УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2022 року

м. Київ
справа № 1-17/08

провадження № 51-3982 км 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального судуу складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
прокурора ОСОБА_4 ,
законного представника засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у цьому АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у справі, на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2008 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 124 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що у березні 2007 року він позичив у ОСОБА_8 1000 грн. Пізніше, в цьому ж місяці між ними відбувся конфлікт, у результаті якого ОСОБА_8 наніс ОСОБА_7 один удар у ніс. Останній, вважаючи, що незаконними діями ОСОБА_8 йому спричинено моральну шкоду, відмовився повертати зазначений борг, про що повідомив ОСОБА_8

7 квітня 2007 року приблизно о 19:00 ОСОБА_7 перебував у салоні свого автомобіля «Субару Легасі», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований поблизу будинку № 9 на вул. Тарасівській в м. Києві. В цей же час до нього в салон автомобіля на місце пасажира сів ОСОБА_8 , який у категоричній формі вимагав повернути грошові кошти в сумі 1000 грн. Співрозмовники вели бесіду на підвищених тонах і результатом була відмова ОСОБА_7 у задоволенні вимог ОСОБА_8 . Як наслідок, останній лівим ліктем завдав ОСОБА_7 один удар у груди і висловив вимогу вийти із салону автомобіля на вулицю для продовження розмови.

ОСОБА_7 , розуміючи, що дії ОСОБА_8 з приводу примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднаного з насильством, є незаконними, розуміючи, що ОСОБА_8 вимагає від нього вийти з автомобіля для продовження злочинних дій, спрямованих на отримання бажаного результату примушування до повернення боргу, та має перевагу у фізичній силі, виходячи із салону свого автомобіля, для самозахисту взяв кухонний ніж, який лежав там з часу пікніка. При цьому підсудний усвідомлював, що ОСОБА_8 не має будь-якої зброї чи спеціально пристосованих знарядь для нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень або смерті. ОСОБА_8 також не висловлював про це погрози.

З метою захисту, намагаючись не підпустити до себе ОСОБА_8 , ОСОБА_7 тримав ніж у правій руці, демонстративно ним розмахуючи. Натомість ОСОБА_8 ця обставина не зупинила, і він продовжив рух у бік ОСОБА_7 з погрозами на адресу останнього, висловлюючи явний намір продовжити його побиття. При цьому вхопив підсудного за одяг. Будучи вже притиснутим до автомобіля тілом ОСОБА_8 , проте, розуміючи, що характер небезпеки з боку ОСОБА_8 явно перевищуватиме межі захисту, ОСОБА_7 , не маючи наміру позбавляти життя, наніс ОСОБА_8 один удар ножем у поясницю з лівого боку тулуба.

Після удару ножем ОСОБА_8 став присідати, а ОСОБА_7 сів до свого автомобіля та поїхав з місця події. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 умисно заподіяв ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження у вигляді: колото-різаної рани в поперековій ділянці ліворуч, яке перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Київський апеляційний суд ухвалою від 25 травня 2021 року вирок щодо ОСОБА_7 змінив: на підставі ст. 84 КК звільнив його від призначеного за цим вироком покарання.
Вимоги касаційної скарги таузагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор, який брав участь у справі, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону, а саме необґрунтованою перекваліфікацією його дій на ст. 124 КК, та призначити у кримінальній справі новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування доводів касаційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції:
- під час оцінки ряду доказів не надав їм об`єктивної оцінки, не зазначив, якими нормами закону він керувався, неприймаючи їх до уваги, якими об`єктивними даними спростовані протоколи слідчих дій, показання свідків;
- помилково зробив висновок про перебування ОСОБА_7 у стані необхідної оборони, оскільки як установив, ОСОБА_7 було відомо, що ОСОБА_8 не мав при собі зброї чи спеціально пристосованих знарядь для нанесення тілесних ушкоджень та не висловлював погроз заподіяти здоров`ю ОСОБА_7 будь-якої шкоди. Натомість, ОСОБА_7 , маючи реальну можливість будь-яким чином уникнути конфлікту з ОСОБА_8 , усвідомлюючи реальні наслідки застосування ножа, взяв ніж у руки, вийшов з машини назустріч неозброєному ОСОБА_8 та почав розмахувати ножем. ОСОБА_8 став заспокоювати ОСОБА_7 , але, незважаючи на це, останній, маючи неприязнь до ОСОБА_8 , яка виникла раптово на ґрунті неприязних стосунків, продовжуючи утримувати в правій руці ніж, наніс ним потерпілому один удар в поясну ділянку зліва. Таким чином, неправомірні дії ОСОБА_8 розпочались та закінчились в автомобілі ОСОБА_7 . Під час перебування на вулиці ОСОБА_8 загроз на адресу засудженого не висловлював. Крім того, з показань ОСОБА_7 в судовому засіданні та висновку судово-медичної експертизи встановлено, що засуджений та потерпілий були однакового зросту та комплекції, а тому підстави стверджувати, що ОСОБА_8 мав перевагу у фізичній силі перед ОСОБА_7 , який до того ж професійно займався спортом, на переконання прокурора, відсутні. З викладеного вбачається, що ОСОБА_7 не перебував у стані необхідної оборони, а тому і не міг перевищити її межі;
- суд керувався не об`єктивно встановленими даними, підтвердженими доказами, а своїм суб`єктивним ставленням до обставин скоєння злочину.

Крім того, прокурор посилається на те, що незастосування кримінального закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 121 КК), могло потягнути призначення ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає вимогам закону, ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим унаслідок м`якості. Судами не враховано, що:
- вчинений ним злочин характеризується надзвичайною суспільною небезпечністю, адже наслідки його непоправні, а тому вимагає відповідного покарання;
- дані, які характеризують засудженого, на думку прокурора, не дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів;
- обставини вчинення цього злочину, а саме те, що ОСОБА_7 повернувся на місце скоєння злочину, забрав знаряддя злочину та залишив місце події, а також пораненого ОСОБА_8 , не намагаючись навіть установити його стан здоров`я та надати допомогу, те, що з метою уникнути відповідальності він потім замітав сліди, вимив ніж, вичистив салон авто, а крім цього, упродовж як досудового, так і судового слідства давав непослідовні, суперечливі показання навіть щодо одних і тих же обставин, своєї вини у смерті ОСОБА_8 не визнав та нав`язував суду свою версію подій, свідчать про високу суспільну небезпеку засудженого для суспільства;
- пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин не встановлено;

Прокурор у касаційній скарзі посилається також на те, що суд апеляційної інстанції:
- в ухвалі фактично погодився з висновками суду першої інстанції, не навів переконливих мотивів, з яких доводи прокурора визнав безпідставними, не звернув уваги на допущені судом порушення КПК під час оцінки доказів, що призвело до ухвалення судом апеляційної інстанції незаконного рішення;

- постановив рішення, яке є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону.
Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор не підтримала касаційну скаргу.
Законний представник засудженого та його захисник просили касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 323 КПК 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини щодо однобічності та неповноти досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінальної справи, визначення яких дано у статтях 368, 369 КПК 1960 року, на які посилається прокурор у своїй касаційній скарзі, не є відповідно до положень ч. 1ст. 398 КПК 1960 року предметом дослідження та перевірки суду касаційної інстанції. Не є ним і незгода прокурора у касаційній скарзі з оцінкою судами доказів у кримінальній справі щодо ОСОБА_7 .

Під час розгляду доводів касаційних скарг Суд виходить із фактичних обставин справи, установлених судом.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних і досліджених доказах, а саме:

- показаннях самого підсудного ОСОБА_7 про те, що він 7 квітня 2007 року близько 16:00, стоячи на червоному світлі світлофора на розі вулиць Л. Толстого та Володимирської, порівнявся з автомобілем, яким керував раніше йому знайомий ОСОБА_8 , у якого він попросив номер його мобільного телефону. Після цього він поїхав додому, щоб взяти гроші для відпочинку в кафе. Через деякий час він зателефонував ОСОБА_8 та сказав, що раніше взяті в борг гроші в сумі 1000 грн він не поверне, оскільки останній його побив, а гроші він ( ОСОБА_9 ) залишить як компенсацію за розбитий ніс. Приблизно о 19:30 він під`їхав та зупинився біля будинку АДРЕСА_3 . Переглядаючи записну книжку мобільного телефону для того, щоб зателефонувати ОСОБА_10 , він побачив, що попереду його автомобіля паркує свій автомобіль ОСОБА_8 , який підійшов до його (Остапця) авто та сів на переднє пасажирське сидіння. Перебуваючи в авто, ОСОБА_8 став вимагати від нього повернення боргу, на що він (Остапець) відмовився, після чого ОСОБА_8 лівим ліктем ударив його у груди, при цьому запропонував вийти з автомобіля та поговорити. Розуміючи, що ОСОБА_8 вимагає від нього вийти на вулицю для продовження вимагання повернення боргу та нанесення йому тілесних ушкоджень, а також усвідомлюючи, що ОСОБА_8 старший за віком, сильніший, а в нього нещодавно були поламані обидві руки і він не зможе чинити належного опору, то він взяв ніж, який залишився після пікніка і лежав між сидінням та дверима, і, тримаючи його у правій руці, вийшов з авто назустріч ОСОБА_8 . Стоячи попереду його (Остапця) автомобіля, ОСОБА_8 продовжував наполягати на поверненні боргу. Він знову відмовив йому. Побоюючись ОСОБА_8 , він став розмахувати перед собою ножем, не маючи на меті спричинення останньому будь-яких ушкоджень. Єдине, що його (Остапця) турбувало, це страх, оскільки за два тижні до цих подій Липський вже наносив йому тілесне ушкодження. В цей час ОСОБА_8 схопив його лівою рукою за куртку та навалився на нього, замахуючись, щоб нанести удар, від чого він (Остапець) відступив на крок назад та вперся в капот свого авто. Навалюючись на нього, ОСОБА_8 напоровся на ніж, яким він ( ОСОБА_9 ) розмахував, в той момент, коли він робив мах рукою справа ліворуч. Усвідомивши, що сталося, він на своєму автомобілі з місця пригоди зник, однак, згадавши про ніж, повернувся на місце події, забрав ніж, який потім сховав. Після цього він поїхав до своєї дівчини, де перебував декілька днів, а коли дізнався про смерть потерпілого, прийшов до міліції і добровільно розповів про те, яким чином розвивалися події під час останнього конфлікту з ОСОБА_8 , написав явку з повинною та добровільно видав ніж, яким завдав потерпілому тілесне пошкодження. Вважає, що в його діях відсутній склад злочину, оскільки захищався від нападу ОСОБА_8 ;

- показаннях свідка ОСОБА_11 про те, що 7 квітня 2007 року приблизно о 19:40 він проходив повз буд. АДРЕСА_3 , та звернув увагу, на два припарковані автомобілі. Один із них моделі «Субару» темного кольору був без номерів. Із автомобіля з пасажирського сидіння вийшов хлопець, схопив водія за куртку. Водій кричав, щоб той хлопець не підходив до нього. Коли водій опинився притиснутим до автомобіля, він (свідок) побачив у нього в руках блискучий предмет і, вже проходячи повз, побачив хлопця, який був на пасажирському сидінні, той опустився на коліна і залишився в такому положенні. Після чого він побачив жінку, яка йшла, розмовляючи по телефону, і попросив її зателефонувати у швидку. Конфлікт відбувався біля автомобіля «Субару». Він бачив, як пасажир правою рукою притискав водія до капота, де пасажир тримав ліву руку, він не бачив. Водій ніяких рухів не міг робити. Хлопець, який сидів на пасажирському сидінні, вів себе дуже агресивно, перший нападав пасажир на водія, взяв його за куртку, почав давити. Вважає, що, якби пасажир не брав за комір водія, то нічого б не було, думає, що пасажир міг побити водія;

- показаннях свідка ОСОБА_12 , який працював охоронцем на фірмі, що розташовувалась на АДРЕСА_3 , про те, що в день події він чергував. Приблизно о 19:55, перебуваючи в кімнаті охорони, він у домофон помітив автомобіль «Мазда 6», акуратно припаркований, з відчиненим багажником, а поруч нікого не було. Він вийшов на вулицю та помітив біля авто плями бурого кольору, схожі на кров. У калюжі крові лежав ніж із темно-коричневою рукояткою загальною довжиною 3234 см та мобільний телефон «Соні Еріксон». На тротуарі на відстані приблизно 8 метрів від авто лежав незнайомий хлопець. Він (свідок) повернувся та зателефонував в міліцію, працівник якої попросив сказати номер автомобіля «Мазда». Він вийшов на вулицю та побачив, що до автомобіля «Мазда» під`їхав автомобіль «Субару» без номерів. Із вказаного автомобіля вийшов молодий хлопець, як потім виявилось ОСОБА_7 , забрав ніж, який був у крові, повернувся до авто «Субару» та поїхав вверх по вул. Тарасівській. Водій, який забрав ніж, потерпілого не бачив та не шукав його. На місці події були ще люди;

- показаннях свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , про те, що в день події приблизно о 19:20 вони рухались на автомобілі «Ніссан Максіма» по вул. Тарасівській. Проїжджаючи повз будинку № 11, вони помітили на тротуарі Липського Івана, який похилився, а потім впав на тротуар. Намагаючись дізнатися, що трапилось, вони зупинились. ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_8 , який кричав, що йому боляче. В цей час поряд із ними зупинився автомобіль «Субару Легассі» чорного кольору без номерів, з якого вибіг молодий хлопець, зі слів ОСОБА_14 підсудний, з яким він вчився у школі. Хлопець підбіг до автомобіля «Мазда 6», підняв з землі ніж, повернувся до «Субару» та поїхав в напрямку вул Л. Толстого. ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_16 , що хлопець у крові, і вони вирішили повідомити працівникам міліції. ОСОБА_17 поїхав на автомобілі вгору по вулиці, де побачив працівників міліції, яким все розповів, та приїхав із ними на місце пригоди;

- показаннях судово-медичного експерта ОСОБА_18 , який підтвердив висновки експертизи та показав, що потерпілому ОСОБА_8 було нанесене одне колото-різане поранення. Даних про те, що після потрапляння предмета в тіло, ним прокручували, немає. Даних про те, яка була сила удару, немає. Ширина рани може бути ширша, ніж ширина предмета, яким було зроблено рану. Глибина рани може бути довшою, ніж довжина предмета, оскільки шкіра еластична і може прогнутись під тиском предмета. Силу удару виміряти неможливо. Напрямок каналу рани, майже горизонтально поверхні, але трохи зверху вниз, ззаду наперед справа наліво. Ножове поранення ОСОБА_8 могло бути заподіяно за обставин, описаних ОСОБА_7 під час відтворення обстановки та обставин події 19 квітня 2007 року, в ході проведення якої ОСОБА_7 показав, що, розмахуючи ножем перед ОСОБА_8 , наніс йому удар ножем у ліву половину тулуба. Удар ножем міг бути нанесений одночасно із замахуванням ОСОБА_8 ;

- даних протоколу огляду місця події від 7 квітня 2007 року з фототаблицею до нього;
- даних протоколу добровільної видачі предмета (ножа) від 12 квітня 2007 року;
- даних протоколів відтворення обстановки та обставин події від 19 квітня та від 8 червня 2007 року за участю ОСОБА_7 ;
- даних протоколу огляду місця події від 8 квітня 2007 року з фототаблицею до нього;
- даних висновку судово-медичної експертизи від 27 квітня 2007 року№ 117/1441, згідно з якими під час судово-медичного обстеження трупа громадянина ОСОБА_8 виявлено: проникаюче колото-різане поранення живота колото-різана рана в поперековій ділянці; садна на обличчі справа, на кистях рук, на передніх поверхнях колінних суглобів; ознаки хірургічних втручань і медичних маніпуляцій: ушивання рани поперекової ділянки зліва, серединна лапаротомія та ушивання пошкоджень органів черевної порожнини; сліди від ін`єкцій на верхніх кінцівках, ознаки пункцій вен шиї справа. Смерть ОСОБА_8 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів і розвитком крововтрати. Пошкодження, заподіяні ОСОБА_8 , мають ознаки прижиттєвих. Проникаюче колото-різане поранення живота утворилося від дії плоского колюче-ріжучого предмета типу клинка ножа, що має обух прямокутного перетину і гостре лезо (з урахуванням даних медико-криміналістичного дослідження). Садна на обличчі та кінцівках утворилися від дій тупих предметів, характерні особливості травмуючої поверхні яких не відобразилися у виявлених пошкодженнях на шкірі;

- даних висновку додаткової судово-медичної експертизи від 15 червня 2007 року № 162/1441, згідно з якими встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів і розвитком крововтрати. Характер та розміри пошкодження м`яких тканин черевної стінки і внутрішніх органів по ходу ранового каналу їх локалізація та взаєморозташування по ходу ранового каналу дає можливість вважати, що вони утворилися в процесі занурення в тіло травмуючого колюче-ріжучого предмету. Інших пошкоджень по ходу і в зоні ранового каналу проникаючого колото-різаного поранення живота не виявлено. Взаєморозташування нападаючого і потерпілого у момент спричинення останньому проникаючого колото-різаного поранення живота могло бути таким, як показує у своїх показаннях ОСОБА_7 (згідно з протоколами його допиту від 12, 19, 20 квітня 2007 року) та як установлено під час відтворення обстановки та обставин події 19 квітня 2007 року. Напрямок ранового каналу проникаючого колото-різаного поранення свідчить про напрям дії (занурення) травмуючого колюче-ріжучого предмета і не може свідчити про взаємне розташування нападаючого і потерпілого в момент спричинення останньому пошкоджень;
- даних висновку судової медико-криміналістичної експертизи від 20 квітня 2007 року № 113-МК, згідно з якими на представлених на експертизу куртці і футболці у нижніх відділах спини зліва виявлено по одному скрізному колото-різаному пошкодженню. Ці пошкодження відповідають за локалізацієюї один одному і рані на тілі потерпілого та є одним каналом. Вказані колото-різані пошкодження заподіяні ножем, можливо тим, який наданим на експертизу. У момент занурення клинка ножа його було обернуто вліво, а обух вправо (стосовно тіла потерпілого);
- даних висновку амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи від 29 травня 2007 року № 623, згідно з якими ОСОБА_7 психічним розладом не страждав, виявляв акцентуацію особистих рис і за своїм психічним станом усвідомлював значення свої дій та міг ними керувати. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_7 не знаходився у будь-якому вираженому афективному стані. За своїм психічним станом здатний правильно сприймати обставини, які мають значення у справі, і може давати по відношенню до них відповідні показання.
Оцінюючи зазначені та інші зібрані у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що органами досудового слідства дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_8 , кваліфіковані неправильно та перекваліфікував їх на ст. 124 КК як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони. З таким висновком суду першої інстанції погодився й суд апеляційної інстанції.
Вирок суду є належно вмотивованим та обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 323, 324 КПК 1960 року.

Переглядаючи вирок в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілої, її представника та сторони захисту, проаналізував їх, зіставляючи з тими доказами, що містяться в матеріалах справи, та зазначив підстави, на яких апеляцію визнав необґрунтованою. Своє рішення апеляційний суд докладно вмотивував.

Так, суд апеляційної інстанції дав оцінку доводам апеляцій прокурора, потерпілої та її представника про те, що дії ОСОБА_7 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК.

На спростування цих доводів суд апеляційної інстанції зазначив, що допитані у справі свідки, які знали як загиблого ОСОБА_8 , так і підсудного ОСОБА_7 , підтвердили обставини конфлікту між ними незадовго до 7 квітня 2007 року, коли ОСОБА_8 на прохання ОСОБА_7 привіз в кафе гроші для останнього, який перебував у гіпсі, та між ними відбулась бійка, внаслідок якої ОСОБА_7 рукою у гіпсі вдарив ОСОБА_8 , а той у відповідь наніс удар рукою у ніс ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що, досліджуючи докази у справі, місцевий суд зазначив, що досудовим слідством встановлено і це було підтверджено під час судового розгляду кримінальної справи, що з боку ОСОБА_8 щодо ОСОБА_7 вчинявся злочин, про що стверджував підсудний, і вказану версію спростовано не було. Навпаки, як вказав суд апеляційної інстанції, наведене знайшло своє відображення у постанові про відмову у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_8 за ст. 186 КК у зв`язку зі смертю останнього на підставі п. 8 ч. 1 ст. 6 КПК. Будь-які дані про те, що вказана постанова скасована, матеріали справи не містять, як і не надано такої інформації прокурором. З урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції зазначив, що ці обставини, які мають істотне значення для прийняття законного рішення у справі, залишились поза увагою сторони обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції зазначив також, що з показань свідка ОСОБА_11 , вбачається таке: саме ОСОБА_8 поводився агресивно щодо ОСОБА_7 , і він схопив водія-хлопця за куртку, а останній кричав, щоб ОСОБА_8 не підходив до нього; блискучий предмет в руках водія свідок побачив тільки тоді, коли водій був пасажиром притиснутий до капота автомобіля; саме хлопець-пасажир нападав на водія, взяв його за куртку, почав давити; на думку свідка, якби пасажир не брав за комір водія, то нічого б не було.

