Провадження №1-кп/127/498/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2020 за № 0001342, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Гнівані Тиврівського району Вінницької області, громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 302, частиною першою та другою статті 303, частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року, точних дати та часу не встановлено, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення та здійснення протиправних дій у сфері громадської моралі, моральних засад суспільства в частині задоволення статевих потреб.

Починаючи з грудня 2019 року й до березня 2020 року ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, яка полягає у приниженні честі та гідності людей, створенні загрози поширення небезпечних хвороб та аморальності заробітку, діючи з корисливих мотивів, спонукала шляхом переконування в доцільності та матеріальній вигідності такої діяльності і залучала до надання сексуальних послуг з метою отримання доходу осіб жіночої статі, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також забезпечувала зайняття останніми проституцією, тобто надання сексуальних послуг особам чоловічої статі.

Так, ОСОБА_4 отримувала замовлення від клієнтів, здійснювала звідництво, рекламувала сексуальні послуги, надавала приміщення та створювала умови для максимальної сексуальної експлуатації осіб, які займаються проституцією, здійснювала контроль, нагляд і опіку над ними, забезпечувала їх безпеку від насильства чи обману з боку клієнтів, тобто здійснювала сутенерство щодо кількох осіб. Так, систематично, ОСОБА_4 , реалізовуючи вищевказаний злочинний намір, попередньо отримувавши замовлення щодо надання послуг сексуального характеру від осіб чоловічої статі, зв`язувалась з повіями телефонним зв`язком (або ж, в разі близького контакту із ними в момент прийняття замовлення, особисто) і домовлялась із ними про надання останніми послуг сексуального характеру.

З метою забезпечення надання повіями інтимних послуг особам чоловічої статі, ОСОБА_4 особисто, на власному автомобілі або ж, використовуючи послуги служб таксі, привозила повій до місць надання сексуальних послуг, де вони, в подальшому надавали особам чоловічої статі послуги інтимного характеру за грошову винагороду. При цьому, ОСОБА_4 сиділа в салоні автомобіля неподалік вказаних місць з метою забезпечення безпеки повій. Після того, як повії надавали особам чоловічої статі вказані послуги, ОСОБА_4 зустрічала їх та вони разом їхали до місця проживання або ж на інше замовлення оплатного надання сексуальних послуг.

При цьому під час руху автомобіля, повії, виконуючи попередню домовленість, передавали ОСОБА_4 половину грошових коштів, отриманих за надання послуг сексуального характеру.

В подальшому, приблизно у березні 2020 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовились від подальшої співпраці з ОСОБА_4 , водночас, між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 виник особистий конфлікт на ґрунті побутових відносин, у зв`язку з чим ОСОБА_4 тимчасово призупинила свою діяльність пов`язану із сутенерством.

Однак, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, починаючи з вересня 2020 року, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, яка полягає у приниженні честі та гідності людей, створенні загрози поширення небезпечних хвороб та аморальності заробітку, діючи з корисливим мотивом та метою, спонукала шляхом переконування в доцільності та матеріальній вигідності такої діяльності і залучала до надання сексуальних послуг з метою отримання доходу осіб жіночої статі, а саме ОСОБА_9 , з якою вона відновила стосунки після виниклого конфлікту, та ОСОБА_10 , а також забезпечувала зайняття останніми проституцією, тобто надання сексуальних послуг особам чоловічої статі. Так, ОСОБА_4 отримувала замовлення від клієнтів, здійснювала звідництво, рекламувала сексуальні послуги, надавала приміщення та створювала умови для максимальної сексуальної експлуатації осіб, які займаються проституцією, здійснювала контроль, нагляд і опіку над ними, забезпечувала їх безпеку від насильства чи обману з боку клієнтів, тобто здійснювала сутенерство.

01.12.2020 ОСОБА_4 , реалізовуючи вищевказаний злочинний намір, попередньо отримавши замовлення щодо надання послуг сексуального характеру від ОСОБА_11 (стосовно якого прийняті заходи безпеки і який відповідно до вимог статті 271 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) залучений до спеціального слідчого експерименту), зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_9 і домовилась про надання останньою послуг сексуального характеру.

