Справа № 191/2109/19
Провадження № 1-кп/191/202/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілого ОСОБА_12 ,
представника потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
цивільний позивач ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001826 від 08.11.2018 року відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Дніпропетровськ, громадянина України, освіта середня - технічна, одруженого, працюючого фізична особа підприємець, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
07 листопада 2018 року приблизно о 15 годині 00 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Шевролет Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_16 , слідував по вул. П.Тичини зі сторони будинку № 31 по вул. Миру у напрямку вул. Покровська м. Синельникове, Дніпропетровської області.
Під час руху 07.11.2018 року близько 15 години 05 хвилин в районі будинку 141 по вул. П.Тичини м. Синельникове, водій ОСОБА_6 , зупинив вище вказаний автомобіль перед перехрестям вул. П.Тичини та вул. Миру в м. Синельникове, Дніпропетровської області та порушуючи вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б) та 10.4 Правил дорожнього руху України, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінами, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, перебуваючи в умовах достатньої видимості, відновив рух керованого ним автомобілю «Шевролет Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту в ліво, частково виїхав на смугу зустрічного руху по якій в цей час рухався мотоцикл марки «BMW» S 1000 RR державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , зі сторони вул. Покровська у напрямку буд. № 31 по вул. Миру в м. Синельникове Дніпропетровської області та в ході виконання даного маневру, допустив зіткнення з вище вказаним мотоциклом, який рухався по своїй смузі для руху у зустрічному із ним напрямку.
Своїми діями водій ОСОБА_6 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б) та 10.4 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:
п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 10.4 «Початок руху та зміна його напрямку»:
Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
В наслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу «BMW» S 1000 RR державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , згідно до висновку судово медичної експертизи № 12 від 14.01.2019 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого багатого уламкового перелому правого наколінника, закритого вивиху лівого стегна та рваної рани правої гомілки, відповідає категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день).
У відповідності з висновком судової авто технічної експертизи № 11/10.1 400 яка проведена спеціалістом Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України від 17 травня 2019 року, водій автомобілю марки «Шевролет Авео» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , повинен був діяти у відповідності з вимогами п.10.4 ПДР України в якому вказано: «Перед поворотом праворуч та ліворуч, утому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою».
В даній дорожній обстановці дії водія автомобілю марки «Шевролет Авео» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , не відповідали вимогам п.10.4 ПДР України, а невідповідність дій водія ОСОБА_6 , вимогам п. 10.4 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходячись в причинному зв`язку з настанням дорожньо транспортної пригоди.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України визнав частково, оскільки вважає, що потерпілий також порушив правила ПДР. Суду пояснив, що 07.11.2018 року, приблизно о 14.00 годині він рухався на автомобілі «Шевролет Авео» по вул. П.Тичини від будинків № 32,31 в сторону вул. Миру в м. Синельникове. Швидкість була дуже мала, він проїхав приблизно 70 метрів та включив лівий поворот та зупинився і по вул. Енгельса їхала машина і за нею він не побачив, вона перешкоджала йому вільному обзору, він зупинився, а потім почав рух в ліво на стоянку і одразу отримав удар, відбулося зіткнення. Це відбулося дуже швидко, він вийшов з машини, яка була на середині полоси зустрічного руху. Потерпілий лежав на землі, на проїжджій частині, він активних дій не вчиняв. Обвинувачений зняв куртку та підклав потерпілому під голову та попросив людей викликати швидку допомогу. Водій мотоциклу був біля машини. Він одразу підняв капот та скинув клему з акумулятора. Потім йому сказали, що є ще пасажир, який був на відстані 18 метрів, від ДТП. Потерпілий ОСОБА_12 не мав посвідчення водія, і так як він не бачив потерпілого вважає, що він їхав з дуже великою швидкістю. Цивільні позови про відшкодування матеріальних та моральних збитків не визнав. Визнав лише цивільний позов в сумі 10000 грн. матеріальні збитки на лікування. Потім змінив позицію, і вважав, що його вина у дорожньо-транспортній пригоді взагалі не доведена та просив його виправдати за недоведеності його винуватості.
Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 07.11.2019 року приблизно о 15.00 годині він рухався на справному мотоциклі «ВМW» по вул. Дзержинського (П.Тичини) в сторону вул. Миру в м. Синельникове зі швидкістю 50 км на годину. Він їхав по праві смузі, а обвинувачений по лівій смузі, а потім автомобіль Шевролет Авео, під керуванням ОСОБА_6 зупинився. Він побачив машину обвинуваченого метрів за 30-40 і приблизно на відстані 2 метрів обвинувачений ОСОБА_6 різко повернув до магазину та виїхав на зустрічну смугу і відбулося зіткнення. Він одразу опинився на землі та не відчував ніг. Обвинувачений бігав біля своєї машини і до нього не підходив. Після ДТП він не має можливості займатися спортом. Тривалий час, з 07.11.2018 року до 15.12.2018 року він був на лікарняному, у нього була операція та він не міг довго ходити у зв`язку з травмою. Після ДТП у нього постійний страх та занепокоєння. Цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в сумі 10633 грн. 21 коп. та моральної шкоди в сумі 250 000,00 грн. підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Цивільний позивач ОСОБА_15 суду повідомила, що 07.11.2018 року їй повідомили що син попав в ДТП. Коли вона під`їхала на місце події, сина там вже не було. Мотоцикл вона придбала 05.12.2017 року для сина за 9 000 доларів США, але зареєструвала його на своє ім`я. До теперішнього часу вони переживають цю подію, нервова система зірвана, під час хвороби, всі фізіологічні потреби сину допомагала виконувати вона. Обвинувачений жодного разу не попросив вибачення. Обвинувачений пропонував 1500 доларів США, але вона не погодилась. Цивільний позов про відшкодування витрат в сумі 233 335 грн 84 коп. підтримала в повному обсязі просила задовольнити.
Свідок ОСОБА_17 суду повідомив, що в день дорожньо-транспортної пригоди, він їхав в м. Синельникове, по вул. П. Тичина, вниз до магазину «Смак», разом з потерпілим ОСОБА_12 , на мотоциклі та сидів позаду потерпілого. Швидкість мотоцикла була приблизно 50-60 км на год. Перед перехрестям потерпілий пригальмував і він одразу почув стук і перелетів через автомобіль «Шевролет Авео» та вдарився головою внаслідок чого не міг піднятися. Допомогу ніхто не надавав. Він лежав біля стовпа, потім його забрала швидка допомога. Потерпілий лежав біля переднього колеса автомобіля, який пересік роздільну смугу та був повернутий до магазину.
Свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що він разом з сином ОСОБА_19 їхали на автомобілі «Шкода», в м. Синельникове по вул. Дзержинського ( П.Тичини) за мотоциклом чорного кольору, на якому їхало двоє хлопців. Швидкість їхнього автомобіля та мотоцикла приблизно була 40-50км на год. Знизу по вул. Миру їхала машина по лівій смузі, а потім автомобіль під керуванням обвинуваченого почав різко повертати до магазину на паркувальний майданчик і збив хлопців, які були на мотоциклі, внаслідок чого останні повилітали з мотоцикла. Син ОСОБА_20 одразу викликав швидку. Мотоцикл був одразу за перехрестям. За кермом був обвинувачений і сказав, що ще не хотів їхати.
Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що він не пам`ятає яке саме було число, але в цей день було ДТП і він їхав з батьком на автомобілі «Шкода», в м. Синельникове, по вул. Дзержинського (П. Тичини), коли під`їжджали до перехрестя то побачили, як автомобіль збив хлопців на мотоциклі. Водій вийшов з машини і сказав, що «я мотоцикла не замітив». Він з батьком їхав зі швидкістю 40-50 км на год і мотоцикл їхав приблизно з такою самою швидкістю.
Свідок ОСОБА_22 суду повідомив, що в день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода він їхав на автомобілі по вул. Миру в м. Синельникове і бачив як потерпілий, рухався по вул. Дзержинського (П.Тичини), автомобіль Шевролет спочатку стояв, а потім почав здійснювати маневр повороту до магазину «Дитячі Іграшки» де відбулося зіткнення з мотоциклом потерпілого.
Свідок ОСОБА_23 суду повідомила, що вона їхала разом з чоловіком в машині та була свідком ДТП.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, його винуватість повністю доведена доказами дослідженими та перевіреними судом, що узгоджуються між собою у їх сукупності та є належними і допустимими, оскільки отримані у порядку встановленому КПК України, а саме:
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.11.2018 року та схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.11.2018 року та фототаблицями, якими було зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів ( т.2 а.с. 8-18) під час якого постановами про визнання речовими доказами від 08.11.2018 року мотоцикл марки «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та автомобіль «Шевролет Авео» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , були визнані речовими доказами та передані на відповідальне зберігання власникам ( т.3 а.с. 20-21);
-висновком судово-медичної експертизи №12 від 14.01.2019 року з якого вбачається що ОСОБА_12 перебував на лікуванні з 07.11.2018 року по 15.12.2018 року з діагнозом: «Закритий багато уламковий перелом правого наколінника, закритий вивих лівого стегна та рвана рана правої гомілки» за своїм характером та у своїй сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознаками тривалості розладу здоров`я строком понад 3 тижні. Тілесні ушкодження утворилися 07.11.2018 року та вони є наслідками тупої травми і спричинені при значній травмуючий силі (швидкості, вазі) тупих, жорсткої конструкції, травмуючих предметів, і є більш властивим для умов дорожньо-транспортної пригоди, тобто внаслідок падіння тіла постраждалого з наступним ударом передньою поверхнею тіла о жорсткі елементи як корпусу транспортного засобу пересування, або поверхню дорожнього покриття після зіткнення з будь-якою перешкодою (т.3 а.с. 59-62), який був підтверджений експертом ОСОБА_24 у судовому засіданні безпосередньо;
-висновком експерта від 11.04.2019 року за № 11/10.4/119 та фототаблицею до нього, в якому вказано, що у даному випадку мало місце поздовжне, зустрічне, блокуюче зіткнення ТЗ під час якого поздовжні осі транспортних засобів були розташовані під кутом 150…155°. Оцінюючи ознаки, що вказують на розташування місця зіткнення і слідову інформацію, наявну в схемі до протоколу огляду місця ДТП та фотознімках зроблених під час огляду місця ДТП необхідно дійти висновку, що місце зіткнення транспортних засобів розташоване на проїзній частині дороги вул. П. Тичини. До того ж з урахуванням ширини проїзної частини дороги і координат розташування автомобіля «Шевролет Авео» реєстраційний номер НОМЕР_1 та мотоцикла після ДТП а також слідової інформації, що залишилася на проїзній частині дороги місце зіткнення було розташоване в межах смуги для руху мотоцикла тобто на смузі для руху від вул. Покровської до вул. Мира перед початком осипу фрагментів деталей транспортних засобів ( т.3 а.с. 83-91), який був підтверджений експертом ОСОБА_25 в судовому засіданні;
- висновком експерта від 12.03.2019 року за № 11/10.2/125, та фототаблицею до нього, згідно з якими на момент експертного огляду гальмівна система автомобіля марки «Шевролет Авео» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває в обмежено-працездатному стані з причин блокування заднього лівого колеса та відсутності можливості перевірити працездатність його гальмівного механізму.
На момент експертного огляду рульове керування автомобіля марки «Шевролет Авео» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває в працездатному стані.
На момент експертного огляду гальмівна система переднього колеса мотоцикла «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 перебуває в працездатному стані.
На момент експертного огляду гальмівна система заднього колеса мотоцикла «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 перебуває в працездатному стані.
