слідства, всі твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 переховуватиметься від суду, зводяться лише до припущення прокурора, що такий ризик існує, однак це не відповідає змісту вищевказаних норм процесуального закону.

Твердження прокурора про те, що існує ризик впливу на потерпілого та свідків також ґрунтується на припущеннях, а не на доказах. Окрім того, таке твердження є нелогічним, оскільки всі заявлені стороною обвинувачення свідки, а також потерпілий, були допитані в судовому засіданні.

Як вважає сторона захисту, посилання на тяжкість покарання, як на підставу для продовження тримання особи під вартою, без наявності інших обставин (доведення існування заявлених ризиків), є недопустимим.

Також апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває під вартою у вказаному кримінальному провадженні понад 12 місяців, а відтак останній тримається під вартою понад строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України та має бути негайно звільнений з під варти.

Посилаючись на положення Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_5 без вироку суду вже відбув більше 7,5 років покарання, що перевищує максимальний строк покарання, який може бути призначений судом за ч. 2 ст. 115 КК України з урахуванням вимог ч. 2 ст. 68 КК України.

Під час судового розгляду, як зазначає захисник, не підтверджено наявність у діях ОСОБА_5 ознак інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а викладені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення є лише припущеннями і не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак суд зобов`язаний був застосувати положення ч. 3 ст. 183 КПК України та розглянути питання про обрання альтернативного запобіжного заходу. Крім того, стороною обвинувачення не надано суду доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні і інших інкримінованих йому кримінальних правопорушень у вказаному кримінальному провадженні.

Також, апелянт, звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано стан здоров`я ОСОБА_5 та документи, що підтверджують такий стан незадовільним, а також відсутність умов в ITT ГУ НП в м. Києві для забезпечення останньому належного лікування та дотримання його прав, передбачених Законом України «Про попереднє ув`язнення».

Окрім цього, на думку апелянта, поза увагою суду залишилось те, що вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2020, яким ОСОБА_5 засуджено за втечу з-під варти та залишено міру запобіжного заходу у вигляді застави, не набув законної сили, у зв`язку з його оскарженням в апеляційному порядку, що нівелює ризик втечі останнього чи переховування від суду іншим чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора та представника потерпілого, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просили залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали, а саме копію оскаржуваної ухвали суду від 20 жовтня 2021 року; обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених нею ризиків, а саме про те, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на інших учасників цього кримінального провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що крім обставин, якими суд першої інстанції обґрунтував своє рішення про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, під час апеляційного розгляду були отримані дані про те, що на даний час це не єдине кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , яке перебуває на розгляді в суді першої інстанції.
Більш того, за наслідками судового розгляду одного із таких кримінальних проваджень щодо ОСОБА_5 , Деснянським районним судом м. Києва ухвалено вирок від 07.08.2020 року за яким останнього визнано винним та засуджено зокрема за ч. 2 ст. 393 КК України (втечу з під-варти, вчинену особою, що перебуває у попередньому ув`язненні, за попередньою змовою групою осіб) і хоча даний вирок не набрав законної сили, обставини, що встановлені цим вироком у сукупності з іншими обставинами, які наведені в оскаржуваній ухвалі, дозволяють зробити висновок про наявність достатніх підстав для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою з метою забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_5 без вироку суду відбув вже більше 7,5 років покарання, що перевищує максимальний строк покарання, який може бути призначений судом за ч. 2 ст. 115 КК України з урахуванням вимог ч. 2 ст. 68 КК України, а також про те, що під час судового розгляду не підтверджена наявність у діях ОСОБА_5 ознак інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а викладені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення є лише припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак суд зобовязаний був застосувати положення ч. 3 ст. 183 КПК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки питання, пов`язані з призначенням покарання, так само як і питання щодо доведеності чи недоведеності висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали та є предметом судового розгляду в суді першої інстанції, який розглядає відповідне кримінальне провадження.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючирішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканість, навівши в оскаржуваній ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення.
Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням, оскільки вважає його таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на вимогам закону.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.
Зокрема, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», питання про те, чи є тривалість тримання особи під вартою обґрунтованою, має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення, аналогічний висновок міститься також у рішенні у справі «Лабіта проти Італії»).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 18 грудня 2021 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року, відповідно до якої суд продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 18 грудня 2021 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 753/6650/17

Номер провадження: 11-кп/824/4399/2021

Категорія: ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14 п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1