Номер провадження: 11-кп/813/2110/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2021 року про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0000116 від 05 квітня 2019 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання в.о. керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_9 та застосувано відносно неї запобіжний заход у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 22.11.2021 року включно. Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 3 994 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у сумі 7 672 910 (сім мільйонів шістсот сімдесят дві тисячі дев`ятсот десять) гривень.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що в період часу з 03.03.2020 року, коли ухвалою Одеського апеляційного суду було змінено обвинуваченій ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за постійним місцем проживання, до теперішнього часу, останньою було вчинено ряд протиправних дій, які викладені в письмових заявах гр. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про вчинення злочину (заяви, копії витягів з ЄРДР та повідомлення про підозру та пояснення долучені до клопотання прокурора).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

- на час зміни оскаржуваною ухвалою запобіжного заходу, раніше обраний обвинуваченій запобіжний захід припинив свою дію;

- сторона обвинувачення, так і суд не навели жодних доказів наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки: обвинувачена жодного разу не допустила будь-якого порушення чи безпідставного неприбуття до суду; потерпілий вже був допитаний у судовому засіданні, а подальший розгляд справи затягується у зв`язку із чисельними відкладеннями судових засідань з вини сторони обвинувачення; надані стороною обвинувачення повідомлення про вчинення ОСОБА_9 нових злочинів не можуть бути прийняті до уваги, зважаючи на положення ст. 62 Конституції України;

- обвинувачена ОСОБА_13 має двох неповнолітніх дітей, стан її здоров`я є поганим, є інвалідом 2 групи, яка була отримана обвинуваченою при перебуванні в ОСІ у зв`язку з відсутністю будь-якого лікування;

- обраний судом розмір застави позбавляє обвинувачену можливості його внесення.

Посилаючись на викладені обставини, захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати обвинуваченій запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, ухвалу слідчого судді вважали законної та обґрунтованою.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що суд при постановленні ухвали непевною мірою дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Відповідно до ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у проваджені Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження № 0000116, внесене до ЄРДР від 05 квітня 2019 року, відносно: ОСОБА_9 , за обвинуваченням у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про обрання (зміну) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_9 , оскільки застосований стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не забезпечив виконання обвинуваченою ОСОБА_9 покладених на неї процесуальних обов`язків.

Апеляційним судом при перевірці матеріалів справи було встановлено, ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.03.2020 року було скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 03.02.2020 року та ухвалив нову ухвалу, якою застосував до ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 години до 06 години, а також поклав на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України (ухвала Одеського апеляційного суду від 03.03.2020 року Номер справи місцевого суду: 522/20212/19; Номер провадження: 11-кп/813/1136/20).

Однак, відповідно до вказаної ухвали, строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначено не було.

Апеляційний суд звертає увагу на положення частини 6 статті 181 КПК України, яка передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Таким чином, аналіз наведених вимог процесуального закону, дає підстави апеляційному суду прийти до висновку, що, встановлення будь-яких інших строків дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом неможливе, а тому ухвала Одеського апеляційного суду від 03.03.2020 року про застосування до обвинуваченої ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, закінчила свою дію 03.05.2020 року.

З урахуванням наведеного, зважаючи на чітко визначений кримінальним процесуальним законом строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом, який не може перевищувати двох місяців, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо можливої зміни запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 , на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В свою чергу, фактичні дані цього кримінального провадження та особисті обставини обвинуваченої ОСОБА_9 , в сукупності дають апеляційному суду підстави дійти висновку, щодо можливості застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтовуючи необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і що необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_9 .

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючою ознакою шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тобто є особливо тяжкими, що у випадку обвинувального вироку, позбавляє суд можливості застосувати норми ст. 75 КК України.

Тому, апеляційний суд вважає, що обвинувачена, будучи обізнана про ступінь тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує їй в разі визнання її винною, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований їй особливо тяжке кримінальне правопорушення. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від суду.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченої ОСОБА_9 не прийнято, існує ризик того, що остання може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, апеляційний суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу на свідків в зазначеному кримінальному провадженні.

При встановленні ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, апеляційний суд приймає до уваги заяви гр. ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і витяги з ЄРДР, а також заяви гр. ОСОБА_10 , ОСОБА_12 з викладеними в них обставинами, копією повідомлення про підозру від 22.09.2021 року відносно ОСОБА_9 , за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, які інкримінуються обвинуваченій ОСОБА_9 після скерування вказаного кримінального провадження до суду для його розгляду, що, на думку апеляційного суду свідчить про схильність обвинуваченої до противоправної поведінки та про актуальність ризику вчинення нею нових злочинів, а долучених доказів є більш ніж достатньо для констатації наявності зазначеного ризику.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що прокурором не доведено у судовому засіданні існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (обвинувачена може перешкоджати провадженню іншим чином), оскільки такий ризик ґрунтується лише на припущеннях та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Крім того, апеляційний суд оцінує встановлені ризики в контексті обставин цього кримінального провадження та конкретної ситуації, з врахуванням відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_9 у якої наявні міцні соціальні зв`язки, зокрема: наявне місце проживання; перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей, проте зазначене не зменшують ризики, встановлені апеляційним судом вище та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори в умовах притягнення до кримінальної відповідальності, будуть мати стримуючи дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Посилання захисника щодо наявності в ОСОБА_9 2-ої групи інвалідності не підтверджені матеріалами провадження, в свою чергу апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на теперішній час лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та її належну процесуальну поведінку.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява № 12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, у рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25.04.2000 р. (заява № 31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ані в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У будь-якому випадку із структури статті 5 Конвенції в цілому, та її третього пункту, зокрема, слідує, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (зокрема, пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007 р., заява № 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009 р., заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Зважаючи на матеріальний стан обвинуваченої, встановлені ризики, розмір збитків, яка за версією сторони обвинувачення, завдана потерпілому в особливо великих розмірах на загальну суму 275,5 тисяч доларів США, (що відповідно до офіційних даних НБУ за вищевказані періоди становило 7 672 910 гривень), апеляційний суд вважає, що визначений розмір застави у розмірі 3 994 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 7 672 910 (сім мільйонів шістсот сімдесят дві тисячі дев`ятсот десять) гривень, буде з одного боку утримувати обвинувачену від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2021 року про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0000116 від 05 квітня 2019 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання в.о. керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Обрати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 днів, тобто до 18.12.2021 року.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 3 994 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у сумі 7 672 910 (сім мільйонів шістсот сімдесят дві тисячі дев`ятсот десять) гривень.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на відповідний депозитний рахунок Одеського апеляційного суду для зарахування заставних сум, за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд;

Код отримувача за .

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 20.10.2021 року, заставна сума за ОСОБА_9 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Обвинувачена звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченій наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали становить до 18.12.2021 року.

Зобов`язати начальника ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження обвинуваченої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявними в неї діагнозами.

У разі наявності вимоги ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України», зобов`язати адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаної установи, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Розумовська, 37, для проведення обстеження в узгоджений медичним закладом час.

Зобов`язати начальника ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» повідомити суд про результати проведення медичного обстеження обвинуваченої ОСОБА_9 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3