На момент експертного огляду рульове керування мотоцикла «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 перебуває в працездатному стані.
-протоколом слідчого експерименту від 25.04.2019 року під час якого потерпілий ОСОБА_12 в присутності свого представника та понятих вказав що він на мотоциклі рухався зі швидкістю 70 км на год та зазначив місце вчинення ДТП та обставини, при цьому вказав в якому положенні знаходився автомобіль «Шевролет Авео» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в момент зміни напрямку руху із зазначенням місця зіткнення ( т.3 а.с. 106-109);
протоколом слідчого експерименту від 25.04.2019 року під час якого ОСОБА_6 в присутності захисника та понятих та експерта ОСОБА_25 вказав що потерпілий на мотоциклі рухався зі швидкістю 100 км на год та зазначив місце вчинення злочину та обставини, при цьому вказав в якому положенні знаходився автомобіль «Шевролет Авео» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в момент зіткнення ( т.3 а.с. 110-113);
висновком судово - автотехнічної експертизи від 17.05.2020 року за № 11/10.1/400, згідно з яким по вихідним даним, що засновані на свідченнях потерпілого ОСОБА_12 (варіант №1) та водія ОСОБА_6 (варіант №2), вбачається, що як згідно варіанту 1 механізму ДТП під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 , так і згідно варіанту 2 механізму ДТП під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 у даній дорожній обстановці, що склалася, водій мотоцикла «BMW» ОСОБА_12 повинен був діяти згідно вимог п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху.
Згідно показів потерпілого ОСОБА_12 (варіант№1) при заданих вихідних даних водій мотоцикла ««BMW» ОСОБА_12 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Шевролет Авео» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою мотоцикла до місця зіткнення.
Згідно показів потерпілого ОСОБА_12 (варіант № 1) у даній дорожній обстановці дії водія «BMW» ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху. Проте встановлена невідповідність дій водія ОСОБА_12 вимогам п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху з технічної точки зору не знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою з причин, вказаних в дослідницькій частині, а саме так як водій ОСОБА_12 не мав технічної можливості уникнути даної ДТП навіть своєчасним застосуванням екстреного гальмування.
Як згідно варіанту 1 механізму ДТП під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 , так і згідно варіанту 2 механізму ДТП під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Шевролет Авео» ОСОБА_6 повинен був діяти згідно до вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху.
Як згідно варіанту 1 механізму ДТП під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 , так і згідно варіанту 2 механізму ДТП під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «Шевролет Авео» ОСОБА_6 встановлювалася виконанням ним вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху та для чого не було яких небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати.
Як згідно варіанту 1 механізму ДТП під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 , так і згідно варіанту 2 механізму ДТП під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Шевролет Авео» ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 10.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди ( т.3 а.с.124-129), який був підтверджений в повному обсязі, безпосередньо експертом ОСОБА_25 в судовому засіданні.
Зазначений висновок експерта приймаються судом до уваги з урахуванням показів потерпілого ОСОБА_12 , наданих ним в судовому засіданні про те, що автомобіль під його керуванням рухався зі швидкістю 50-70 км/год., та свідків ОСОБА_26 ОСОБА_21 , які їхали за автомобілем та швидкість руху мотоцикла під керуванням водія ОСОБА_12 не перевищувала швидкість в межах міста.
Із фактичних обставин справи встановлено, що обвинувачений під час керування технічно справним автомобілем, виконуючи маневр повороту в ліво, частково виїхав на смугу зустрічного руху по якій в цей час рухався мотоцикл марки «BMW» під керуванням потерпілого ОСОБА_12 , та в ході виконання даного маневру, допустив зіткнення з вище вказаним мотоциклом, який рухався по своїй смузі руху у зустрічному із ним напрямку, порушуючи вимоги пункту 10.4 ПДР, обрав невиправданий маневр (повернув ліворуч), який і призвів до ДТП на смузі зустрічного руху. Внаслідок зазначених дій потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Отже, причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді травмування потерпілого є невиправданий маневр, який був здійснений обвинуваченим у конкретній дорожній ситуації, і між діянням останнього та наслідками є причинний зв`язок (постанова Верховного Суду України від 18.06.2015 р.).