З метою забезпечення надання ОСОБА_9 інтимних послуг ОСОБА_11 , ОСОБА_4 особисто, на автомобілі марки Маzdа 3, д. н. НОМЕР_1 , синього кольору, привезла ОСОБА_9 до квартири АДРЕСА_3 . Зайшовши до квартири, ОСОБА_11 запитав у ОСОБА_9 про те, скільки коштують її послуги та чи можна йому зробити знижку. Після цього, ОСОБА_9 за допомогою мобільного телефону з номером НОМЕР_2 зателефонувала до ОСОБА_4 на номер НОМЕР_3 та запитала в неї стосовно ціни послуг сексуального характеру. Після надання ОСОБА_4 вказівки про те, що в даному випадку ціна послуг складає 2000 гривень, ОСОБА_9 надала ОСОБА_11 послуги інтимного характеру за грошову винагороду у сумі 2000 гривень. При цьому ОСОБА_4 сиділа в салоні зазначеного автомобіля неподалік вищезгаданої адреси з метою забезпечення безпеки ОСОБА_9 . Після того, як ОСОБА_9 надала ОСОБА_11 вказані послуги, ОСОБА_4 на тому ж автомобілі зустріла її та вони разом поїхали до місця проживання ОСОБА_4 .

Крім того, в грудні 2019 року, точних дати та часу не встановлено, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення та здійснення протиправних дій в сфері громадської моралі, моральних засад суспільства в частині задоволення статевих потреб.

Починаючи з вересня 2020 року й до 10.02.2021 ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, яка полягає у приниженні честі та гідності людей, створенні загрози поширення небезпечних хвороб та аморальності заробітку, діючи з корисливим мотивом та метою, спонукала шляхом переконування в доцільності та матеріальній вигідності такої діяльності і залучала до надання сексуальних послуг з метою отримання доходу осіб жіночої статі, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також забезпечувала зайняття останніми проституцією, тобто надання сексуальних послуг особам чоловічої статі. Так, ОСОБА_4 отримувала замовлення від клієнтів, здійснювала звідництво, рекламувала сексуальні послуги, надавала приміщення та створювала умови для максимальної сексуальної експлуатації осіб, які займаються проституцією, здійснювала контроль, нагляд і опіку над ними, забезпечувала їх безпеку від насильства чи обману з боку клієнтів, тобто здійснювала сутенерство щодо кількох осіб.

10.02.2021 ОСОБА_4 , реалізовуючи вищевказаний злочинний намір, діючи повторно, попередньо отримавши замовлення щодо надання послуг сексуального характеру від ОСОБА_12 (стосовно якого прийняті заходи безпеки і який відповідно до вимог статті 271 КПК залучений до спеціального слідчого експерименту), зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_10 і домовилась про надання останньою послуг сексуального характеру.

З метою забезпечення надання ОСОБА_10 інтимних послуг ОСОБА_12 , ОСОБА_4 особисто, на автомобілі марки Реugeot 308, д. н. НОМЕР_4 , сірого кольору, привезла ОСОБА_10 до квартири АДРЕСА_4 , де ОСОБА_10 надала ОСОБА_12 послуги інтимного характеру за грошову винагороду у сумі 2000 гривень. При цьому ОСОБА_4 сиділа в салоні зазначеного автомобіля неподалік вищезгаданої адреси з метою забезпечення безпеки ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_10 надала ОСОБА_12 вказані послуги, ОСОБА_4 на тому ж автомобілі зустріла її та вони разом поїхали до місця проживання ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_5 , де очікувала ОСОБА_9 , яка також проживала у цій квартирі, яку ОСОБА_4 , попередньо також отримавши замовлення на оплатне надання сексуальних послуг, повинна була супроводжувати та доставити до наступного клієнта в приміщення сауни, розташованої в спортивному комплексі «Термінал» по вул. 600-річчя, 17 в м. Вінниці.

При цьому під час руху автомобіля ОСОБА_10 , виконуючи попередню домовленість, передала ОСОБА_4 половину грошових коштів, отриманих за надання послуг сексуального характеру від ОСОБА_12 , в сумі 1000 гривень.

В подальшому, коли ОСОБА_4 привезла ОСОБА_10 до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_5 , її було затримано співробітниками поліції.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи впевненою в безкарності своїх дій, діючи умисно, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки та моральними засадами суспільства в частині встановлення зв`язків між людьми для задоволення їх статевих потреб, під приводом проживання осіб жіночої статі відносно яких здійснювалось сутенерство, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за посередництва ОСОБА_13 , спеціально орендувала квартиру АДРЕСА_6 , де створила та утримувала місце розпусти, де ОСОБА_9 , вступала у статевий зв`язок з особами чоловічої статі з метою наживи, з особами, яких ОСОБА_4 підшукувала за допомогою розміщених нею оголошеннях на Інтернет-сайті «relaxportal.biz», або ж за допомогою мобільних телефонів, з якими ОСОБА_4 домовлялася про надання їм послуг сексуального характеру з метою отримання прибутку.

Приблизно у листопаді 2020 року, у невстановлені дату та час, ОСОБА_4 , в ході розмови по мобільному телефону, отримала прохання від ОСОБА_14 про надання йому послуг сексуального характеру за грошову винагороду дівчиною на ім`я ОСОБА_15 , на що ОСОБА_4 погодилася та повідомила, що ОСОБА_9 зможе надати послуги сексуального характеру у приміщенні квартири АДРЕСА_6 .

ОСОБА_14 приїхав до помешкання за вищевказаною адресою, де перебувала ОСОБА_9 , яка, за попередньою домовленістю із ОСОБА_4 , повинна була надати останньому послуги класичного та орального сексу за грошову винагороду загальною сумою 2000 гривень, частину з яких, а саме половину, необхідно було, в подальшому, передати ОСОБА_4 . Зайшовши до зазначеної квартири, ОСОБА_14 попередньо розрахувався за надання інтимних послуг, передавши грошові кошти у розмірі 2000 грн. Отримавши на перед оплату, ОСОБА_9 запропонувала ОСОБА_14 прийняти душ, надала рушник і засоби гігієни, а також засоби контрацепції. Після прийому душу ОСОБА_9 надала ОСОБА_14 послуги сексуального характеру у вигляді орального та класичного сексу.

Крім того, установлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів без мети збуту, за невстановлених обставин, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який в подальшому незаконно зберігала в приміщенні квартири АДРЕСА_7 .

У подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, 10.02.2021, незаконно зберігаючи особливо небезпечний засіб - канабіс, в приміщенні зазначеної квартири, будучи засудженою вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2020 за частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України (далі КК), тобто протягом року після засудження за цією статтею, була затримана працівниками Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області. Під час проведення обшуку у приміщенні квартири АДРЕСА_7 , тимчасовим користувачем якої являється ОСОБА_4 , в ході якого, в період часу з 02.50 год. до 03.32 год. 11.02.2021, було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із зернами рослинного походження зеленого кольору, а також пластиковий лоток із кришкою синього кольору, в якому була виявлена речовина рослинного походження зеленого кольору в подрібненому стані.

Речовини рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Загальна маса канабісу (у перерахунку на висушену речовину) становить 215,43 г. Насіння оливкового та коричневого кольорів з мозаїчним малюнком, масою 29,36 г - дозріле насіння роду Коноплі, яке до наркотичних засобів не відноситься.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала та суду пояснила, що вчинила їх за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Допит обвинуваченої відбувся в судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Під час зазначеного допиту обвинувачена надала суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого їй діяння, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Суд відповідно до частини третьої статті 26 та частини третьої статті 349 КПК вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і клопотання про дослідження яких не було заявлене сторонами кримінального провадження. Згідно з приписами речення другого частини третьої статті 349 КПК суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового процесу зміст зазначених вище обставин, переконався у відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку учасники судового процесу будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Крім того, суд роз`яснив учасникам судового процесу принципи змагальності та диспозитивності, зміст яких розкритий у статтях 22, 26 КПК.

Аналізуючи показання обвинуваченої, надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що в судовому засіданні був підтверджений факт сутенерства, створення та утримання місць розпусти, вчинені з метою наживи, а також незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за статтею 309 КК. Зокрема, як суд зазначив вище, обвинувачена обставини, викладені у обвинувальному акті не заперечувала, надавши показання, які повністю узгоджуються з формулюванням пред`явленого їй обвинувачення. Суд при цьому враховує, що згідно з наданими суду матеріалами ОСОБА_4 була затримана за підозрою у вчиненні злочину і в останньої під час її затримання були вилучені речі та предмети, за допомогою яких були вчинені інкримінованій їй злочини.

Суд також враховує, що за наслідками проведення судової експертизи встановлено, що надані на експертизу речовини рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений канабісом загальною масою 215,43 г. При цьому суд встановив, що на час вилучення зазначеного наркотичного засобу відповідного дозволу в ОСОБА_4 на його придбання та зберігання не було.

Як суд зазначив вище, ОСОБА_4 в судовому засіданні надала чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованих їй діянь, клопотання про дослідження інших доказів у кримінальному провадженні сторони не заявляли.

Отже, суд вважає, що діяння ОСОБА_4 за фактом надання інтимних послуг ОСОБА_11 охоплюється складом злочину, передбаченого частиною першою статті 303 КК, за ознаками сутенерства; частиною другою статті 303 КК, за фактом надання інтимних послуг ОСОБА_12 , ОСОБА_14 за ознаками сутенерства, вчиненого повторно та щодо кількох осіб; за фактом надання інтимних послуг ОСОБА_14 за частиною другою статті 302 КК, за ознаками створення та утримання місць розпусти, вчинене з метою наживи, за фактом вилучення в помешканні ОСОБА_4 канабісу за частиною другою статті 309 КК, за ознаками незаконного придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за статтею 309 КК.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

В ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що ОСОБА_4 вчинив нетяжкі злочини, проте винуватість у його вчинені визнала, надавши суду чіткі та послідовні показання, при цьому у вчиненому розкаялась. Суд також враховує, що ОСОБА_4 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, однак зазначена обставина є кваліфікуючою ознакою злочину і відповідно до приписів частини четвертої статті 67 КК не може бути врахована як обставина, що обтяжує її покарання. Також суд враховує, що ОСОБА_4 за місцем проживання, роботи та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітніх дітей та здійснює догляд за престарілою матір`ю.

Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлені.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її негативного ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкціями кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), суд враховує таке.

Як вже суд зазначив вище, ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) вказав, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. В ході судового розгляду кримінального провадження не доведено, що призначення обвинуваченій менш суворого покарання ніж позбавлення волі на максимально дозволений санкцією кримінального закону строк не здатне забезпечити досягнення мети кримінального покарання. Тому суд вважає, що правові підстави для призначення обвинуваченій максимально дозволеного строку кримінального покарання у виді позбавлення волі відсутні. Натомість, аналізуючи надані суду матеріали, суд вважає, що правові підстави для призначення мінімально допустимого строку кримінального покарання, визначеного санкцією кримінального закону, також відсутні.

Суд також враховує приписи частини п`ятої статті 72 КК, відповідно до яких попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

При цьому частиною першою статті 72 КК визначено, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

З наданих суду матеріалів випливає, що 10.02.2021 ОСОБА_4 була затримана за підозрою у вчиненні злочину та 12.02.2021 до останньої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово. При цьому ОСОБА_4 була звільнена з-під варти з зали суду.

Отже, враховуючи вищенаведені приписи кримінально-процесуального законодавства, суд вважає за доцільне строк перебування обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою з 10.02.2021 по 12.02.2021 зарахувати до строку призначеного їй покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 положень частини першої статті 75 КК, тобто для звільнення його від відбування кримінального покарання з випробуванням суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС у постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме: відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вже суд зазначив вище, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 у вчиненому розкаялась, активно сприяла розкриттю інкримінованих їй діянь, за місцем проживання, роботи та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Тому суд вважає, що в ході судового розгляду кримінального провадження були встановлені підстави для звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання відповідно до положень частини першої статті 75 КК.

Відповідно до частини четвертої статті 75 КК іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Вирішуючи питання щодо тривалості іспитового строку, суд враховує характер вчинених обвинуваченою діянь, її ставлення до вчиненого, обставини, що обтяжують та пом`якшують її покарання. Хоча правові підстави для призначення обвинуваченій реального покарання судом не встановлені, суд вважає за доцільне з метою виконання приписів статей 50 та 65 КК та забезпечення виправлення обвинуваченої встановити їй відносно тривалий іспитовий строк згідно з положеннями частини четвертої статті 75 КК.

Суд враховує, що частина перша статті 76 КК є імперативною нормою, якою передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Суд також приймає до уваги, що частиною другою статті 50 КК метою покарання визначено не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Тому для реалізації зазначеної мети суд вважає за доцільне покласти на ОСОБА_4 додаткові обов`язки, передбачені кримінальним законом, зокрема пунктами 2 та 4 частини третьої статті 76 КК.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання. При цьому частиною першою статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, згідно з наданими суду копіями ухвал слідчих суддів на речові докази у кримінальному провадженні був накладений арешт, який слід скасувати.

Згідно з частиною другою статті 124 КПК судові витрати необхідно покласти на обвинуваченої.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 303, частиною другою статті 303, частиною другою статті 302 та частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

- за частиною другою статті 302 Кримінального кодексу України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за частиною першою статті 303 Кримінального кодексу України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за частиною другою статті 303 Кримінального кодексу України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до частини першої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно з частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_4 до строку призначеного їй покарання строк перебування під вартою з 10.02.2021 по 12.02.2021 з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Згідно з частиною першою статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої та пункту 2, 4 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- грошові кошти в сумі 50 грн., однією купюрою, серії СУ 6572613, які поміщені до спецпакету НПУ SUD 2077664, грошові кошти в сумі 1000 грн., 2 купюри номіналом 500 грн. (серії МГ 1495799, СД 9040716), які поміщені до спецпакету НПУ SUD 1059243, грошові кошти в сумі 300 грн.: 3 купюри номіналом по 100 грн. (серії УФ 6787451, СД 1789989, КУ 0841690), які помішані до спецпакету НПУ SUD 2077673, 2 купюри номіналом по 100 доларів США (НВ60050796Е, НВ57924868D), які поміщені до спецпакету НПУ ГСУ № 2040849, грошові кошти загальною сумою 1000 грн., купюрами номіналом: 200 грн. УТ 7681491, 200 грн. ХИ 2117074, 100 грн. СИ 1426877, 100 грн. СЖ 4688698, 100 грн. УМ 9526537, 100 грн. УС 8895919, 100 грн. УД 6339651, 100 грн. АД 0987610, які поміщені до спецпакету НПУ № 2077682 та передані до відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк», - конфіскувати;

- дві банківські картки, а саме банківську картку «Пумб Банк» з написом «Все можу Gold» № НОМЕР_5 ; банківську картку «Альфа Банк» № НОМЕР_6 , які поміщені до спецпакету НПУSUD 2077662; мобільний телефон марки «Iphone 5S» в корпусі сірого кольору, imei: НОМЕР_7 з сім картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» в корпусі синього кольору, imei1: НОМЕР_8 , imei2: НОМЕР_9 , з сім картами НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , серійний номер НОМЕР_12 ; мобільний телефон марки «Samsung A20» в корпусі синього кольору, imei1: НОМЕР_13 , imei2: НОМЕР_14 з сім картою НОМЕР_15 , серійний номер НОМЕР_16 , які поміщені до спецпакету НПУ SUD 2077665, ключ від автомобіля з брилком, який поміщений до спецпакету НПУ SUD 2077663, що передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, повернути ОСОБА_4 ;

- змиви з рук ОСОБА_4 , які поміщені до спецпакету НПУ SUD 1059240 та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, знищити;

- планшет «iPad Air 2», серійний номер « НОМЕР_17 », флеш-носій об`ємом пам`яті 4 GB, мобільний телефон марки «NOKIA», imei: НОМЕР_18 , мобільний телефон марки «Samsung», imei: НОМЕР_19 , грошову купюру номіналом 200 грн. (КН 8066953), мобільний телефон марки «Samsung», imei: НОМЕР_20 , НОМЕР_21 з флеш носієм об`ємом пам`яті 2 GB, грошові кошти в сумі 2600 грн., купюрами: 2 купюри номіналом 500 грн. (ФД 4722989, ЛД 5774984), 8 купюр номіналом 200 грн. (СМ 6776904, ТГ 1948247, ТЄ 7474886, УН 5630155, КЕ 9073045, ТВ 8982925, УТ 7277402, ТГ 2965570), 225 євро: 1 купюра номіналом 100 євро (Х3), 2 купюри номіналом по 50 євро (РВ, UB), 1 купюра номіналом 20 євро (RB716905858), 1 купюра номіналом 5 євро (Р7), 50 злотих (АМ0468661) та 2 долари США купюрами по 1-му долару (F71812164K, C23970923A), які повернуті ОСОБА_4 , залишити останній;

