В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.08.2015 за №0000197 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Дарабани Хотинського району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, не судимий, колишнього військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, командира бойової машини навідник оператора 3 гірсько піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший сержант», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час дії особливого періоду, через особисту недисциплінованість, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою ухилитися від проходження військової служби, 20.04.2015 о 09год. 00 хв. до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин не з`явився та був відсутній на військовій службі по 05.05.2015, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.
Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При виконанні судом вимог ст.348 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що йому зрозуміла суть обвинувачень та що він визнає себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та бажає давати показання. Обвинувачений зазначив, що з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, повністю згідний, окрім того щиро розкаявся та показав, що дійсно з 20.04.2015 о 09 год. 00 хв. до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин не з`явився та був відсутній на військовій службі до 05.05.2015, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини, в силу збігу тяжких сімейних обставин.
Просив також суд застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році », зокрема ст. 2 вказаного Закону та звільнити від відбування покарання.
У судовому засіданні прокурор просив провести розгляд справи у спрощеному порядку, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням характеризуючих даних про його особу, у той же час призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Щодо клопотання обвинуваченого про застосування акту амністії прокурор не заперечував та вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Оскільки прокурор та обвинувачений не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, приписи ч.2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням характеризуючих даних про його особу.
Суд оцінює, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі узгоджуються та відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності його вини у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, у суду не має.
Суд, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , його щирим визнанням вини у вчиненому приходить до висновку, що його дії органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України кваліфіковано вірно, та вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, за нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), є доведеною.
Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу винного, який є учасником бойових дій.
Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.
Відповідно до ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
При таких обставинах суд вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на певний строк із звільненням його від відбування на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків у відповідності до ст.76 КК України, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.
При вирішенні питання про застосування амністії суд виходить з наступного.
Положеннями ст. 85 КК України встановлено, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2ст. 86 КК України).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про застосування амністії в Україні», дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнанні винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
У судовому засіданні встановлено, що згідно з посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , та відомостей з військового квитка, обвинувачений безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областях та отримав статус учасника бойових дій.
Злочин, в якому доведено винуватість ОСОБА_4 , вчинено до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 , поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому останній підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: що в подальшому протягом десяти років амністія до нього не може бути застосована.
Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та отримав статус учасника бойових дій, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», щодо застосування відносно ОСОБА_4 , амністії, суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому є всі підстави для звільнення його від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.86 КК України, ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст.349, 373-374 КПК України,суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк терміном на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання за цим вироком у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із застосуванням ст. 75КК України, внаслідок акту амністії.
Вирок суду може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1