Оцінюючи кожний, безпосередньо досліджений судом, доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та аналізуючи їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, сумнівів щодо яких не виникає, суд прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого.

Суд вважає, що дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Суд не може прийняти до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_6 та висновок експерта в цій частині, що рух мотоцикла «BMW» під керуванням потерпілого ОСОБА_12 був здійснений з перевищенням встановленої швидкості руху у вигляді 100 км на год, оскільки, як пояснив сам обвинувачений, до зіткнення він мотоцикл не бачив, так як по переду мотоцикла їхала машина, яка обмежувала огляд свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_18 також підтвердили, що рухались за мотоциклом, який не перевищував швидкісний режим, встановлений для міста. Згідно обставин, встановлених під час проведення судово - автотехнічної експертизи № 11/10.1/400 від 17.05.2019 року в дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, в межах населеного пункту водій ОСОБА_12 повинен був рухатися на керованому ним мотоциклі «BMW» зі швидкістю не більше 50 км/год. Зі схеми дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що під час огляду місця дорожньо-транспортної події сліди гальмування мотоцикла зафіксовані не були.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчить про відсутність будь-якого об`єктивного підтвердження доводів сторони захисту про перевищення водієм ОСОБА_12 дозволеної на цій ділянці дороги швидкості руху і порушення ним вимог ПДП України.
Суд не приймає до уваги посилання захисту, що покази свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 є неналежним доказами, так як не були відкриті стороні захисту під час досудового слідства. Оскільки враховуючи принцип безпосередності дослідження показань свідка ст. 23 КПК України, а також показання вказаних свідків відповідають вимогам статей 95-97 КПК, процесуальних порушень під час їх збирання, дослідження та оцінки, які б могли свідчити про їх недопустимість чи неналежність не вбачається. Свідок на підставі обґрунтованого клопотання потерпілого та у встановленому законом порядку попереджений про кримінальну відповідальність, а тому суд не мав об`єктивних та законних підстав не приймати вказані показання.
Також суд не приймає до уваги доводи захисту що висновки судово-медичних експертиз №11, 12 від 14.01.2019 року необхідно визнати недопустими доказами, так як їм як стороні захисту не була відкрита медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_12 , було повідомлено про призначення експертизи вже після закінчення досудового розслідування, висновок експерта проведений не повноважною особою та який не попереджений належним чином про кримінальну відповідальність. Оскільки встановлено, що висновок експерта № 11 від 14.01.2019 року, взагалі стороною обвинувачення не пред`явлений як доказ та обвинуваченому ОСОБА_6 не інкримінуються дії відносно особи ОСОБА_17 якому були спричинені легкі тілесні ушкодження. А висновок експерта № 12 від 14.01.2019 року складений незацікавленою у справі особою, кваліфікованим експертом належної експертної установи, який в установленому порядку, на підставі ухвали слідчого судді, отримав офіційні завдання на проведення експертних досліджень, що прямо вказує на його незацікавленість у справі, неупередженість та безсторонність, після попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві висновки. При цьому експерт керувалися сучасними науково обґрунтованими методиками, досить повно і правильно виклав в акті експертизи хід дослідження, доказово обґрунтував і переконливо вмотивував прийняті рішення які відповідають вимогам ст. 102 КПК України. Крім того експерт ОСОБА_24 був безпосередньо допитаний в судовому засіданні та підтвердив свій висновок.
Стосовно тих обставин, що стороні захисту не була відкрита медична документація, а саме медична картка потерпілого, суд зазначає, що сторона захисту не зверталась до слідчого та прокурора з вищевказаним клопотанням.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до приписів ст. 290 КПК України стороні захисту було надано доступ до матеріалів досудового розслідування (том 3, а.с. 165).
