Дата документу 19.01.2022 Справа № 320/4587/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 320/4587/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/631/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 19 січня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просила суд продовжити строк дії запобіжного заходу на 60 діб, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, покарання за яке передбачає довічне позбавлення волі. Крім того, існують наступні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_6 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. На задоволенні клопотання наполягала.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком до 13 лютого 2022 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою у зв`язку з наступним. Так, сторона захисту зазначає про перебування обвинуваченого під вартою більше трьох з половиною років. Вказує про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, зокрема на його утриманні перебуває малолітній син, має постійне місце проживання, у розшуку не перебував, позитивно характеризується, що свідчить про відсутність ризику переховування. Крім того, потерпілі та свідки допитані, а тому ризику впливу на них не має. Звертає увагу, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та, ступінь його причетності до вчинення, є недоведеними, а тому на думку захисту більш м`який запобіжний захід буде достатній для запобігання ризикам.
Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на порушення прокурором вимог КПК, зокрема не надання йому копії клопотання про продовження запобіжного заходу. При цьому, прокурор зазначив про направлення копії до слідчого ізолятора, проте згідно довідки даної установи клопотання до СІЗО не надходило. Звертає увагу на міцні соціальні зв`язки, оскільки має постійне місце проживання, характеристику з місця проживання та слідчого ізолятора, проживає разом з родиною. Просить застосувати до нього домашній арешт.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений підтримав апеляційні скарги і просив їх задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положениями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Доводи обвинуваченого про невручення копії клопотання про продовження строку тримання під вартою слід відхилити, оскільки розгляд даного клопотання здійснювався у присутності обвинуваченого та його захисника, зміст клопотання оголошувався у судовому засіданні, всі сторони висловлювали власні позиції щодо заявлених доводів та вимог. Вказана обставина не впливає на суть прийнятого рішення і не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на заявлені сторони захисту доводи щодо не причетності ОСОБА_6 до вчиненого злочину, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів зауважує, що не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченогоОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 13 ч.2 ст.115 КК України, за який передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, місцевим судом цілком обґрунтовано взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за п. 13 ч. 2 ст. 115,КК України, зокрема, умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.
Відсутність постійного джерела доходів, беззаперечні відомості про попередні притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, зокрема і аналогічного, суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, у своїй сукупності, підвищує ризик переховування обвинуваченого і вказує на неможливість зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на менш суворий.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані свідків та їх місце проживання, тобто обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків з метою зміни останніми показів, які були надані на стадії досудового розслідування, між тим судовий розгляд провадження ще триває.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

Посилання захисника на позитивні відомості стосовно особи обвинуваченого, зокрема даних щодо постійного місця проживання, перебування на утриманні малолітнього сина не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Сукупність даних щодо серйозності висунутого обвинувачення, відомості про наявність судимостей та не зайнятість обвинуваченого у суспільно-корисній сфері переважують позитивні дані стосовно особи обвинуваченого, які до того ж існували і на час вчинення інкримінованого злочину.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.
Що стосується доводів обвинуваченого про те, що прокурором не було вручено обвинуваченому та захиснику копію клопотання, то колегія суддів вважає їх неспроможними в контексті сутності прийнятого рішення та такими, що не здатні спростувати висновків суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 13 лютого 2022 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4