справа № 626/2849/21
провадження № 1-кп/631/44/22
У Х В А Л А
про продовження строку дії запобіжного заходу
у вигляді тримання під вартою
10 лютого 2022 року селище міського типу Нова Водолага
Колегія суддів Нововодолазького районного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
з боку сторони обвинувачення:
потерпілих ОСОБА_6 ,
з боку сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
В С ТА Н О В И В:
Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.
Ухвалою колегії суддів Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року за клопотанням прокурора обрано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а саме до 19 лютого 2022 року (включно).
У судовому засіданні прокурор Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , що було зареєстроване за вхідним № 909/22-вх від 10 лютого 2022 року, яке мотивував наявністю у провадженні обставин, визначених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, прокурор вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, зважаючи на вагомість наявних доказів у вчиненні останнім кримінального правопорушення, та існування на даний час ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: можливої спроби переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, зумовленої його обізнаністю із суворістю покарання у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, а також ризику незаконного впливу на свідків, які на даний час не допитані судом. Підстави для зміни міри запобіжного заходу, на думку прокурора, відсутні, а характеризуючи особистість ОСОБА_9 дані не змінилися. А тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, прокурор просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого на строк, що не може перевищувати двох місяців з огляду на наявність передумов, передбачених статтями 177, 178, пунктами 1 3 частини 1 статті 194, статтями 199, 331 Кримінального процесуального кодексу України.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , кожен окремо, підтримали клопотання прокурора та вважали за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Сторона захисту у судовому засіданні заперечувала проти продовження дії обраного відносного обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через не доведення, на їх переконання, обставин регламентованих пунктами 1 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України та просили суд застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який, на їх думку, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Також захисник ОСОБА_10 зазначив, що ризики, які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час зменшилися.
Вислухавши позиції сторін з приводу заявленого клопотання, дослідивши клопотання прокурора, а також матеріали кримінального провадження в межах питання, яке вирішується, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Положеннями частини 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може біти заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Положеннями частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кримінального процесуального кодексу України.
При цьому суд враховує положення частини 1 статті 131 вищевказаного нормативного акту України, які обумовлюють, що заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).
Перелік запобіжних заходів, які підлягають застосуванню наведений у статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, при цьому як вказано у частині 3 наведеної норми, найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, поміж іншого, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (пункт 4 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України)
Згідно з частиною 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Приписами статті 178 Кримінального процесуального кодексу України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені пунктами 1 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та визначені у пунктах 1 12 частини 1 вказаної статті.
З положень норми статті 199 Кримінального процесуального кодексу України випливає, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у тому числі ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
В даному випадку, за обставин, викладених у сформульованому обвинуваченні, у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, та яке відповідно до приписів статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до особливо тяжкого злочину.
Судом з`ясовано, що ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 19 жовтня 2021 року задоволено клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, а саме до 17 грудня 2021 року (включно).
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року було вирішено за необхідне ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України залишити під вартою до вирішення питання продовження строків тримання під вартою судом першої інстанції, але не більше ніж до 24 грудня 2021 року включно, в умовах Харківської установи виконання покарань.
Ухвалою колегії суддів Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року за результатами підготовчого судового засідання було задоволено клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, а саме до 19 лютого 2022 року (включно).
В ході обговорення питання доцільності продовження дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, колегією суддів встановлено, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, досі продовжують існувати.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Так, характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення злочину свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.
Обвинувачений хоча й має постійне місце проживання, де мешкає разом із дружиною, однак доказів міцності їх стосунків судові не надано, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б забезпечили його належну процесуальну поведінку; ОСОБА_9 досяг пенсійного віку, за станом здоров`я не має специфічних особливостей, до осіб з інвалідністю не відноситься, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має прийнятну репутацію, але за місцем мешкання характеризується як особа, яка зловживає алкогольними напоями та вчиняє бійки у родині; обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого проти життя людини, яке (життя людини) відповідно до статті 3 Конституції України визначається найвищою соціальною цінністю.
Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті,ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні. З огляду на що, суд на даній стадії судового провадження не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.
Враховуючи наведені вище критерії, на обґрунтованість обвинувачення для вирішення питань на даній стадії кримінального провадження, вказує те, що в результаті проведеного досудового розслідування ОСОБА_9 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому, норми Кримінального процесуального законодавства України не вимагають доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, у даному кримінальному провадженні.
Колегія суддів відмічає, що в ухвалі Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою було визнано дійсними ризики переховування, вчинення іншого кримінального правопорушення та впливу на свідків.
В цей час останні є дійсними та не зменшились, адже указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі: 1) обставин даного кримінального провадження та 2) особистості обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).
Окрім іншого, суворість передбаченого покарання також є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Отже, у даній ситуації тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання ОСОБА_9 під вартою, проте окреслений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами про особу обвинуваченого збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши під варту (продовжити строк тримання під вартою).
Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, колегія суддів також виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та уважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчиненого ним злочину, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Тим самим, наявність ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх у судовому засіданні, що в даному випадку ще зроблено не було.
Станом на даний час усі свідки кримінального провадження не допитані, а тому і ризик є продовжуваним.
Реальним є досі ризик учинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений за характеристикою, наданою з місця проживання, є особою, яка схильна до бійок у родині. При цьому, одним із свідків по даному кримінальному провадженні з боку сторони обвинувачення є дружина обвинуваченого, з якою ОСОБА_9 мешкає разом.
Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину; на цей час як усі потерпілі, так і свідки у даному кримінальному провадженні не допитані, докази з боку обвинувачення та захисту не досліджені, проаналізувавши наявні дані, що характеризують обвинуваченого як особу, його соціальні зв`язки та репутацію у сукупності з обставинами інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів доходить висновку, що вказані обставини об`єктивно вказують на наявність продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, як то: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Щодо можливості запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, то суд з урахуванням даних, які його характеризують, тяжкості злочину, у вчиненні якого ОСОБА_9 обвинувачується, стану здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження про неможливість перебування вказаної особи під вартою, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.
З огляду на викладене, колегія суддів у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та зможе запобігти ризикам, передбаченим положеннями статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені судом.
Відповідно, колегія суддів сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності обставин, визначених пунктом 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.
Обставини визначені приписами статті 199 Кримінального процесуального кодексу України є дійсними, оскільки завершити розгляд справи до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.
За таких умов, колегія суддів вважає за доцільне, відповідно до частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, за наслідками обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжити його дію на строк, що обумовлений указаною статтею наведеного Кодексу та не може перевищувати двох місяців.
Окрім іншого, слід зазначити, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.
Як вже зазначалося, доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_9 перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, суду не надано.
Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Також окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухиленню від суду.
Застосований запобіжний захід кореспондується визначеним Кримінальним процесуальним законодавством України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.
Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених частиною 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України.
Таке судове рішення, на переконання колегії суддів, не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Частиною 3 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України покладено на суд обов`язок, при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити розмір застави, достатньої для виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Прокурор у своєму клопотанні просив не визначати розмір застави ОСОБА_9 посилаючись на пункт 1 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, що останній вчинив злочин із застосуванням насильства та спричинив загибель людини.
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
В даному випадку, беручи до уваги, що ОСОБА_9 вчинено особливо тяжкий злочин, який спричинив загибель людини, колегія суддів враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кримінального процесуального кодексу України у відношенні обвинуваченого, не убачає підстав, аби визначити розмір застави у кримінальному провадженні.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 1 29, частинами 1 та 11 статті 31, статтею 33, частинами 5 та 6 статті 34, статтею 35, частиною 2 статті 110, частиною 5 статті 115, статтями 131 132, 134 138, 176 178, 182 184, 186, 193 194, 196, 197, 199, 205, 331, 336, 369 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити застосований (обраний)відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, а саме до 10 квітня 2022 року (включно) без визначення розміру застави.
Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3