Справа № 573/102/22
Провадження №1-кп/573/36/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 24 листопада 2021 за №0000342 по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Білопілля Сумської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
З метою ведення особистого селянського господарства діючи умисно всупереч вимогам ст. ст. 112, 116 - 126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу її у власність чи надання у користування земельної ділянки, в точно не встановлений досудовим розслідуванням день та час жовтня 2021, ОСОБА_4 самовільно зайняв земельну ділянку сільськогосподарського призначення без кадастрового номеру, комунальної власності особливо цінних земель з шифром агровиробничої групи грунтів 53 д, яка не надана у власність чи користування, що розташована на території Куянівського старостинського округу Білопільської міської ради Сумської області, поблизу АДРЕСА_1 , загальною площею 1,2 гектара, яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0638, яку за допомогою найманої праці невстановлених слідством робітників та сільськогосподарської техніки, засіяв озимою пшеницею.
В результаті вчинення умисних дій, які виразилися у самовільному зайнятті земельної ділянки, яка відноситься до особливо цінних земель ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України - самовільне зайняття земельної ділянки, яка відноситься до особливо цінних земель.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку. Зокрема пояснив, що в жовтні 2021 самовільно зайняв земельну ділянку сільськогосподарського призначення без кадастрового номеру, яка не надана у власність чи користування, що розташована на території Куянівського старостинського округу, поблизу АДРЕСА_1 , загальною площею приблизно 1 гектар, та яку за допомогою найманої праці робітників та сільськогосподарської техніки обробив та засіяв пшеницею. На сьогодні він відшкодував збитки державі та звільнив земельну ділянку.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки, яка відноситься до особливо цінних земель.
Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих державі збитків.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід, не працюючий, повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро розкаявся, критично оцінив свої дії, активно сприяв розкриттю злочину та повністю відшкодував завдані державі збитки у розмірі 3 236,50 грн.
Крім того, від представника потерпілої сторони головного спеціаліста, юрисконсульта юридичного відділу Білопільської міської ради ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд кримінального провадження без участі представника. У зв`язку з повним відшкодуванням збитків, претензій до обвинуваченого не мають, цивільний позов не заявлятимуть (а. с. 14).
При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.
Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого державі збитку у їх сукупності, відсутність обставин, що обтяжують покарання останнього у відповідності до ст. 67 КК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 можливо призначити покарання за ч. 2 ст. 197-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу на користь держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 3400 грн.
На переконання суду, призначене покарання достатнє для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.
Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХ ВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3 400 (три тисячі чотириста) гривень .
Штраф необхідно сплатити у місячний строк після набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя