Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2021 року про накладення арешту на майно (ЄРДР №0000679),
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2021 року частково задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, відмовлено у накладенні арешту на майно, яке було вилучено 15.10.2021 під час проведення обшуку затриманої особи - ОСОБА_9 , а саме грошових коштів в сумі 1960 доларів США, які були вилучені у ОСОБА_9 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000679, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.396, ч.1 ст.263 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим та прокурором не доведено відповідності критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, грошових коштів, які були вилучені у ОСОБА_9 , оскільки вони не ідентифіковані органом досудового розслідування як такі, що були предметом кримінального правопорушення чи набуті кримінально протиправним шляхом, а тому відсутні підстави для накладення арешту на них.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на майно незаконною. Посилається на те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, вилучені в підозрюваного грошові кошти, в накладенні на які відмовив слідчий суддя, визнано речовими доказами. Також вказує на те, що згідно заяви про кримінальне правопорушення, потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що нападники відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 20 000 доларів США та 200 000 гривень. Просить ухвалу слідчого судді в частині відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно скасувати та постановити нову, якою клопотання про накладення арешту на майно задовольнити повністю.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримував подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді та накласти арешт на майно, міркування захисника, який заперечував доводи апеляційної скарги та просив рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до норм ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно вимог ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Виходячи з вищевказаних законодавчих принципів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення в частині відмови у накладенні арешту на майно, а саме грошові кошти.
З матеріалів судового провадження вбачається, що СУ ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000679, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.396, ч.1 ст.263 КК України.

15.10.2021 в ході проведення обшуку затриманої особи - ОСОБА_9 , в останнього крім іншого було вилучено грошові кошти в сумі 1960 доларів США, в рамках даного кримінального провадження.

Вилучене під час проведення обшуку майно постановою старшого слідчого СУ ГУНП України у Волинській області ОСОБА_8 від 16.10.2021 визнано речовими доказами.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до приписів ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження, наявні підстави вважати, що висновки слідчого судді в частині відсутності підстав для накладення арешту на майно, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Із змісту матеріалів вбачається, що вилучені під час обшуку грошові кошти не мають ознак предмету злочину, оскільки кримінальне правопорушення було вчинено у листопаді 2020 року, а кошти вилучені у підозрюваного майже через рік 15 жовтня 2021 року. А наведена слідчим аргументація не містить в собі даних, які б вказували на те, що вказане у клопотанні майно могло бути набуте не законним шляхом.

Тому твердження апеляційної скарги про те, що потерпіла під час допиту вказала про заволодіння її коштами, зокрема доларами США, жодним чином не спростовують висновків слідчого судді та піддаються розумному сумніву.

Отже, на думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170 - 173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про арешт грошових коштів, оскільки надані матеріали не доводять наявність правових підстав для накладення арешту на це майно.

Апеляційний суд, перевіривши клопотання вважає, що в тій частині, в якій слідчий суддя відмовив в накладенні арешту на майно, воно не відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону, оскільки воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Як вбачається із клопотання, в ньому не зазначені мета та правова підстава арешту вилучених під час особистого обшуку грошових коштів, а лише формально вказано, що є достатні підстави вважати, що вищезазначене майно може бути використано як доказ причетності, доведення чи спростування певних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, клопотання слідчого в цій частині, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які би відповідали меті та завданням арешту, воно не містить.
Не містять вказаних даних і апеляційна скарга прокурора.
Тому підстави для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2021 року про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: