У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Сквирського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 120 201 102 600 002 43 від 03 червня 2020 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фурси Білоцерківського району Київської області, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимий: 30.03.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70, ст. 71 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 395 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сквирського районного суду Київської області від 05.02.2021 ОСОБА_5 засуджено за ст. 395 КК України на 1 місяць арешту.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.12.2019 ОСОБА_5 встановлено адміністративний нагляд терміном один рік, та встановлено такі обмеження:

- заборона виходити з будинку по місцю проживання: АДРЕСА_1 з 22.00 години до 06.00 години наступного дня;

- заборона відвідувати місця, де продаються алкогольні напої на розлив: кафе, бари, ресторани та магазини, в яких є кафетерії в місті Сквира та на території Сквирського району;

- заборона виїзду в особистих справах за межі району (міста) без дозволу начальника поліції;

- реєстрація у відділі поліції кожного першого понеділка місяця;

17.02.2020 начальником Коростенської виправної колонії Житомирської області № 71 ОСОБА_5 оголошено постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області про встановлення йому адміністративного нагляду та зобов?язання, передбачені вказаною ухвалою, про що останній ознайомився та поставив свій підпис.
Незважаючи на обмеження, встановлені постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області про адміністративний нагляд, ОСОБА_5 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, 12.05.2020 самовільно, без повідомлення Сквирського ВП ГУНП в Київській області, залишив місце свого мешкання та виїхав за межі Сквирського району до м. Біла Церква, де перебував невстановлений досудовим розслідуванням період часу, не з`явився до Сквирського ВП для здійснення відмітки та був відсутній за місцем свого проживання 24.04.2020 та 25.05.2020 о 23 годині 10 хвилин та 01 годині 25 хвилин відповідно, чим умисно порушив встановлений Коростенським міськрайонним судом Житомирської області адміністративний нагляд.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить змінити вирок Сквирського районного суду Київської області від 05.02.2021 та пом`якшити йому покарання.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, обвинувачений стверджує, що зазначений вирок є незаконним, оскільки призначене йому покарання є занадто суворим, бо після вчинення злочину він повністю визнав себе винним, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, надіславши до суду клопотання, в якому просив розглядати провадження без його участі (а.п. 49).

Неявка обвинуваченого в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у самовільному залишені особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 395 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо призначення йому суворого покарання, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норми ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:
- у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
- враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як наголошується в ч. 2 вказаній нормі закону.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції - дотримані, оскільки, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам кримінального закону, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції було ґрунтовно враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (проступку).

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, - не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 визнано - щире каяття.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилася і характеристика обвинуваченого ОСОБА_5 , який характеризується посередньо.

За викладеним, суд першої інстанції і дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання фактично у мінімальних межах санкції, встановленої ст. 395 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 60 КК України, у виді 1 місяця арешту.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_5 покарання, колегія суддів не вбачає.

Не послався на такі обставини і обвинувачений в апеляційній скарзі, які б могли потягнути за собою застосування положень ст. 69 КК України та слугувати підставою для переходу до іншого, більш м?якого виду покарання, не зазначеного в санкції ст. 395 КК України, оскільки таке рішення може мати місце лише за наявності виняткових обставин справи або виняткових даних про особу винного, чого у провадженні не встановлено, зважаючи на обставини кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і не знаходить порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування вироку, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Сквирського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 120 201 102 600 002 43 від 03 червня 2020 року стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 395 КК України, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3