Дав оцінку суд апеляційної інстанції доводам апеляційної скарги прокурора про те, що судом помилково зроблений висновок про перебування ОСОБА_7 у стані необхідної оборони. На спростування цього доводу суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд такого висновку не робив, а дійшов висновку про перевищення ОСОБА_7 меж необхідної оборони з наведенням відповідного обґрунтування прийнятого рішення.

Спростовуючи доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що неправомірні дії ОСОБА_8 розпочались та закінчились в автомобілі ОСОБА_7 , під час перебування на вулиці потерпілий загроз на адресу ОСОБА_7 не висловлював, суд апеляційної інстанції послався на показання свідка ОСОБА_11 та зазначив, що цей свідок ні підсудного, ні ОСОБА_8 не знав, і будь-яких підстав для надання завідомо неправдивих показань не мав.

Суд апеляційної інстанції визнав непереконливими доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були однакового зросту та комплекції, а тому відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 мав перевагу у фізичній силі перед ОСОБА_7 , який до того ж професійно займався спортом, та зазначив, що такі доводи спростовуються показаннями свідків, а також тим, що напередодні зазначених подій у ОСОБА_7 обидві руки були в гіпсі, що не спростовано стороною обвинувачення, і саме в сукупності вказані обставини давали підстави ОСОБА_7 сприймати ОСОБА_8 як загрозу для свого здоров`я.

Безпідставними визнав суд апеляційної інстанції і доводи апеляцій потерпілої та її представника, що підтвердженням наявності у ОСОБА_7 умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , є не тільки ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 завчасно взяв із собою ніж для заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , а й те, що він завчасно та умисно зняв номерні знаки зі свого автомобіля, не надав будь-якої допомоги потерпілому ОСОБА_8 після поранення останнього, повернувся за знаряддям злочину ножем і втік з місця події.
Так, судом апеляційної інстанції враховано показання ОСОБА_7 , не спростовані жодними доказами, про те, що:
- ніж залишився в нього в автомобілі після пікніка, який відбувся незадовго до 7 квітня 2007 року, і підсудний вказував осіб, які могли б це підтвердити;
- номерні знаки він зняв тому, що автомобіль раніше потрапляв в яму і кріплення номерного знаку розхиталися;
- після того як ОСОБА_8 було заподіяно тілесне ушкодження, ніж він ( ОСОБА_9 ) не витягував, а зрозумівши, що відбулось, перелякався та поїхав з місця пригоди, а через невеликий проміжок часу повернувся, однак, не побачивши самого ОСОБА_8 , побачив відкритий багажник автомобіля ОСОБА_8 та ніж, який лежав біля автомобіля, забрав ніж і поїхав з місця злочину.

Суд погоджується з висновками попередніх інстанцій щодо кваліфікації дій засудженого за ст. 124 КК, оскільки такі висновки судами належним чином мотивовані, і не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги в цій частині.

Водночас у своїй касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильну кваліфікацію дій засудженого, лише перераховує зазначені судом докази та не погоджується з їх оцінкою. Проте така незгода прокурора з оцінкою доказів, наданою судами, з урахуванням положень, передбачених ст. 398 КПК 1960 року, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

У своїй касаційній скарзі прокурор зазначає, що ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін, у той час як зазначеним рішенням вирок змінений на підстав ст. 84 КК і ОСОБА_7 звільнений від призначеного покарання.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував, що ОСОБА_7 після постановлення оскаржуваного вироку захворів на психічну хворобу, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними; на час апеляційного розгляду ОСОБА_7 рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2012 року визнаний недієздатним, є інвалідом ІІ групи загального захворювання безстроково і відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 19 січня 2021 року № 18 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру в умовах стаціонару.

Враховано судом апеляційної інстанції і те, що на момент розгляду справи у цьому суді закінчились строки давності як притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинений злочин (ст. 49 КК), так і строки давності виконання обвинувального вироку в частині покарання (ч. 5 ст. 74 КК).

Посилаючись у своїй касаційній скарзі на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним злочину і його особі, прокурор при цьому не оскаржує обґрунтованості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку з хворобою.

Отже, у цій справі відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги прокурора у частині невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості злочину і його особі.

З урахуванням вищенаведеного Суд не вбачає істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час постановлення судових рішень щодо ОСОБА_7 , які були б безумовними підставами для їх скасування, а тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Ураховуючи викладене, керуючись пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, статтями 394, 395, 396, 400-2 КПК 1960 року, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3