При цьому згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19), відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів.
Відповідно до матеріалів справи, у ході збирання доказів на виконання приписів ч. 2 ст. 242 КПК України щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень стороною обвинувачення було забезпечено проведення судово-медичної експертизи.
Порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів не встановлено.
Суд також не приймає до уваги доводи сторони захисту про визнання неналежними й недопустимими доказами протокол слідчого експерименту, проведений з ОСОБА_27 , який мав на той час, статус свідка та висновків експерта, наданих за даними цього слідчого експерименту на тих підставах, що вони є необґрунтованими.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Порядок визнання доказів недопустимими визначено у ст. 89 КПК.
Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Тобто ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією і законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини ДТП, надані ОСОБА_6 як свідком під час проведення слідчого експерименту від 25.04.2019 року за його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права особи на мовчання та свободи від самовикриття, слід звернути увагу на таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 18 КПК жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.
З протоколу слідчого експерименту від 25.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_6 , в присутності його захисника, понятих, під підпис було роз`яснено зміст його прав та обов`язків відповідно до статей 66, 67 КПК, що, зокрема, передбачає право користуватись правовою допомогою та право не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою підозри, обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення. Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав чи недотримання вимог ст. 240 КПК при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення ОСОБА_6 у протоколі проведення слідчого експерименту не зазначено.
Слідчий експеримент проведено слідчим з метою перевірки і уточнення відомостей шляхом відтворення обставин ДТП, а не одержання викривальних показань від свідка ОСОБА_6 , і для прийняття процесуального рішення відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК, оскільки відомості про ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені по факту, а не стосовно ОСОБА_6 .
У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що під час проведення слідчого експерименту 25.04.2019 року слідчим було вчинено діяння, які би порушували права чи свободи ОСОБА_6 , або слідчий у будь-якій формі схиляв його до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого на той час і достатніх підстав вважати, що надалі ОСОБА_6 буде визнано підозрюваним. Тільки після проведення відповідних експертиз, згідно з якими встановлено наявність у діях останнього порушення правил дорожнього руху та причинно-наслідковий зв`язок між цими порушеннями і настанням ДТП, йому було оголошено про підозру.
Отже, всупереч доводам захисника, немає підстав вважати протокол слідчого експерименту недопустимим доказом.
На підставі вищевикладеного, також не має підстав визнавати висновок експерта від № 11/10.1/400 від 17.05.2019 року недопустимим доказом, оскільки він повністю узгоджується з показами потерпілого, свідків.
Суд також не приймає до уваги висновок експерта № 10.1-10.4/027 від 30.06.2021 року наданий стороною захисту та проведений самостійно під час судового розгляду, без ухвали суду та визнає його недопустимим доказом.
Відповідно до приписів статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Згідно пункту 1.7 Розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), разом з документом про призначення експертизи (залучення експерта) експерту за потреби надаються всі матеріали кримінального провадження, справи про адміністративне правопорушення, цивільної, господарської, адміністративної справи. Якщо орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), не може направити експерту всі матеріали справи, він повинен надати: протокол огляду місця події разом зі схемою та іншими додатками; протокол огляду ТЗ; протокол відтворення обстановки й обставин події.
Під час судового розгляду, в порушення норм КПК, стороною захисту було самостійно проведено експертизу № 10.1-10.4/027 від 30.06.2021. Матеріали кримінального провадження не направлялись експерту. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_28 пояснив, що на місце вчинення ДТП він не виїжджав. Використовував матеріали, які були надані стороною захисту. Крім того використовував технічну літературу та ПДР, а також програмний комплекс РС- Сrash 12.0, Dr.Steffan Dattentechnik, який рекомендовано Міністерством юстиції України, але чи сертифікований він на території України йому не відомо. Крім того даний висновок, щодо винуватості потерпілого ОСОБА_12 , а саме щодо перевищення швидкості останнім, що знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП, взагалі не узгоджується з іншими матеріалами справи, показами потерпілого та свідків допитаних під час судового розгляду. Також вищевказаний висновок не відповідає з`ясованим обставинам, був складений без урахування більш широкого обсягу вихідних даних, висновок має неточності та розбіжності, (під час моделювання експерт ОСОБА_28 чомусь прийняв за віртуальну модель саме автомобіль BMW, а не мотоцикл ( т.2 а.с. 68-69).Експерт під час допиту зазначив, що висновок має технічні помилки, а саме місце зіткнення на схемі місця дорожньо-транспортної пригоди ( т.3 а.с. 14) визначено розміром 2х1.7, а в його висновку ( т.2 а.с. 64) визначено розмірами 2х1,4м. Механізм зіткнення транспортних засобів ним взагалі не досліджувався. Крім того експерт ОСОБА_28 взяв за основу лише покази обвинуваченого ОСОБА_6 , на замовлення якого здійснював висновок, покази свідків залишилися поза увагою, зазначив, що покази потерпілого ОСОБА_12 є неспроможними з технічної точки зору.

Згідно з ч.10 ст.101 КПК висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
Стаття 102 КПК встановлює вимоги до змісту висновку експерта, відповідно до якого у висновку має також бути зазначено опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом.
Так, у висновку експерта зазначено, що йому разом із заявою були надані лише копії матеріалів кримінального провадження на 30 аркушах та у цифровому вигляді (237 елементів) на підставі яких експерт прийшов до висновку щодо варіантів механізму ДТП зі свідчень водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_12 .
Усі ці обставини ставлять під сумнів об`єктивність висновку № 10.1-10.4/027 від 30.06.2021 року комплексної судової інженерно-технічної експертизи, при проведенні цієї експертизи не були використані інформаційні джерела за кримінальним провадженням, і як наслідок висновки даної експертизи невмотивовані, а тому за таких обставин суд не може прийняти до уваги як допустимий доказ висновок комплексної судової інженерно-технічної експертизи від 30.06.2021 року. Суд з метою дотримання принципу змагальності долучив висновок сторони захисту до матеріалів кримінального провадження та здійснив допит експерта ОСОБА_28 , але підстави враховувати його відсутні, з мотивів зазначених вище.

Суд ретельно дослідивши докази та оцінивши їх з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_27 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Визначаючи обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд враховує, що пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченому обставин судом не встановлено.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_6 , суд встановлює ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.1 ст.286 КК України, який відносяться до нетяжких злочинів, вчинений з необережності, характеризується позитивно, раніше не судимий, вину не визнав, шкоду взагалі не відшкодував, не вчинив жодних дій щодо відшкодування завданих як моральних так і матеріальних збитків, що свідчить про його відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_27 , суд враховує характер і ступінь небезпечності вчиненого ним злочину, сукупність всіх обставин його вчинення та дані про особу обвинуваченого і приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_27 призначивши йому покарання у вигляді обмеження волі зі звільненням його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України без позбавленням права керування транспортними засобами, із застосуванням щодо нього положень ст.76 КК України.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України ( на момент вчинення 07.11.2018), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Згідно положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, яке вчинене обвинуваченим 07.11.2018 року, тобто строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення цього злочину на час розгляду справи в суді сплинув.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що після вчинення зазначеного кримінального правопорушення обвинувачений ухилявся від слідства або суду, або вчинив новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Згідно ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього кодексу.
Тому на підставі ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного вироком суду покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурором заявлений цивільний позов, який обґрунтований тим, що потерпілий ОСОБА_12 внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні в КЗ «Синельниківська ЦРЛ» ДОР» з 07.11.2018 по 15.12.2018 року у травматологічному відділенні, збитки комунальному підприємству на вказане лікування становлять 9962, 02 грн., що підтверджується довідкою-калькуляцією ( т.3 а.с. 134), в добровільному порядку матеріальна шкода обвинуваченим не відшкодована.
