Справа № 126/723/21
Провадження №11-кп/801/1393/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000189, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.03.2021. за апеляційною скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм Бершадського АТП «10-527», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.
Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 45 копійок.
Вирішено питання про забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту майна, а також долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_8 близько 07 години 30 хвилин 07 березня 2021 року керуючи технічно справним автобусом «БАЗ А-079.23», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Марії Заньковецької в місті Бершадь Вінницької області у напрямку АЗС «ГНГ», в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_9 , яка вела велосипед та рухалась по проїзній частині дороги в попутному з автобусом напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень померла в кареті швидкої допомоги.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 23 від 24.03.2021 причиною смерті ОСОБА_9 являлась тупа масивна поєднана травма грудного відділу хребта, грудей та лівого плеча: непрямі переломи ІІ-VII ребер справа та II-VIII ребер зліва, прямі переломи VI-ІХ ребер справа з ушкодженням пристінкової плеври, повний перелом грудного відділку хребта з повним розривом речовини спинного мозку, закритий перелом лівого плеча, який ускладнився розвитком спинального шоку крововиливом в обидві плевральні порожнини.
Отримана ОСОБА_9 вищезначена травма стоїть в прямому причинно-наслідковому зв`язку з її смертю та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи СЕ-19/102-21/4052-ІТ від 15.03.2021 в ситуації, яка склалася, водій автобуса «БАЗ А-079.23» ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити наїзд на похода шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. В ситуації, яка склалася, в діях водія автобуса «БАЗ А-079.23» ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, ОСОБА_8 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (зі змінами та доповненнями), згідно яких: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із настанням смерті ОСОБА_9 .
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 ставиться питання про скасування вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2021 року в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Просить в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Апеляційна с карга мотивована тим, що при призначенні покарання суд не врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та наслідки, що настали, внаслідок чого непризначення додаткового покарання є явно несправедливим через м`якість.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просила задовольнити її в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За приписами ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.
Таким чином на переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено можливість, з-поміж іншого, призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
В Постанові від 08.02.2018 року (справа 361/2704/16-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що санкція частини другої статті 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення Закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.
Аналіз норм закону про кримінальну відповідальність (ст.ст.65, 286 ч.2 КК) вказує на те, що при призначенні покарання, в тому числі і додаткового, суд повинен ураховувати конкретні обставини провадження, характер вчиненого злочину, особу засудженого та інші обставин справи та призначати додаткове покарання виключно у випадку, коли визнає за неможливе збереження за ним права займатися певною діяльністю. Таке додаткове покарання має дути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів та не може мати на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як убачається з вироку, суд, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України в межах санкції частини статті та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, прийняв рішення про непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, призначення якого санкцією частини статті визначено як альтернативне. Обґрунтовуючи недоцільність призначення додаткового покарання суд врахував обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, що він є єдиним працюючим членом сім`ї та працює водієм рейсового автобусу і така діяльність є єдиним джерелом доходу та при цьому на його утриманні перебувають дружина та малолітня дитина.
З такими висновками погоджується також суд апеляційної інстанції та доводи прокурора не спростовують висновків суду
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні №0000189, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.03.2021. по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суд касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: