Справа № 396/1408/21
Провадження № 1-кп/392/259/21

УХВАЛА

13 грудня 2021 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2021 за № 0000171 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.4 ст.296, ч.1 ст.345 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
встановив:
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів, яке мотивував тим, що на даний час продовжують існувати ризики щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи тяжкість злочинів та обставини вчинення умисних злочинів, покарання, яке може бути до нього застосоване у разі визнання судом винним у вчиненні інкримінованих правопорушень; обвинувачений може незаконно впливати на свідків; вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та інкриміновані йому кримінальні правопорушення вчинив в період умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі. Зазначив також, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Захисник адвокат заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що ризики, на які посилався прокурор є недоведеними та не знаходять свого підтвердження, оскільки обвинувачений із самого початку не переховувався, не чинив опору працівникам поліції, зараз також не має наміру переховуватися від суду; всі докази у справі зібрано, вилучено, матеріали кримінального провадження знаходяться у розпорядженні суду, ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих не доведено, оскільки потерпілих допитано в судовому засіданні, необхідності допитувати свідків немає, вказав також, що обвинувачений не має наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений повністю підтримав позицію захисника.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновків про таке.
Судом встановлено, що наразі відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , діє, застосований ухвалою слідчого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2021 року та продовжений ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2021 року запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.12.2021 року.
Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою закінчується 23.12.2021 року, до вказаного часу судове провадження не може бути завершене.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
У порядку ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.
Вирішуючи питання продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»).
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, проти громадського порядку та проти авторитету органів державної влади, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.115, ч.4 ст.296, ч.1 ст.345 КК України, які відповідно до положень ст. 12 КК України особливо тяжким (замах), тяжкими та нетяжким злочинами, санкція найтяжчої статті за інкриміновані злочини передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Суд вважає, що в судовому засіданні прокурором доведено продовження існування раніше встановлених ризиків, які і на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а саме:
- тяжкість інкримінованих злочинів та відповідно з мірою можливого покарання, а також фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень вказують на наявність ризику переховування від суду (п.1.ч.1 ст.177 КПК України);
- обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим(п.3 ч.1 ст.177 КПК України).
Інші ризики на даний час прокурором не доведені.
Судом також враховуються відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, при цьому, також враховується, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нових умисних злочинів в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Наведені обставини, які встановлені та доведені під час судового засідання, які обґрунтовували та обґрунтовують продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого не змінилися.
Враховуючи вищевикладене та обставини провадження, суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених. У той же час, суд оцінює суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим.
Отже, на даний час наявні достатні підстави вважати, що стосовно ОСОБА_3 не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Станом на час розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою судом враховується також те, що судовий розгляд у вищевказаному кримінальному провадженні розпочався, досліджено матеріали кримінального провадження та допитано трьох потерпілих, однак на час розгляду даного клопотання прокурора, у справі не допитано обвинуваченого та свідків відповідно до реєстрів матеріалів досудового розслідування.
Доводи сторони захисту, зокрема про наявність постійного місця проживання, твердження обвинуваченого про те, що він не має наміру ухилятися від суду та впливати на свідків, не спростовують встановлених і наведених обставин та ризиків.
Наведені обставини, які встановлені та доведені під час судового засідання, які обґрунтовували та обґрунтовують продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого не змінилися.
За сукупності наведених обставин та даних, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів.
Доводи сторони захисту про недоведення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та безпідставність продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не спростовують встановлених і наведених обставин та ризиків, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт слід відмовити.
Зважаючи на вказані вище обставини, а також вчинення обвинуваченим злочинів в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, не дають суду підстав застосувати до обвинуваченого менш суворі види запобіжних заходів заходи (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), оскільки вони не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Крім цього, суд на підставі п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України вважає за можливе не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 369-372, 392 КПК України, суд,
постановив:
Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 13.12.2021 до 10.02.2022 включно.
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.
Строк дії ухвали визначити до 10 лютого 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Маловисківський районний суд Кіровоградської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_6