Справа № 464/6428/21
пр.№ 1-кп/464/488/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.12.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/6428/21, внесене 01.09.21. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, без визначеного місця реєстрації, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, не працює, має судимості, востаннє вироком Сихівського районного суду м.Львова від 04.09.20. за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 р. 6 міс. та на підставі ст.75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік, покарання не відбуто, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту: обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 ;

учасником провадження є потерпілий ОСОБА_6

з участю його учасників, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 01 вересня 2021 року о 08.30 год, перебуваючи в салоні маршрутного таксі № 23, що рухалося від перехрестя вулиць СтрийськаНаукова по вул.Хуторівка в напрямку ринку «Шувар» у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та переслідуючи мету особистого збагачення, думаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно намагався викрасти з внутрішньої кишені піджака потерпілого ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 4500 грн., при цьому виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця; проте був виявлений потерпілим та пасажирами маршрутного таксі. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 намагався заподіяти потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 4500 грн.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого замаху на злочин визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що під час проїзду в маршрутному таксі № 23 він стояв на сходинку вище за потерпілого ОСОБА_6 , обличчям до обличчя. З внутрішньої кишені піджака потерпілого він викрав, витягнувши, гроші, однак помітив, що потерпілий зауважив його дії. Щоб якось уникнути відповідальності він одразу ж викинув гроші, однак потерппілий і пасажир зробили йому зауваження. В подальшому він і потерпілий були доставлені в поліцію. Зазначає, що багато разів притягувався до кримінальної відповідальності, помилково вважав, що відбув покарання за попереднім вироком суду, однак помилився на 3 дні. Вчинив злочин, т.я. йому були необхідні гроші для прожиття та лікування гепатиту В і С. Просить суд врахувати, що шкода потерпілому не заподіяна, т.я. гроші повернуто, у зв`язку з чим претензій не має, та суворо не карати.

Потерпілий у судовому засіданні ствердив про відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого у зв`язку з поверненням викрадених у нього обвинуваченим коштів, заявив про розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються з урахуванням поданих заяв, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, дав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вказаного злочину є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.
Відтак дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, т.я. він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

При визначенні міри покарання суд враховує приписи ч.2 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченим замаху на злочин, що згідно із ст.12 КК України, є нетяжким й проти власності; особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі за аналогічні злочини та вчинив даний злочин під час випробування за попереднім вироком; його вік, стан здоров`я (зі слів мінінгіт, гепатит В, документально підтверджено хронічний гепатит С та лімфостаз лівої нижньої кінцівки), є неодруженим, тривалий час не працює; не має на утриманні осіб, проживав сам, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків; без визначеного місця реєстрації; під наглядом в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває; характеризується за місцем проживання посередньо; пом`якшуючої вину обставини органом досудового розслідування не встановлено; під час судового слідства щирого каяття також не встановлено - так обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину, однак ні жалю, ні каяття суд не побачив і не почув ані в поведінці останнього, ані по інтонації голосу, ані по виразу обличчя; шкода потерпілому не заподіяна з урахуванням повернення останньому під час досудового розслідування грошових коштів, які обвинувачений намагався викрасти; обвинувачений не вибачився перед потерпілим; обтяжуючої вину обставини ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлено; та приймаючи до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за якою ризики: вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий та небезпеки для суспільства середній, а виправлення його без позбавлення волі або обмеження на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства; - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і поміщення до КВУ закритого типу та доходить висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання позбавлення волі (з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України), адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим злочинів у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь, в мінімально наближених межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії - ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

З урахуванням того, що засуджений після постановлення вироку Сихівським районним судом м.Львова від 04 вересня 2020 року і до повного відбуття покарання вчинив інкримінований йому злочини, суд вважає необхідним до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком позбавлення волі на строк один місяць та з урахуванням положень ч.4 ст.71 КК України, де остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно визначити покарання позбавлення волі на строк один рік сім місяців. Зазначене узгоджується з позицією сторони обвинувачення, висловленою в судових дебатах, яку підтримала сторона захисту.
Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи перелічені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, його ставлення до вчиненого, суд не знаходить.

Так, описані вище дані про особу обвинуваченого, який має судимості, та визнання ним вини, дають лише підстави для призначення покарання у вигляді позбавлення волі у межах, наближених до мінімальних, передбачених санкцією відповідної статті, а не застосування ст.69 КК України.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень з урахуванням надання судом ОСОБА_3 можливості ще 04.09.20. усвідомити вчинене, змінитись в кращу сторону і щодо способу життя, і щодо поведінки, однак останній не скористався такою і не виправдав довіри суду, вчинивши новий злочин проти власності.

Отже, суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції та поміщення на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Речові докази: грошові кошти в сумі 4500 грн (постанова ст.слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 01.09.21. про визнання речовими доказами), які передані потерпілому під розписку, слід залишити по приналежності; відеозаписи на ДВД-Р (постанова ст.слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 03.09.21. про визнання речовими доказами), що долучений до матеріалів кримінального провадження, слід залишити при матеріалах провадження.

Процесуальні витрати по справі відсутні, цивільний позов не заявлено.
Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід слід залишити без змін з урахуванням призначеного йому покарання.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити покарання позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ст.71 КК України ОСОБА_3 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 04 вересня 2020 року позбавлення волі на строк один місяць та остаточно ОСОБА_3 призначити покарання позбавлення волі на строк один рік сім місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 08 вересня 2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою із визначенням застави 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 22700 гривень.

Речові докази:
- грошові кошти в сумі 4500 грн (постанова ст.слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 01.09.21. про визнання речовими доказами), які передані потерпілому під розписку, - залишити ОСОБА_6 ;

- відеозаписи на ДВД-Р (постанова ст.слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 03.09.21. про визнання речовими доказами), - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_7