Зіньківський районний суд Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/1386/21
Номер провадження 1-кс/530/349/21

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.09.2021 р. м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря - ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Котелевським районним судом Полтавської області клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Надежда, Диканського району, Полтавської області, українцю, громадянину України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Котелевського районного суду від 19.03.2021 року за ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України, у виді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И В:
Матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 від 06 травня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України

Старший слідчий СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області із вищевказаним клопотанням, погодженим із прокурором Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_7 ..

Заявлене клопотання старший слідчий мотивує тим, що ОСОБА_6 , 01.07.2021 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, діючи умисно, всупереч вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», з метою збуту, у невстановленої слідством особи та невстановленому місці, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який перевіз до сел. Котельва та зберігав при собі, чим вчинив дії, які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, з метою збуту.

У подальшому, цього ж дня, 01.07.2021 близько 17 год. 00 хв., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільні небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», перебуваючи поблизу свого господарства, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , умисно, незаконно, за грошові кошти в сумі 750 грн. збув громадянину під вигаданими даними ОСОБА_8 рослинну речовину, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів є особливо небезпечним наркотичних засобом канабісом, обіг якого заборонено. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 0,900г, 1,896 та 1,706 г, яку ОСОБА_8 01.07.2021 добровільно видав працівникам поліції.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні, з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.

Крім того, досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , 12.07.2021 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, повторно, діючи умисно, всупереч вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», з метою збуту, у невстановленої слідством особи та невстановленому місці, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який перевіз до сел. Котельва та зберігав при собі, чим вчинив дії, які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, з метою збуту.

У подальшому, 12 липня 2021 року близько 14 год. 00 хв., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільні небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», перебуваючи поблизу території центрального ринку по вул. Ринкова сел. Котельва, Полтавського району, Полтавської області умисно, повторно, незаконно, за грошові кошти у сумі 800 грн. збув громадянину під вигаданими даними ОСОБА_8 рослинну речовину, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів є особливо небезпечним наркотичних засобом канабісом, обіг якого заборонено. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 4,653 г, яку ОСОБА_8 12.07.2021 добровільно видав працівникам поліції.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, вчиненого повторно.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , 12.07.2021 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, повторно, діючи умисно, всупереч вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», з метою збуту, у невстановленої слідством особи та невстановленому місці, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який перевіз до с. Більськ, Полтавського району, Полтавської області та зберігав за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , чим вчинив дії, які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, з метою збуту.

У подальшому, цього ж дня 12 липня 2021 року близько 16 год. 00 хв., після затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України після вчинення ним збуту наркотичних засобів працівниками поліції було проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , під час якого останній добровільно видав пачку з під сигарет «Marlboro» з речовиною рослинного походження, зеленого кольору, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів є особливо небезпечним наркотичних засобом канабісом, обіг якого заборонено. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 1,889 г, та 0,637 г., яку ОСОБА_6 зберігав з метою збуту.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України а саме у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту та збуті особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, вчиненого повторно.

12.07.2021 об 14 год. 28 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

13.07.2021 ОСОБА_6 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні двох епізодів злочинної діяльності, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

22.07.2021 постановою прокурора кримінальні провадження за

№ 0000107 від 06.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та № 0000191 від 20.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000107.

06.08.2021 ОСОБА_6 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні трьох епізодів злочинної діяльності, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

12.07.2021 року об 14 год. 28 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

13.07.2021 ОСОБА_6 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні двох епізодів злочинної діяльності, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.
Ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду від 14.07.2021 стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який спливає о 16 год. 50 хв. 11.09.2021 року.

01.09.2021 постановою керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області, ОСОБА_9 , продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 13.10.2021 року, по кримінальному провадженню № 0000107 від 06 травня 2021 року за підозрою ОСОБА_6 ..

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 згідно ст.177 ч.1 п.1, 3 КПК України, є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

2)незаконно впливати на свідка;

3)вчинити інше кримінальне правопорушення.

Існування вказаних ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування, щоб уникнути покарання за вчинення тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років.

Крім того, слідчий вважає, що підозрюваний перебуваючи на волі, може незаконно вплинути на свідків по даному кримінальному провадженню, шляхом висловлення погроз, застосування фізичного насильства, схиляння їх до дачі неправдивих показань.
В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції з Котелевським районним судом Полтавської області, старший слідчий СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 та прокурор Котелевського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_10 клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримали та просили його задовольнити. Підозрюваний ОСОБА_6 заперечував проти продовження строку. Захисник адвокат ОСОБА_4 підтримала думку підозрюваного.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши клопотання та додатки до нього приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вироком Котелевського районного суду від 19.03.2021 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт.
Ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду від 14.07.2021 стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який спливає о 16 год. 50 хв. 11.09.2021 року .

01.09.2021 постановою керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області, ОСОБА_9 , продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 13.10.2021 року, по кримінальному провадженню № 0000107 від 06 травня 2021 року за підозрою ОСОБА_6 .

У свою чергу, строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 згідно ухвали слідчого судді від 14.07.2021 року закінчується 11.09.2021 року, однак завершити досудове розслідування кримінального провадження до вказаного часу не представляється можливим.

Зазначене кримінальне провадження відноситься до категорії особливої складності та у ньому необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, проведення яких потребує додаткового часу, а саме у зв`язку зі складністю кримінального провадження та необхідністю проведення слідчих та інших процесуальних дій, а саме отримання в законний спосіб ухвали слідчого судді Полтавського апеляційного суду, допиту свідків, та встановлення інших необхідних даних, у зв`язку з чим маються складності у реалізації слідчих дій, пов`язаних з проведенням досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженні, а тому є необхідність продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .
Дані дії мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, будуть слугувати доказами, що підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується долученими до клопотання копіями документів; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні якого він підозрюється; вік підозрюваного, який є зрілою особою, щоб відкинути в сторону можливість помилкового обрання ним злочинного шляху; стан здоров`я ОСОБА_6 , який є працездатною, здоровою особою; соціальні зв`язки підозрюваного в місці його постійного проживання, який характеризується посередньо, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, не працює; відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, що могло б забезпечити його життєдіяльність без вчинення злочинів; майновий стан підозрюваного, в якого відсутнє будь яке майно.

Для проведення та звершення вищевказаних процесуальних дій необхідний додатковий строк. Вказані процесуальні дії не були здійснені раніше з об`єктивних причин.

Підстав для зміни обраного щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, не вбачається, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України існують наступні ризики , які дають підстави вважати, що:

- підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється;

- підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Існування вказаних ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки розуміє суворість покарання яке йому загрожує згідно Кримінального кодексу України.

Підозрюваний не навчається, ніде не працює, доходу немає, раніше судимий, тому є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, вважаю, що підозрюваний перебуваючи на волі, може незаконно вплинути на свідків по даному кримінальному провадженню, шляхом висловлення погроз, застосування фізичного насильства, схиляння його до дачі неправдивих показань.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Таким чином, ризики, встановлені в ухвалі слідчого судді Зіньківського районного суду від 14.07.2021 року продовжують існувати та на даний час жодним чином не зменшилися.

Окрім того, при винесенні вказаного клопотання сторона обвинувачення наголошує на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обраного слідчим суддею Зіньківського районного суду Полтавській області від 14.07.2021року, а також на наявність наступних обставин, які враховувалися при його винесенні, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307 КК України; вік, стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків, наявність у нього родини та утриманців; майновий стан підозрюваного.

Також під час вирішення питання про доцільність продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Вважаю, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.

У разі застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).
Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).
Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України,строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку,передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.331КПК України - під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своє юухвалою змінити,скасувати або обрати запобіжний захід щодо підозрюваного (обвинуваченого).Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан.
При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує також загальні положення ч.3 ст.176 КПК України, виходячи з встановленого КПК України принципу змагальності сторін, про те, що слідчий, прокурор, якщо не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, то слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»), а оскільки ОСОБА_6 обвинувачується в збуті особливо небезпечних наркотичних засобів на території Котелевського району Полтавської області, що є тяжкими кримінальними правопорушеннями, тому суд вважає, що існує певний суспільний інтерес до даної справи, який з часом не зникає, а тому звільнення підозрюваного може потягти хвилювання громадськості, тобто порушити публічний порядок.

При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Суворість покарання за кримінальними правопорушеннями, за якими обвинувачується ОСОБА_6 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, однак застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, з огляду на його матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час в зв`язку із проведенням в Україні антитерористичної операції та наявності непідконтрольних Україні територій, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

При продовженні дії запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, а саме наявність ризиків, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винними.
Суд також враховує сформовану практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті кримінальних правопорушеннях за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри у розумінні п. 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені, зокрема, тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, кількість епізодів кримінальних правопорушень, їх корисливий характер, беручи до уваги суспільно-небезпечний характер таких кримінальних правопорушень, характеризуючи дані обвинуваченого, у зв`язку з чим, ризик переховування від суду на теперішній час не зменшився та продовжує існувати.
Крім того, суд враховує той факт, що кримінальні правопорушення мають високий ступінь суспільної небезпеки, становлять серйозну загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства у державі, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Викладені обставини, які на теперішній час спростовані не були, в сукупності з фактичними обставинами даного кримінального провадження, на думку суду свідчать, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 на теперішній час відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, в свою чергу міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного (обвинуваченого) та є такою, яка спрямована в цілому на забезпечення досягнення завдань кримінального провадження, а також відповідає фактичним обставинам даного кримінального провадження та особі підозрюваного (обвинуваченого ).
В судовому засіданні слідчий та прокурор довели, що маються реальні ризики, передбачені п.п. 1,5.ч.1ст.177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_6 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідка; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.307 ч.2 КК України передбачено покарання від шести до десяти років. Згідно ст. 12 КК України, даний злочин віднесено до тяжких злочинів.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що продовження дії обраного відносно підозрюваного (обвинуваченого) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, а більш м`який запобіжний захід може не забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного (обвинуваченого).
У відповідності до ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати або визначити розмір застави у кримінальному провадженню.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України, при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, керуючись п.3 ч.5 ст.182 КПК України, визначаю розмір застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при внесенні якої підозрюваному ОСОБА_6 буде змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу, під умовою звернення внесених заставних коштів в дохід держави, в разі невиконання ним обовязків передбачених п.п. 2,3,5,6 ч.5 ст.194 КПК України.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. Відповідно до ч. 3 ст. ст.. 278 КПК України у разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.
У відповідності до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Згідно ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та зумовити його належну процесуальну поведінку.
Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, обвинувачений (підозрюваний) або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений (підозрюваний) звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений (підозрюваний), відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 183, 184, 186,187, 193,194, 196-197, 199, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою задоволити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляду тримання під вартою строком на 30 днів, який обчислюється з 16 год. 50 хвилин 06.09.2021 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 16 год. 50 хвилин 5 жовтня 2021 року.

При внесенні застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ОСОБА_6 підлягає звільненню під заставу.
Розмір застави визначити підозрюваномуОСОБА_6 в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як підозрюваним (обвинуваченим), так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний вище депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Полтавська установа виконання покарань № 23».
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Полтавська установа виконання покарань № 23» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_6 з-під варти та повідомити письмово прокурора, що звернувся з клопотанням та суддю.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний ОСОБА_6 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Уповноважена службова особа Державної установи «Полтавська установа виконання покарань № 23» у разі внесення застави при звільненні підозрюваного ОСОБА_6 зобов`язана роз`ясняти йому, або застоводавцю обов`язки, покладенні на обвинуваченого та наслідки їх невиконання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 у разі внесення застави, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- з`являтись за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи місця роботи.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 ..

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом пяти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали направити слідчому, прокурору та сторонам.

Слідчий суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1