Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/820/20
Провадження № 1-кп/499/9/22
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2022 року смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000071 від 13 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Іванівського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У судове засідання прокурором подано клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовано наступними обставинами. Прокурор посилається, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому що 10.03.2020 приблизно о 14.00 годині, більш точного часу слідством не встановлено, вона зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 , 1988 р.н. перебувала в будинку за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними на підґрунті побутових смеречок виник словесний конфлікт в ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та негативність наслідків, при цьому бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди здоров`ю потерпілому, не маючи за мету лишити життя ОСОБА_7 , ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні кухні, взявши до рук кухонний ніж навмисно нанесла один удар ОСОБА_7 в область грудної клітки зліва, внаслідок чого спричинила йому прохідне колото-різане поранення грудної клітки та живота зліва з пошкодженням діафрагми та ободової кишки, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя.

Після спричинення ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 усвідомила можливість розвитку і настання більш тяжких наслідків для здоров`я та життя потерпілого, не бажаючи їх настання ОСОБА_4 10.03.2020 о 16.59 годині зателефонувала з мобільного телефону на телефонну лінію «103» Єдиної оперативної диспетчерської служби КНП «ООЦЕМД і МК» Одеської обласної ради» та викликала швидку допомогу для надання медичної допомоги ОСОБА_7 10.03.2020 о 18.00 годині ОСОБА_7 каретою швидкої допомоги був доставлений в приймальне відділення КНП «Іванівська центральна районна лікарня» Іванівської районної ради Одеської області для встановлення діагнозу та надання кваліфікованої медичної допомоги. За результатом медичного огляду ОСОБА_7 медичним працівником встановлено діагноз непроникаюче поранення грудної клітки зліва та надано медичну допомогу, після чого ОСОБА_7 поїхав до місця свого мешкання. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер по місцю свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 в результаті прохідного колото-різаного поранення грудної клітини та живота зліва з пошкодженням діафрагми та ободової кишки, яке без надання медичної допомоги ускладнилось каловим перитонітом та лівостороннім гемотораксом.

Вказані протиправні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками злочину, передбаченого: ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Прокурор вважає, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховано під час обрання стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу на теперішній час продовжують існувати та дають підстави вважати, що остання може, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення. Ризики можливого продовження обвинуваченою ОСОБА_4 , своєї протиправної діяльності також підтверджуються тим, що остання 10.05.2019 засуджена Іванівським районним судом Одеської області за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим терміном 2 роки тобто ОСОБА_8 перебуваючи на іспитовому строку на шлях виправлення не стала і вчинила найбільш тяжкий навмисний злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а тому є підстави вважати, що знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватися від суду.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 , не одружена, не зайнята суспільно-корисною працею, не має постійного заробітку, не має постійного місця мешкання, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків та свідчить про можливість вчинення нового злочину та вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 неодноразово без поважних причин не з`являлася на судові засідання у томі числі на судове засідання яке було призначено на 01.02.2022 внаслідок чого судом було винесена ухвала про привід обвинуваченої на 02.02.2022.

Таким чином, вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 , може безперешкодно залишити своє місце проживання, може переховуватись від суду, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, на теперішній час судом не допитано усіх свідків сторони обвинувачення, на яких у разі застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачена ОСОБА_4 зможе впливати.

Усі зазначені обставини у сукупності свідчать про неможливість запобігання вказаним вище ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 .

Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення даного клопотання та просила відмовити в його задоволенні.

Захисник обвинуваченої просив також відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись, що вина обвинуваченої не доведена, прямі докази вини його підзахисної відсутні, вона стійкі соціальні зв`язки, вона має на утриманні неповнолітніх дітей.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора, просила його задовольнити.

Заслухавши доводи прокурора про необхідність задоволення клопотання, пояснення та позицію обвинуваченої та її захисника, думку потерпілої, суд приходить до висновку, про наявність підстав для його задоволення виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками злочину, передбаченого: ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу судом перевіряється факт існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
У відповідності до ч. 1ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Ризики можливого продовження обвинуваченою ОСОБА_4 , своєї протиправної діяльності підтверджуються тим, що остання 10.05.2019 засуджена Іванівським районним судом Одеської області за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим терміном 2 роки, тобто ОСОБА_8 перебуваючи на іспитовому строку на шлях виправлення не стала і вчинила найбільш тяжкий навмисний злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а тому є підстави вважати, що знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватися від суду.
Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 , не одружена, не зайнята суспільно-корисною працею, не має постійного заробітку, не має постійного місця мешкання, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків та свідчить про можливість вчинення нового злочину та вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім цього, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 неодноразово без поважних причин не з`являлася на судові засідання у томі числі на судове засідання яке було призначено на 01.02.2022 внаслідок чого судом було винесена ухвала про привід обвинуваченої на 02.02.2022.
Таким чином, вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 , може безперешкодно залишити своє місце проживання, може переховуватись від суду, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Усі зазначені обставини у сукупності свідчать про неможливість запобігання вказаним вище ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 .
Відтак, є достатні дані вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи, закріплений ст.5 Конвенції.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. Рішенням ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини» визначено, що попередня судимість може бути підставою ризику вчинення нових правопорушень.
З врахуванням викладеного вище, рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права й свободи обвинуваченої, відповідає характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Суд вважає, що існують наступні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чиною; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 вагомість наявних доказів вчинення нею кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, враховуючи її вік, стан здоров`я, міцність соціальних зав`язків, те, що раніше судима, враховуючи також існування вищезазначених ризиків та наявність обґрунтованої підозри, тому суд дійшов до висновку про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , оскільки інший, менш суворий запобіжний захід, не зможе забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам у кримінальному провадженні.
У зв`язку з викладеним суд вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_4 , з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, відносно останньої слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Так, з обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_4 висунуто обвинувачення, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. За таких обставин, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,181,194,331,369,370 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України задовольнити.
Застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Обраховувати строк тримання під вартою з 02 лютого 2022 року - до 03 квітня 2022 року включно.
Дійсна ухвала про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу діє 60 (шістдесят) днів, а саме: до 03 квітня 2022 року включно, та підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Для утримання під вартою обвинувачена ОСОБА_4 підлягає направленню до Одеського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.
Кримінальне провадження слуханням продовжити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляду суді першої інстанції.

СуддяОСОБА_1