Справа № 344/6631/17
Провадження № 11-кп/4808/433/21
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 та прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозова Лозовського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, непрацюючого, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , несудимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання - із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_9 відповідні обов`язки.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - домашній арешт.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 24 лютого 2017 року до 25 лютого 2017 року за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 100000 гривень моральної шкоди та 8000 гривень витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 в дохід держави 4070 гривень 51 копійку судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Вирішено питання про речові докази на підставі ст. 100 КПК України.

участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Потерпілий ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає до скасування в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На його думку, виходячи з конкретних обставин провадження, призначене покарання не відповідає як принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням, так й не узгоджується з принципом справедливості. Зазначає, що вчинене кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого злочину з умисною формою вини до наслідків, які в даному випадку полягали у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Наголошує, що Конституція України та закони України покликані охороняти не лише конкретного громадянина, а й суспільство в цілому, в той час як людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю. Вказує, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, в цьому випадку носять лише формальний характер. Посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений дійсно щиро покаявся у вчиненому та мав бажання виправити ситуацію, що склалася, оскільки останній одразу після вчинення тяжкого злочину не надав одразу допомогу, а часткове відшкодування збитків відбулось майже через три роки після події. На його думку, обвинувачений формально визнав свою провину.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та істотним порушенням кримінального процесуального закону. Вказує, що рішення суду в частині призначеного покарання з звільненням від його відбування з випробуванням є необґрунтованим. Зазначає, що фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду. Стверджує, що призначене ОСОБА_8 показання з звільненням від його відбування з випробуванням у зв`язку з несправедливою м`якістю не буде необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Злочин вчинено за наступних обставин.

Так, 24 лютого 2017 року приблизно о 15 год. ОСОБА_8 прийшов у гості до ОСОБА_12 , який проживає по АДРЕСА_2 , де на кухні квартири спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 розпивав алкогольні напої. Цього ж дня, приблизно о 15 год. 50 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в кухні зазначеної квартири, під час вживання спиртних напоїв розпочав з ОСОБА_6 сварку в ході якої розізлився на ОСОБА_6 та на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вирішив спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , схопив з стола кухонний ніж, яким умисно наніс ОСОБА_6 декілька ударів у живіт, грудну клітку, шию, голову, ліве передпліччя, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото різаної рани в ділянці живота з ушкодженням шлунку, яка згідно з висновком судово-медичної експертизи відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечними для життя в момент спричинення. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції на місці події, а потерпілий ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями був доставлений в Івано-Франківську ОКЛ.

Прокурор в апеляційній скарзі просить дослідити матеріали провадження, які містять відомості, що характеризують особу ОСОБА_8 , клопотання задоволено.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпілий ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги, вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання з звільненням від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню;

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора, підтримав апеляційну скаргу потерпілого;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, вважають вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням необхідно скасувати з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 121 КК України, апелянтами не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Апелянти оскаржують призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання з звільненням від його відбування з випробуванням, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Під час апеляційного розгляду досліджено відомості, які містять дані про особу обвинуваченого.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - є особою похилого віку, уродженець с. Лозова Лозовського району Харківської області, житель АДРЕСА_1 (том 2 а.п. 242), одружений, проживає з дружиною та сином (том 2 а.п. 245), за час утримання будинку, в якому він проживає, на балансі КП «Мініципальна інвестиційна управляюча компанія» скарг та заяв від сусідів щодо нього не надходило (том 2 а.п. 246), не судимий (том 2 а.п. 240), за даними Обласної психоневрологічної лікарні № 3 за медичною допомогою не звертався та на обліку не перебуває (том 2 а.п. 243), згідно з даних Івано-Франківського обласного наркологічного диспансера перебуває на консультативному обліку з 27 лютого 2017 року, діагнозом - розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, гостра алкогольна інтоксикація (том 2 а.п. 244), є учасником бойових дій (том 3 а.п. 5-10, 20-23), має незадовільний стан здоров`я (том 3 а.п. 11-15, 70), вживає заходів для відшкодування завданої шкоди потерпілому (том 3 а.п. 16, 17, 18, 68, 69, 197, 198, 229).

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_8 (том 1 а.п. 114): ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький; ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький; беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, мотивацію до позитивних змін, а також низький рівень ризику ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що ОСОБА_8 може виправитися без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (в тому числі окремих осіб).

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги потерпілого, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог закону, та при визначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України було належним чином враховано обставини у кримінальному провадженні.

На думку суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , за наявності встановлених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкостівчинених кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про його особу, обґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України, та вирішив призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щирим каяттям та активним сприянням розкриттю злочинів, що також істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та враховує відомості про його особу, а саме те, що він раніше не вчиняв кримінальних правопорушень, є особою похилого віку та учасником бойових дій, часто хворіє, позитивно характеризується, вживає заходів для відшкодування завданої потерпілому шкоди.

Висловлення каяття з боку обвинуваченого ОСОБА_8 узгоджується із його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення та подальшою поведінкою у суді щодо визнання вини та відшкодування шкоди, що свідчать про його щирість.

Визнання вини та надання пояснень під час досудового розслідування суд апеляційної інстанції розцінює як добровільні дії ОСОБА_8 , спрямовані на те, щоб надати допомогу органам дізнання, досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що думка потерпілого сама по собі не має вирішального значення при призначенні покарання, враховується в сукупності з усіма іншими обставинами по кримінальному провадженню, не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються мотиви звільнення від відбування покарання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не дотримався в повній мірі таких вимог, при цьому не навів переконливого обґрунтування прийнятого рішення в цій частині.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, застосовуючи ст. 75 КК України, належним чином не врахував обставин цього злочину, а також обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння.

Так, ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, кухонним ножем умисно наніс ОСОБА_6 декілька ударів у живіт, грудну клітку, шию, голову, ліве передпліччя, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото різаної рани в ділянці живота з ушкодженням шлунку, яка згідно з висновком судово-медичної експертизи відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечними для життя в момент спричинення.

У відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи із обставин та тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з урахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , наявності обставини, яка обтяжує покарання, інших встановлених обставин по кримінальному провадженні, виправлення обвинуваченого не можливе без реального відбування покарання.

Відповідно, відсутні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, а тому положення ст. 75 КК України не підлягають застосуванню.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в межах цього кримінального провадження одночасне застосування ст. 69 КК України та ст. 75 КК України є недопустимим.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції в цій частині та ухвалення свого вироку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання ОСОБА_8 , із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки буде законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є справедливим балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України в частині призначеного покарання з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням скасувати.
Ухвалити відносно ОСОБА_8 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4