Вирішуючи цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає, що шкода сталася внаслідок протиправних дій обвинуваченого, за наявності його вини, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкідливими наслідками, які були заподіяні потерпілому.
Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, тому цивільний позов прокурора відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України підлягає задоволенню в повному обсязі.
Потерпілим ОСОБА_12 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 10633,21 грн. Також потерпілий ОСОБА_12 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_29 моральну шкоду в сумі 250000 грн.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який суд згідно ст. 129 КПК України має вирішити.
За змістом ч.ч.1, 2ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Таким чином, суд вважає, що цивільний позов в частині матеріальних збитків в сумі 10633,21 грн. підлягає задоволенню, як належно обґрунтований та підтверджений доказами, а саме чеками на придбання ліків.
Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.
Позивач зазначає, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та пошкодження мотоцикла, у останнього на тривалий час змінився його звичний ритм життя і нормальні життєві зв`язки. Позивач констатує характер і обсяг душевних та психічних страждань, їх тривалість, немайнові втрати, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, що є підґрунтям моральної шкоди та оцінює таку шкоду в сумі 250000,00 грн.
Враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
З урахуванням викладеного, суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн.
В частині позовних вимог ОСОБА_15 , яка є власником транспортного засобу мотоцикла «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ( т.3 а.с. 29), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а саме про відшкодування вартості матеріального збитку в сумі 229 835 грн. 84 коп., суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_15 вартість експертного дослідження в сумі 3500 грн., який був проведений потерпілою стороною самостійно без ухвали суду, що на думку суду не підлягає задоволенню.

Крім того, за клопотанням обвинуваченого та його захисників була призначена судова авто товарознавча експертиза. Відповідно до висновку № СЕ-19/104-21/8792АВ від 28.04.2021 року ( т.2 а.с. 6-11) величина матеріального збитку, спричиненого власнику мотоцикла «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 в результаті ДТП складає 267161, 92 грн. Але суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, тому позов про стягнення матеріального збитку в сумі 229 835 грн. 84 коп. підлягає задоволенню, як належно підтверджений та обґрунтований. Оскільки шкода сталася внаслідок протиправних дій обвинуваченого, за наявності його вини, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкідливими наслідками, які були заподіяні цивільному позивачу ОСОБА_15 .
Процесуальні витрати складають: на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 11/10.4/113 від 11.04.2019 року в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні 00 коп.; витрати на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 11/10.2/125 від 12.03.2019 року в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) 00 грн; витрати на проведення судово-автотехнічної експертизи № 11/10.1/400 від 17.05.2019 року в сумі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) 08 грн. та підлягають стягненню в дохід держави.
Запобіжний захід обвинуваченому на досудовому слідстві не обирався.
Питання речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк два роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на один рік та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного цим вироком за ч.1 ст.286 КК України, на підставі ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Цивільний позов прокурора Синельниківської окружної прокуратури в інтересах комунального закладу «Синельниківська ЦРЛ» ДОР» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь комунального закладу «Синельниківська ЦРЛ» ДОР» відшкодування збитків за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_12 9962 (дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн. 02 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріальну шкоду в сумі 10633( десять тисяч шістсот тридцять три) грн.21 коп. та моральну шкоду в сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_15 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 матеріальну шкоду в сумі 229835 ( двісті двадцять дев`ять тисяч вісімсот тридцять п`ять ) грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 11/10.4/113 від 11.04.2019 року в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні 00 коп.; витрати на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 11/10.2/125 від 12.03.2019 року в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) 00 грн; витрати на проведення судово-автотехнічної експертизи № 11/10.1/400 від 17.05.2019 року в сумі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) 08 грн.
Речові докази мотоцикл марки «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 залишити за належністю ОСОБА_15 автомобіль марки «Шевролет Авео» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити за належністю обвинуваченому ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1