У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.10.2021 Справа №607/18982/21
провадження № 1-кс/607/6248/2021

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі ОСОБА_3 , її представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання адвоката ОСОБА_4 , котрий діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна,

встановила:

адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2021 року на грошові кошти в сумі 32 000 грн., 1 352 долара США, 1 645 Євро, які належить на праві власності ОСОБА_3 .

Клопотання вмотивовано тим, що зазначені кошти не мають відношення до вчинених кримінальних правопорушень, а є особистими заощадженнями ОСОБА_3 . Також звертає увагу на те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 , думку якого розділила ОСОБА_3 , підтримав вказані вимоги та просив їх задовольнити. Не заперечив проти розгляду справи за відсутності прокурора. Додав, що наявні докази, котрі підтверджують належність вилучених коштів ОСОБА_3 , якій підозра у кримінальному провадженні не оголошена. Обшук було проведено у її квартирі. У цьому помешканні зареєстрований її син, однак не проживає там вже 4 роки.
Прокурор ОСОБА_5 , за ініціативою якого було накладено арешт, в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі. У цьому клопотанні також зазначив, що проти скасування арешту заперечує, оскільки вказані кошти здобуті злочинним шляхом, а тому визнані речовими доказами у справі.
Заслухавши учасників, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, за необхідне зазначити наступне:
ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2021 року /справа № 607/13553/21/, накладено арешт, втому числі на грошові кошти у сумі 32 000 грн., 1 352 долари США, 1 645 Євро /далі також може вживатись як Ухвала від 05 серпня 2021 року/.
Як вбачається зі змісту цієї ухвали, арешт накладений з метою збереження цього майна як речового доказу в межах кримінального провадженні № 0000017 від 01 лютого 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України.
Частиною 1 ст. 26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Ця норма у комплексному зв`язку із іншими положеннями КПК /параграфом 2 гл. 3 КПК України/ дає підстави для висновку, що сторона обвинувачення вільна у застосуванні заходів та прийомів проведення досудового розслідування, які дозволені законом.
Таке розслідування у даному провадженні не завершено.
Частиною 1 ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином саме на ініціатора клопотання про скасування арешту, поданого під час досудового розслідування, покладено обов`язок довести, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, або що його накладено необґрунтовано.
Як уже частково зазначено вище, адвокат, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що вказані кошти не мають відношення до вчинення кримінальних правопорушень, щодо яких проводиться розслідування, а також на те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Однак, на підтвердження своїх посилань про те, що більше немає підстав для збереження арешту вказаних грошових коштів, адвокат не надав достатніх доказів, а тому вони є недоведеними.
Щодо обґрунтованості накладення арешту то, слід зазначити, що як вбачається із Ухвали від 05 серпня 2021 року, при розгляді питання про накладення арешту ОСОБА_3 не була присутня.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Як вбачається з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В результаті судового розгляду клопотання про накладення арешту на майно було встановлено, що зазначені грошові кошти містять ознаки речових доказів, однією із яких є те, що вони набуті кримінально протиправним шляхом, на чому наголошує прокурор.
Додані у судовому засіданні документи неспроможні довести того, що вилучені у ОСОБА_3 кошти належать саме їй, а не здобуті незаконним шляхом.
Фотокопією трудової книжки підтверджується наявність стажу роботи у ОСОБА_3 , а не розмір її доходів, що давало б можливість оцінити, чи справді вона могла мати особисті збереження у такому розмірі.
Також неспроможні довести цих обставин і копії державних актів на право власності на земельні ділянки, оскільки з них неможливо встановити, чи отримує їх власник будь-які доходи внаслідок використання такої власності.
Щодо квитанції про переказ коштів, то її сприймаю критично, адже такий факт мав місце ще у 2006 році, тобто більше як п`ятнадцять років назад.
Також слідчий суддя встановила, що вказаний арешт, на даний момент, є пропорційним втручанням у право власності ОСОБА_3 і виправданий суспільним інтересом з встановлення істини у справі.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти /п. 67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п. 44 справи «Камензинд проти Швейцарії»/.

З огляду на це, за даних обставин, відсутні на даний час підстави для скасування даного арешту.
З наведеного, керуючись ст.ст. 26, 132, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановила:
у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , котрий діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, відмовити.
Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого судового засідання.
Слідчий суддя ОСОБА_1