Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/808/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 124 (104) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницький матеріали кримінального провадження № 0001622 за апеляційною скаргою прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.10.2021, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт.Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області, українку, громадянку України, працюючу в ВАТ «Кіровоградський хлібзавод», заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.79 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивлено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Визначено долю речових доказів у відповідності до ст.100 КПК України.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14.07.2021 року на майно, вилучене в будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.п.41), в тому числі, які визнані речовими доказами.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин провадження, юридичної кваліфікації дій обвинуваченої та доведеності вини, просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 124 КК України та призначити їй покарання у вигляді 1 року позбавлення волі; на підставі ст.. 79 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на один рік.
В іншій частині вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.10.2021 залишити без змін.
Мотивує свої доводи наступним.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК України встановлено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до 14 років. Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю записана обвинувачена ОСОБА_7 . Таким чином, судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягає застосуванню, що є підставою для скасування вироку.
Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винною за вчинення умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони, за наступних обставин.
08 липня 2021 року о 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 перебувала за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 разом зі своїм чоловіком потерпілим ОСОБА_10 , який був в стані алкогольного сп`яніння, що не сподобалось ОСОБА_7 . В результаті чого між ними виникла словена сварка. В ході чого ОСОБА_10 з метою уникнення сварки вийшов з кімнати, де вона відбувалась та зайшов до кухні будинку, де почав палити. За ним зайшла ОСОБА_7 , яка продовжила сварку, після чого у ОСОБА_10 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень дружині. Реалізуючи свій умисел ОСОБА_10 підвівся та стоячи навпроти ОСОБА_7 правою рукою схватив за передню сторону її шиї, а кулаком лівої руки намагався бити. В свою чергу ОСОБА_7 усвідомлюючи, що не в змозі рівно протистояти діям ОСОБА_10 , відчуваючи загрозу для свого життя, усвідомлюючи, що від дій останнього може втратити свідомість та відчуваючи безпосередню загрозу своєму життю та здоров`ю, з метою захисту свого життя та здоров`я, діючи умисно, усвідомлюючи настання негативних наслідків, взяла зі столу, який знаходився поряд, предмет схожий на ніж та завдала ним один удар в область грудної клітини зліва ОСОБА_10 .
Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва, з ушкодженням міжреберної артерії та лівої легені, геморагічного шоку 3 ступеню, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідача, думку прокурора у кримінальному провадженні, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_7 , яка залишила вирішення апеляційної скарги на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
У відповідності до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.
Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ст.124 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.
Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
При цьому, районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинувачену і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Заслуговує на увагу вимога апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні ОСОБА_7 покарання за ст. 124 КК України, заслуговують на увагу.
З резолютивної частини вироку суду вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 визнана винною за ст.124 КК України та їй призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
Між тим, згідно із ч. 3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п. 133 т.1).
Отже, відповідно до ч.3 ст.61 КК України, обвинувачена ОСОБА_7 підпадає під категорію суб`єктів, до яких обмеження волі не застосовуються.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 не врахував вимог ст.61 КК України, надав неправильну оцінку її особі, на утриманні якої знаходиться малолітня дитина 2021 року народження та призначив покарання у виді обмеження волі, яке до обвинуваченої не може бути застосоване, що вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції в дотримання вимог ст.50, ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є умисним закінченим не тяжким злочином, особу винної, яка працює в ВАТ «Кіровоградський хлібзавод», на даний час перебуває у декреті, має на утриманні дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.п.133), характеризується позитивно (т.1 а.п.127), осудна, заміжня, на обліках в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває (т.1 а.п.129, 131), раніше не судима.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, колегія суддів відносить щире каяття, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, не встановлено.
Колегія суддів враховує, що обвинувачена повністю визнала вину та розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, та вважає за можливе виправлення ОСОБА_7 і попередження нових кримінальних правопорушень без відбування покарання з можливістю застосувати ст.79 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, як жінку, що має дитину до семи років з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора з наведених у ній мотивів підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - скасуванню з постановленням за правилами п.2 ч.1 ст.420 КПК України апеляційним судом, нового вироку.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України колегія суддів ,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.10.2021 в частині призначеного покарання - скасувати.
Ухвалити новий вирок в частині призначеного покарання, визнати винною ОСОБА_7 та призначити покарання за ст. 124 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один ) рік.
На підставі ст.79 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4