Ухвала
Іменем України

15 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 595/1567/17
провадження № 51-9683 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 12 травня 2021 року щодо останнього,

встановив:
Вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Цивільний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до страхової компанії АТ «Просто страхування» та ОСОБА_5 про стягнення коштів, а також цивільний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, залишено без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення майнової шкоди задоволено, стягнуто з страхової компанії АТ «Просто страхування» на його користь 41 110 грн.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з

ОСОБА_5 на користь кожного із них по 50 000 грн.
Вирішене питання щодо процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 12 травня 2021 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від

13 листопада 2020 року без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 02 вересня 2017 року, о 19 год 53 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним технічно справним автомобілем «МЕRСЕDES-Веnz 310», н. з. НОМЕР_1 , проявив неуважність та не стежив належно за дорожньою обстановкою, в порушення вимог

п. п. 2.3. (б, д), 2.9.(а), 10.1., 11.3. та п. 34 (в частині вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України, безпричинно виїхав автомобілем на зустрічну смугу де допустив зіткнення з автомобілем «FІАТ Тіро», н. з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «FІАТ Тіро» ОСОБА_14 помер від отриманих тілесних ушкоджень, пасажиру вказаного автомобіля

ОСОБА_7 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. п. 2.3. (б,д), 2.9.(а), 10.1., 11.3. та п. 34 (в частині вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень і смерті потерпілого ОСОБА_14 .
У касаційній скарзі захисник просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування зазначає, що судами попередніх інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки помилково кваліфіковано дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України. Вказує, що судом першої інстанції перекручено показання свідка ОСОБА_15 . Наводить доводи, які стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги щодо обставин виїзду засудженого на смугу зустрічного руху, механізму спричинення ДТП, оскільки такі стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, серед іншого, на підставі:
- показань обвинуваченого, який повідомив, що керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, під час руху не впорався з керуванням та допустив виїзд на зустрічну смугу де зіткнувся з автомобілем «FІАТ Тіро», визнає вину в повному обсязі;
- показань потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які вказали, що були пасажирами автомобіля «FІАТ Тіро» під керуванням ОСОБА_14 , який рухався із невеликою швидкістю. ДТП передувало сильне світло фар після чого відбувся удар. Також, ОСОБА_8 вказала, що на її думку, причиною ДТП була велика швидкість зустрічного автомобіля та перебування водія автомобіля «Мерседес» в стані алкогольного сп`яніння;

- показань свідка ОСОБА_15 про те, що вона разом із своєю сім`єю на автомобілі «АУДІ», яким керував її чоловік, їхали позаду автомобіля «FІАТ Тіро». Безпосередньо бачила як автомобіль «Мерседес», що рухався назустріч, раптово виїхав на зустрічну смугу і в`їхав у автомобіль «FІАТ Тіро», який рухався по своїй смузі;

- висновку судово-медичної експертизи № 1278 від 04 вересня 2017 року, згідно якого, при газохроматографічному дослідженні зразка крові ОСОБА_5 знайдено етиловий спирт в кількості - 2,11%(промілле);
- висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 5-558/17 від 26 жовтня 2017 року, згідно якого, водій автомобіля «MERCEDES-Benz 310» повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1., 11.3., додатку 2 до Правил дорожнього руху 34. ДОРОЖНЯ РОЗМІТКА, 1. горизонтальна розмітка, 1.1. Причиною настання цієї ДТП - зіткнення транспортних засобів, з технічної точки зору є факт виїзду автомобіля «MERCEDES-Benz 310» на призначений для зустрічного руху бік дороги, перетнувши при цьому дорожню горизонтальну розмітку 1.1, яку перетинати заборонено, і створення тим самим небезпеки для руху водію автомобіля «FIAT Тіро».
- висновку судово-медичної експертизи № 1594 від 24 жовтня 2017 року, згідно якого, у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження середньої тяжкості, утворення яких не виключається під час дорожньо-транспортної пригоди 02 вересня 2017 року;
- висновку судово-медичної експертизи № 159 від 28 вересня 2017 року, з якого слідує, що при експертизі трупа ОСОБА_14 виявлено комплекс ушкоджень, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, утворення яких, не виключено за обставин дорожньо-транспортної пригоди, вказаних у постанові, тобто при знаходженні ОСОБА_14 за кермом автомобіля. Між спричиненням тілесних ушкоджень та настанням смерті потерпілого існує прямий причинно наслідковий зв`язок;
- відеозапису з камер відеоспостереження, що вмонтовані на фасадній стіні будинку по АДРЕСА_1 , яким зафіксовано обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 вересня 2017 року.

Оцінивши зібрані у даному кримінальному провадженні докази відповідно до вимог ст. 94 КПК України та проаналізувавши встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України та призначив покарання в межах санкції вказаної правової норми у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого, які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , апеляційний суд дійшов належного висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху (п. п. 2.3. (б,д), 2.9.(а), 10.1., 11.3. та п. 34 (в частині вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого ОСОБА_14 .
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України, суд проаналізував доводи апеляційної скарги обвинуваченого, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
На переконання колегії суддів Верховного Суду, дії засудженого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а його винуватість повністю доведена поза розумним сумнівом на підставі належних і допустимих доказів, які обґрунтовано покладені в основу вироку та у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для доведення його винуватості.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України ОСОБА_5 призначено покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Що стосується доводів касаційної скарги щодо перекручування судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_15 , то вказане було предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив, що при ознайомленні з матеріалами справи було заслухано звукозапис судового засідання від 10 лютого 2020 року, в якому свідок ОСОБА_15 пояснила, що перешкод перед транспортним засобом

«МЕRСЕDES-Веnz 310» під керуванням ОСОБА_5 не було, при цьому вказала, що перед настанням ДТП мав місце факт різкого маневру вказаного автомобіля, що по своїй суті не суперечить її показанням, наведеним у вироку місцевого суду, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Переконливих аргументів, які б свідчили пронаявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень у касаційній скарзі не наведено, та Судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та вважає, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 12 травня 2021 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3