- мобільний телефон марки «Samsung DUOS» ІМЕІ1: НОМЕР_22 , ІМЕІ2: НОМЕР_23 рожевого кольору, який поміщений до спецпакету НПУ № SUD 2077681, який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, повернути його законному володільцю;

- записник червоного кольору, записник-щоденник коричневого кольору, коробку від мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 9C NFC» ІМЕІ1: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 , блокнот темно-червоного кольору, з маркуванням «2019» та відповідними рукописними записами, який поміщений до спецпакету НПУ № SUD2077685, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, повернути його законному володільцю;

- гель-змазку «DUREX», 1 презерватив «DUREX», 4 презервативи марки «Contex», гель-змазку марки «DUREX», силіконовий шар на мотузці, шкіряний ремінець з ланцюгом, обруч із рогами червоного кольору, предмет ззовні схожий на фалоімітатор разом із пультом керування, предмет ззовні схожий на фалоімітатор із шкіряною вставкою, гель-змазку фірми «Durex», гель-змазку фірми «DUREX», які поміщені до спецпакету НПУ №SUD4012045, резиновий предмет чорного кольору, схожий на фалоімітатор (анальну пробку), резиновий предмет бежевого (тілесного) кольору, резиновий предмет схожий на фалоімітатор з резиновою подушкою чорного кольору для підкачки повітря, пластикову прозору помпу з подушкою чорного кольору для всмоктування повітря, чорний шкіряний батіг з металевими елементами на ручці, які поміщені до спецпакету НПУ № SUD4012046, презервативи марки «Протектор» в кількості 17 штук, які поміщені до спецпакету НПУ SUD 2077678, посібник, дисконтну картку «фішка», презервативи марки «Протектор» в кількості 13 штук та гель змазка марки «Durex», які поміщені до спецпакету НПУ SUD 2077679, презервативи марки «Contex» в кількості 7 штук та гель змазка марки «Contex», які поміщені до спецпакету НПУ SUD 2077671, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, знищити;

- предмет ззовні схожий на пістолет (револьвер) із маркуванням «EKOL Viper 3», серійний номер НОМЕР_24 , в барабані якого знаходились 9 предметів, схожих на набої без видимих маркувань, які були поміщені до спецпакету НПУ №SUD 2077680 та передані на зберігання на склад служби озброєння УЛМТЗ ГУНП у Вінницькій області, залишити на складі;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_25 на ім`я ОСОБА_16 та автомобіль марки «PEUGEOT 308», д. н. НОМЕР_4 , сірого кольору, які повернуті ОСОБА_16 , залишити останній;

- поліетиленовий пакет із зернами рослинного походження зеленого кольору, а також пластиковий лоток із кришкою синього кольору в якому було виявлено речовину рослинного походження зеленого кольору в подрібненому стані, які поміщені до спецпакету НПУ № SUD 4012047 та передані на зберігання до Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- мобільний телефон марки «Iphone 6» в корпусі золотистого кольору, іmei: НОМЕР_26 , з сім картою НОМЕР_27 , який поміщений до спецпакету НПУ SUD 2077670, - повернути ОСОБА_10 ,

- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 9» в корпусі чорного кольору із фіолетовим чохлом, іmei1: НОМЕР_28 ; іmei2: НОМЕР_29 , з сім картами НОМЕР_30 , НОМЕР_2 , який поміщений до спецпакету НПУ SUD 2077672, - повернути ОСОБА_9 ;

- поліетиленовий пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору, який поміщений до спецпакету НПУ SUD 1059241, яку добровільно видала ОСОБА_9 , змиви з рук ОСОБА_9 разом із контрольним зразком, які поміщені до спецпакету НПУ SUD 1059242, фольгові згортки із залишками нашарування порошкоподібної речовини, які поміщені до поліетиленового пакету, який поміщений до спецпакету НПУ SUD 2077677, дві пластикові трубочки із залишками порошкоподібної речовини, які поміщені до спецпакету НПУ SUD 2077674, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, залишити в камері зберігання.

Арешти, накладені на речові докази на підставі ухвал слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2021 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 8172 (вісім тисяч сто сімдесят дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок витрат на залучення експертів.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засуджений, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було под ано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: