КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 02 вересня 2021 року апеляційні скарги ліквідатора ПП «ЛЕКС» ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах АТ «СБЕРБАНК» на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року,

за участі: представників представника потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням, ліквідатор ПП «ЛЕКС» ОСОБА_5 та представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах АТ «СБЕРБАНК» подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Щодо строку апеляційного оскарження, то автори апеляційних скарг зазначають, що клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею за їх відсутності, а копію постановленого рішення ОСОБА_5 отримав 23 червня 2021 року, а ОСОБА_6 дізнався з листа ПП «ЛЕКС» 01 липня 2021 року.
Автори апеляційних скарг вважають ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне.
Зокрема, вважають, що згадане майно не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки матеріали не містять доказів того, що дане майно є предметом кримінального правопорушення чи містить на собі його сліди або того, що ПП «Лекс» має будь-яке відношення до кримінального правопорушення, що розслідується, у зв`язку з чим постанова про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні є формальною
Наголошують, що в оскаржуваній ухвалі не наведено достатніх правових підстав для арешту майна, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України.
Також, зауважують, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, розмір шкоди не встановлено, не проведено будь-якої слідчої дії, не допитано жодної особи, не витребувано матеріалів. Фактично, єдиною дією вчиненою після внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_10 є звернення із клопотанням про накладення арешту.
Звертається в апеляційній скарзі увага і на те, що слідчим суддею, при накладенні арешту на майно не було враховано інтересів, як володільця майна - ПП «Лекс» та інших осіб, враховуючи повідомлені у клопотанні обставини існування процедури банкрутства відносно ПП «Лекс». Зазначене є непропорційним втручанням в право на мирне володіння майном, що беззаперечно становить порушення ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції. Крім того, накладенням арешту на майно ПП «Лекс», відносно якого триває процедура банкрутства, завдається шкода інтересам не тільки ПП «Лекс», але і його кредиторам, оскільки процедура банкрутства фактично заблокована.
Представник ОСОБА_6 наголошує, що накладення арешту на згадане майно завдає шкоди законним правам та інтересам іпотекодержателя АТ «СБЕРБАНК», оскількиможе призвести до додаткових збитків товариства, як кредитора, у зв`язку з неможливість задоволення вимог за рахунок заставного майна та неможливості реалізації права на звернення стягнення на предмети іпотеки, а також до можливого погіршення стану майна та втрати останнім його функціонального призначення, що в подальшому може призвести до неможливості його використання за цільовим призначенням та експлуатації за призначенням.
Крім того, на переконання представника дії ліквідатора ПП «Лекс» у справі № Б8/183-11 ПП «ЛЕКС» про банкрутство щодо продажу майна на аукціоні є діями, що прямо встановлені Законом, зокрема, ст. 75 Кодексу України з процедур банкрутства.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання було завчасно проінформовано Шевченківську окружну прокуратуру міста Києва, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, виступ представника потерпілої, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що оскаржувану ухвалу ліквідатор ПП «Лекс» отримав 23 червня 2021 року, а представник АТ «Сбербанк» ОСОБА_6 01 липня 2021 року, про що свідчать супровідні листи, наявні в матеріалах судової справи, таким чином колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження не пропущений.

Як убачається з наданих суду матеріалів провадження, Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 грудня 2020 року під № 0007604, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування виявлено що службові особи ПАТ «Сбербанк», за попередньою змовою групою осіб зі службовими особами ТБ «Центральна Українська Біржа» та ПП «Лекс» здійснили реалізацію квартири АДРЕСА_1 в рамках справи про банкрутство ПП «Лекс», умисно допустивши узгоджені між собою недоліки в оголошені про проведення аукціону та після придбання зазначеної квартири ОСОБА_10 та оплати її вартості здійснюють дії щодо визнання торгів недійсними шляхом ініціювання судових спорів, та фактично визнання на даний час таких торгів недійсними, в результаті чого ОСОБА_10 спричинено матеріальну шкоду.
22 грудня 2020 рокупрокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді вказаного районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року клопотання прокурора задоволено.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.
Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0007604 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора, дослідивши матеріали додані до нього, всупереч доводам викладеним в апеляційних скаргах прийшов до правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки воно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на зазначене вище майно є необхідним, з метою забезпечення збереження речових доказів врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову слідчого слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_11 від 15 грудня 2020 року про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи апеляційних скарг про те, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, - не спростовують висновків слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, і відповідно до частини 3 вказаної статті накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 того ж Кодексу.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційних скарг. При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Крім того, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково, якщо вказані особи доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційні скарги ліквідатора ПП «ЛЕКС» ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах АТ «СБЕРБАНК», навіть з урахуванням усіх викладених у них доводів, задоволенню не підлягають.
На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_9 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційні скарги ліквідатора ПП «ЛЕКС» ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах АТ «СБЕРБАНК», - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 761/42028/20 Справа №11-сс/824/4258/2021 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1