Справа № 489/5593/21
Номер провадження 1-кс/489/1310/21
УХВАЛА
Іменем України
26 серпня 2021 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження № 0000269 від 05.08.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 364-1 КК України про арешт майна

встановив
До слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на всі активи, які перебувають у власності товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК 17», відомості згідно з Єдиним державним реєстром підприємств і організацій України: ідентифікаційний код юридичної особи 01353551, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 65025, Одеська область, Комінтернівський район, 21-й км Старокиївського шосе, буд. 30-А, директор ОСОБА_4 , кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_5 , з метою недопущення зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити.

В клопотанні прокурор просив розглянути арешт майна без повідомлення власника в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України для забезпечення збереження та арешту майна.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, слідчим суддею встановлено такі обставини.

Миколаївською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000269 від 05.08.2021, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 382, ст. 356 КК України, за фактом умисного невиконання ТОВ «СПМК-17» судових рішень в частині сплати стягнень за недодержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, що заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, а також за фактом самовільного, всупереч установленому законом порядку, здійснення господарської діяльності посадовими особами ТОВ «СПМК-17», розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський (Вітовський) район, поблизу с. Горохівка, на території земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0322, всупереч встановлених Указом Президента України №169/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 15.04.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» обмежувальних заходів на ТОВ «СПМК-17», що заподіяло значну шкоду інтересам держави, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, а також за фактом умисного зловживання повноваженнями службовими особами ТОВ«СПМК-17», а саме здійснення всупереч Указу Президента України № 169/2021 від 21.04.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.04.2021, щодо обмеження правом користуватися та розпоряджатися належним ТОВ «СПМК-17» майном, повного припинення транзиту ресурсів та перевезень територією України, та повного припинення торговельних операцій, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000269 встановлено, що на території Воскресенської селищної ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0322 розташовані адміністративні та виробничі потужності асфальтобетонного заводу ТОВ «СПМК-17».

Також встановлено, що засновником товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» є ОСОБА_5 , керівником є ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, в т. ч. з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В судовому засіданні встановлено, що майно на яке прокурор просить накласти арешт не є речовим доказом, постанова про визнання такого майна речовим доказом не виносилась.

Кримінальне провадження розслідується за ст. 356, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 364-1 КК України санкції яких не передбачають таку міру покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи як конфіскація майна.

З пояснень прокурора встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, тому вказане унеможливлює визначити співмірність арешту майна для забезпечення цивільного позову з розміром позовних вимог (ч. 8 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

В судовому засіданні було встановлено, що прокурором не надано доказів наявності підстав чи розумних підозр вважати, що майно на яке прокурор просить накласти арешт: одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від такого майна; призначалося для схиляння до кримінального правопорушення або є винагородою за його вчинення; є предметом, засобом або знаряддям кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено наявність передбачених законом підстав для арешту майна та не доведено, що мету арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, а саме активів, які перебувають у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК 17».

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1