Справа № 645/3541/21
Провадження № 1-кп/645/570/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
та представник потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,

встановив:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
Під час досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі м.Харкова.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021року строк тримання під вартою обвинуваченим продовжено до 20 грудня 2021 року включно.

В судовому засідання прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 строку тримання під вартою на 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначила, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усвідомлюючи, що підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років мають реальну можливість отримати значний термін покарання у вигляді позбавлення волі, можуть переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності. Крім того, обвинувачені можуть незаконно впливати один на одного, а також на потерпілого та свідків. Разом з тим, звертає увагу на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачені ніде офіційно не працюють, офіційного джерела доходу не мають, а також обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, тому при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.
Представник потерпілого ОСОБА_9 підтримала клопотання прокурора.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти продовження строку тримання під вартою.
Законний представник ОСОБА_8 також заперечувала проти клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість. Разом з тим, просила змінити відносно підзахисного запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, зазначивши, що обвинувачений ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки: мати, батька, малолітню сестру, має постійне місце проживання, матеріальне становище не дозволяє останньому вільно покинути свій усталений побут та сім`ю з метою переховування від суду. Крім того, просить звернути увагу суд на те, що обвинувачений скоїв єдине кримінальне правопорушення та жодного разу ще не був притягнутий до кримінальної відповідальності.
Прокурор заперечувала проти клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому та наполягала на запобіжному заході у вигляді тримання під вартою.
Законний представник ОСОБА_8 підтримала клопотання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також підтримали клопотання захисника ОСОБА_7 .
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_7 .
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження та представника потерпілого, приходить до наступного.
Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст. 177 КПК України).
Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.
Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії»).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їм злочину можуть вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Серед іншого, суд враховує наступне: вагомість наявних доказів, досліджених судом, що обвинувачені обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, тобто суд вбачає наявність розумної обґрунтованої підозри відносно обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованого злочину, при цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване обвинуваченим діяння; вік та стан здоров`я обвинувачених, їх сімейний стан.
Зважаючи на вказані обставини, враховуючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться в суді на стадії судового розгляду, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачені можуть вчиняти інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати один на одного, на потерпілого, свідків, а також переховуватись від суду, в зв`язку з чим, суд вважає доведеним продовження існування ризиків, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
На думку суду, вказані вище обставини не зменшують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та не є підставою для зміни чи скасування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даному етапі судового розгляду не забезпечить попередження зазначених прокурором ризиків та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тому відмовляє у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт та продовжує строк обраного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає за необхідне задовільнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 10 лютого 2022 року, включно.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 10 лютого 2022 року, включно.
Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Ухвала може бути оскаржена в частині обрання запобіжного заходу до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлено 17.12.2021 року.

Головуючий суддя - ОСОБА_1