Ухвала

Іменем України
02 грудня 2021 року

м. Київ
справа № 522/2687/19
провадження № 51-2982 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Одеськогоапеляційного суду від 14 вересня 2021 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд ухвали Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами,
встановив:
За ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 травня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 про визначення територіальної підсудності у кримінальному провадженні № 0004626 від 02 червня 2014 року.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 11 жовтня 2019 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив, вказану ухвалу слідчого судді скасував. Постановив нову ухвалу, якою відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування постанови прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 від 11 грудня 2018 року про визначення місця вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0004626 від 02 червня 2014 року.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися із заявою про перегляд ухвали Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами.
Одеським апеляційним судом ухвалою від 14 вересня 2021 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд ухвали Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами відмолено.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якій вони порушують питання про скасування ухвали Одеського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, посилаються на те, що відмова у відкритті апеляційного провадження за їх заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду, постановленого за результатами розгляду скарги на ухвалу слідчого судді, суперечить Конституції України та вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Вказують, що апеляційним судом проігноровано правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 травня 2021 року (справа № 640/5023/19). Зазначають, що посилання суду апеляційної інстанції на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17) суперечить змісту рішення Верховного Суду. Вважають, що відмовивши у відкритті провадження, апеляційний суд позбавив їх доступу до правосуддя.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції посилався на те, що перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується із наведеною позицією.
Відповідно до ч. 2 ст. 464 КПК України, не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам цієї статті і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Вирішення судом питання про відкриття провадження означає, що питання стосується того, чи є підстави для відкриття провадження. Норми процесуального закону надають судді повноваження як відкрити, так і відмовити у відкритті провадження, і вирішення цього питання залежить від наявності або відсутності підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами.
За приписами ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами є: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Отже, процедура перегляду за нововиявленими обставинами має застосовуватися до тих судових рішень, якими завершено кримінальне провадження по суті та які, власне, й породжують певні кримінально-правові наслідки або констатують відсутність підстав для настання таких наслідків (вирок, ухвала про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанції щодо таких рішень).
Перегляд за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
На відміну від права на апеляційне оскарження, жодна норма чинного кримінального процесуального законодавства не містить указівки на можливість перегляду за нововиявленими обставинами ухвал слідчих суддів. Так, у главі 34 КПК України йдеться лише про суд, тоді як слідчий суддя взагалі не згадується.
Відповідно до положень ст. 3 КПК України законодавець чітко розрізняє стадії досудового провадження і судового провадження (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України) і визначає судове провадження як кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України).
Приписи ч. 1 ст. 459 КПК України передбачають перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції. Перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.
Відповідно до висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17), положення ч. 2 ст. 464 КПК України про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.
Верховний Суд звернув увагу на те, що законодавець використав у цій нормі саме формулювання «суддя … вирішує питання про відкриття … провадження …», а не «суддя … відкриває … провадження …». Перше формулювання, на відміну від другого, насправді не означає, що за результатами вирішення відповідного питання має бути ухвалене лише рішення про відкриття провадження. Надавши судді повноваження «вирішувати питання», законодавець тим самим надав судді повноваження оцінювати, чи є підстави для відкриття провадження і, таким чином, повноваження вирішувати, чи відкрити провадження, або ж відмовити у його відкритті.
Таким чином, доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у відкритті провадження за їх заявою про перегляд за нововиявленими обставинами є безпідставними.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Конституційний Суд України у Рішенні від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Згідно зі ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому Кодексом; гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
За таких обставин, наявність визначених КПК України вимог щодо звернення до суду в екстраординарному порядку із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, де перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Таким чином, доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині позбавлення їх доступу до правосуддя, також є необґрунтованими.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Касаційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на положення статей 412-413 КПК України, а відтак й необхідності скасування судового рішення на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд ухвали Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року за нововиявленими обставинами відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3