ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/330/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Вбивство через необережність
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
законного представника
обвинуваченого - ОСОБА_9
потерпілої - ОСОБА_10
представника потерпілої - ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 захисника ОСОБА_11 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою освітою, студента ХПЄТЛ №3, не одруженого, не судимомого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання з урахуванням положень ст.102 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 86 КК України та п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» - звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного цим вироком покарання за ч. 1 ст. 119, ст.102 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування спричиненої злочином матеріальної шкоди суму у розмірі 3557 ( три тисячі п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 38 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди суму у розмірі 300000 (триста) тисяч гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , понесені останньою витрати на правову допомогу у розмірі 31100 (тридцять одна тисяча сто ) гривень.

Згідно вироку 02.08.2016 приблизно о 22 годині, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи в сквері на майдані Фейєрбаха, 12, в м. Харкові в компанії своїх друзів, познайомився з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході спілкування, між неповнолітнім ОСОБА_7 та його знайомим неповнолітнім ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з одного боку та ОСОБА_13 з іншого боку, виник конфлікт з приводу того, що ОСОБА_13 образив дівчину ОСОБА_14 . В подальшому, виниклий конфлікт переріс в бійку між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . В цей час, ОСОБА_12 бажаючи захистити свого знайомого ОСОБА_13 від протиправних дій ОСОБА_14 , направився в їх бік, на що неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з ОСОБА_14 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , діючи з необережностю у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_12 , хоча повинен був і міг передбачити настання зазначених наслідків, діючи умисно, усвідомлюючи, що ОСОБА_12 через стан алкогольного сп`яніння не в повному обсязі здатен контролювати свої дії, зі значною силою наніс останньому один удар стопою правої ноги в область грудної клітини, від якого відбулося падіння ОСОБА_12 на бруківку із наданням тілу прискорення та послідуючий удар скронево -тім`яно-потиличною частиною голови потерпілого по бруківці тротуару.

В результаті нанесеного удару та послідуючого падіння потерпілого ОСОБА_12 з ударом скронево -тім`яно-потиличною частиною голови по бруківці тротуару, останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №46/246-Ат/16 від 17.10.2016 було завдано тяжке тілесне ушкодження у виді травми голови з наявністю забитої рани і садна на губах, осередок кровоподтечності м`яких тканин на межі тім`яної, потиличної і скроневої області з права, крововиливів під тверду і в м`яку мозкові оболонки, осередка контузії стволового відділу головного мозку, забиття головного мозку. З отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_12 02.08.2016 був доставлений до КЗОЗ ХМКЛШНМД ім. О.І.Мещанінова.

13.08.2016 не приходячи до тями ОСОБА_12 , знаходячись в КЗОЗ ХМКЛШНМД ім. О.І.Мещанінова внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер. Причиною смерті ОСОБА_12 відповідно до висновку експерта №46/246-Ат/16 від 17.10.2016 стала важка черепно-мозкова травма, що ускладнилася в своєму перетку набряком-набуханням головного мозку, вторинним ішемічним розм`якшенням речовини головного мозку, двосторонньої бронхопневмонією. Травма голови виникла від впливу тупих твердих предметів, могла виникнути внаслідок нанесення удару стопою правої ноги в грудну клітину потерпілого з послідуючим падінням на тверду поверхню, з контактом скронево -тім`яно-потиличною часткою.

В апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_11 посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При цьому зазначає, що мала місце неповнота судового розгляду, яка полягала полягає у фактичному залишенні судом недослідженими обставин наявності причинно-наслідкового зв`язку між настанням смерті ОСОБА_12 і спричиненням йому численних ударів в ділянку голови, від яких могла настати його смерть, що унеможливило прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Так судом безпідставно та необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання автора апеляційної скарги від 26.11.2019 року про призначення повторної судово-медичної експертизи, яка мала дати відповідь на запитання від яких саме травмуючи дій - від удару головою при падінні загиблого чи від завдання йому чисельних ударів по голові, дійсно утворилась ЗЧМТ, яку в результаті побиття отримав ОСОБА_12 , що необхідно для вірної кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Крім того, на думку автора апеляційної скарги суд безпідставно відмовив у йогО клопотанні про повернення обвинувального акту, який не відповідав вимогам ст. 291 КПК України.

Також, на думку автора апеляційної скарги під час розгляду даного кримінального провадження мала місце Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження знайшла своє вираження у тому, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Зокрема, судом досліджено протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 від 16.08.2016 року та проведену з урахуванням зазначеного у ньому механізмі завдання ОСОБА_7 ударів загиблому ОСОБА_12 судово-медичну експертизу (висновок експерта №43/246-Ат/16).

Відповідно до даних вказаного слідчого експерименту, ОСОБА_7 , стоячи на відстані 1 метра від загиблого, наніс йому один удар правою ногою в область грудної клітини, внаслідок чого останній упав спиною на бруківку та вдарився потилицею. Після падіння загиблий не підіймався, а ОСОБА_7 одразу підійшов до нього і наніс один удар правою ногою по обличчю, а потім стрибнув стопами обох ніг йому на обличчя, а ОСОБА_14 вдарив загиблого ногою у вухо.

В той же час згідно висновку експерта №43/246-Ат/16: «Травма головы образовалась от воздействия тупых твердых предметов, могла возникнуть при обстоятельствах, на которые ссылается свидетель ОСОБА_15 при проведении следственного эксперимента от 16.08.16г, имеет признаки тяжкого телесного повреждения».

Разом з цим, судом у вироку не наведено жодних мотивів не врахування вказаних доказів при кваліфікації діяння, вчиненого обвинуваченим.

Також суд критично оцінив покази свідка ОСОБА_13 , який у суді показав, що обвинувачений наніс кілька ударів по голові загиблого, не взявши їх до уваги з тих підстав, що він товаришував із загиблим та також отримав тілесні ушкодження в ході подій 02.08.2016 року.

До того ж, висновок суду про значення для розгляду справи результатів допиту у суді експерта ОСОБА_16 , викладений у судовому рішенні, містить істотні суперечності, оскільки допитаний експерт не підтвердив висновки проведених ним судово-медичних експертиз, а фактично підтвердив наявні у висновках суперечності та протиріччя щодо механізму отримання загиблим ЗЧМТ та травмуючих дій обвинуваченого, від яких вони виникли, фактично підтвердивши необхідність призначення повторної/додаткової судово-медичної експертизи.

Також, на думку автора апеляційної скарги мало місце неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Так на думку автора апеляційної скарги судом була дана невірна кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.І ст. 119 КК України, а не за ч.2 ст. 121 КК України - спричинення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В ході судового слідства було допитано свідка ОСОБА_13 , який показав, що бачив як обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари вже лежачому на землі ОСОБА_12 .

Ідентичні покази надано як самим ОСОБА_13 так і свідком ОСОБА_15 в ході проведених із ними слідчих експериментів.

Наведене свідчить що свідчить уже про наявність у обвинуваченого умисної, а не необережної форми вини, оскільки ОСОБА_7 передбачав суспільно-небезпечні наслідки, які могли настати від ударів взутою ногою по голові людини, а тому і відповідальність за скоєний злочин він мав понести за ч.2 ст.121 КК України.

В апеляційній скарзі також порушується питання про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що протягом досудового розслідування та судового розгляду справи, який тривав більше 3-х років, обвинувачений ОСОБА_7 фактично не визнавав себе винним у вчиненні злочину, намагаючись перекласти свою провину на ОСОБА_14 , та навіть жодного разу не попросив вибачення у матері загиблого - ОСОБА_10 , яку залучено до провадження в якості потерпілого.

Таким чином, в його суб`єктивному ставленні до вчиненого злочину, відсутнє щире каяття ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, законного представника які заперечували проти апеляційної скарги, потерпілої та її представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 було висунуте обвинувачення лише за ч.1 ст.119 КК України, яке розглядалось місцевим судом та за яким було ухвалено вирок.

Відповідно до положень ч.3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Під час розгляду даного провадження судом першої інстанції прокурор висунуте обвинувачення в порядку ст. 338 КПК не змінював.

Тобто місцевий суд був позбавлений процесуальної можливості ухвалювати будь-яке рішення що погіршує становище обвинуваченого в порівнянні із висунутим йому органом досудового розслідування обвинуваченням.

В апеляційній скарзі її автор зазначає про неправильну оцінку судом доказів на підтвердження вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119, натомість вважаючи, що сукупність цих доказів підтверджує вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст. 121 КК України.

Між суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 404 КПК України не має права розглядати та давати оцінку щодо обвинувачення, яке не було висунуте в суді першої інстанції.

Щодо вимоги апеляційної скарги скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Між тим на жодну з них в апеляційній скарзі посилань не міститься.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи, що її доводи не ґрунтуються на законі.

Крім того під час апеляційного розгляд стороною захистку в особі захисника ОСОБА_8 за згодою обвинуваченого заявила клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, та законного представника які підтримали заявлене клопотання, потерпілу та її представника, які вважали обов`язком суду задовольнити клопотання у разі згоди із кваліфікацією дій ОСОБА_7 колегія суддів приходить до наступного.

Апеляційним судом роз`яснено ОСОБА_7 , підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою.

Обвинувачений ОСОБА_7 наполягав на першочерговості розгляду його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Виходячи з положень закріплених у ч.4 ст.286 КПК України -суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 119 КК України скоєно ОСОБА_7 02.08.2016 року.

Таким чином, наразі сплинув п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 119 КК України.

Відтак колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 119 КК України у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до вимог ст.49 КК України, що відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.284 КПК України, яка вказує, що кримінальне провадження закривається судом - у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. п.1ч.2 ст.284;404;405;417;418;419 КПК України, ст. 49 КК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 захисника ОСОБА_11 -залишити без задовлення.

Клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 119 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді