В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засіданні ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002894 від 28 квітня 2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 27.04.2020 року приблизно о 21 год. 15 хв., ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_7 зайшли всередину під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_2 .

Того ж дня, близько 21 год. 19 хв. до вказаного під`їзду зайшов потерпілий ОСОБА_4 , після чого направився до свого помешкання. У вказаний час, перебуваючи на сходовій клітині між 1-им та 2-им поверхом під`їзду вказаного будинку, між потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 почалась словесна перепалка, в ході якої у останнього виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, і свідомо допускаючи настання тяжких наслідків, перебуваючи у тамбурі під`їзду вказаного будинку, взяв до рук розкладний ніж та, тримаючи його у правій руці, наніс одне ножове поранення в область живота потерпілого ОСОБА_4 .

В результаті вказаних дій, потерпілий ОСОБА_4 отримав проникаюче колото-різане поранення живота справа, з яким останнього було госпіталізовано до КМКЛ ШМД за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3.

Згідно Висновку експерта № 042/1-621-2020 від 10.06.2020-15.06.2020 при зверненні за медичною допомогою 27.04.2020 о 21 год. 28 хв. у ОСОБА_4 мало місце проникаюче колото-різане поранення живота справа.

Таким чином, між подіями 27.04.2020 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_4 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

За ступенем тяжкості вищевказане проникаюче колото-різане поранення живота справа відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), згідно п. 2.1.3 к, о «Правил».

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не визнав повністю. Зазначив, що 27 квітня 2020 року він протягом дня перебував вдома, лише ввечері, біля 22 години він вийшов в аптеку за ліками. Вказана аптека знаходиться навпроти дому потерпілого. Коли він вийшов із аптеки, то вирішив подивитись, що трапилось біля під`їзду потерпілого. Він підійшов до свого знайомого ОСОБА_8 на прізвисько « ОСОБА_9 », на лавці сидів потерпілий та біля нього стояла жінка. ОСОБА_8 йомо повідомив, що підрізали чоловіка. Коли він вже повертався до дому, його зупинили поліцейськи оглянули, сфотографували та відпустили. Також, обвинувачений повідомив суду, що в той день с ОСОБА_10 не бачився, та йому невідомо чому останній його обмовляє.

Під час дослідження речових доказів у судовому засіданні 17 листопада 2020 року підтвердив, що вилучені речі належать йому та він був одягнений саме в них 27 квітня 2020 року. Також назвав суду номер телефону, яким тоді користувався: .

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що ввечері повертався із вет. клініки із собакою, коли побачив, що двоє невідомих йому хлопців зайшли в під`їзд будинку де він проживає. Коли він зайшов в під`їзд, то зрозумів, що вказані особи перебувають на другому поверсі. Він піднявся ліфтом на третій поверх та звідти почав спускатись до них, щоб з`ясувати що останні роблять в під`їзді. Зрозумілої відповіді він не почув, тому почав їх виганяти з під`їзду. Між ними почалась сварка. Коли вони спустились на перший поверх, хлопці були у тамбурі та ОСОБА_6 тримав двері. Через те, що в тамбур проскочила собака потерпілого, він намагався відкрити двері. Йому це вдалось, коли перший хлопець відкрив двері під`їзду, він ввалився у тамбур та на щось наштовхнувся. Біля нього був лише ОСОБА_6 , а інший хлопець в цей час був значно попереду. Хлопці вийшли та пішли. Він вийшов за ними та відчув, що поранений, та через домофон повідомив це родині та сів на лавці.

Підтвердив судові, що впевнено у залі суду впізнає обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу яка завдала йому удару ножем. А саме, зазначив, що в тамбурі він навалився на нього, та саме в цей момент відчув удар (укол). Саме ОСОБА_6 був перед ним, ОСОБА_10 був значно позаду ОСОБА_6 та взагалі був спиною, бо виходив. Впізнає ОСОБА_6 за статурою, рисами обличчя та зубами.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав суду, що 27 квітня 2020 року у вечірній час він зустрівся із ОСОБА_6 , останній йому запропонував зайти до його знайомого, вони зайшли в під`їзд. Він лишився на першому поверсі, а ОСОБА_6 піднявся ліфтом вище.

Через декілька хвилин до під`їзду зайшов потерпілий із собакою та через кілька хвилин він почув сварку між потерпілим та ОСОБА_6 . Зокрема, потерпілий кричав, щоб вони виходили з під`їзду. В цей час він побачив, що ОСОБА_6 спускається, а за ним йде потерпілий. Вони затримались у тамбурі, а потім вийшли на вулицю. Особисто він потерпілому жодних ударів ножем чи будь-яким предметом не наносив. Він виходив першим, позаду був ОСОБА_6 , а потерпілий йшов за ОСОБА_6 . Також підтвердив відомості, відображені під час проведення слідчого експерименту за його участі.

Крім того, підтвердив суду, що ОСОБА_6 на той час користувався телефоном із номером НОМЕР_1 , а сам свідок ОСОБА_7 телефоном з номером НОМЕР_2 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав суду, що був вдома, коли в кімнату зайшла мама та повідомила, що батька підрізали та потрібно спуститись. Коли вони вийшли, батько сидів на лавці, притримуючи рану на животі рукою. Він викликав швидку та поліцію. Також зазначив, що біля під`їзду облаштована камера з датчиком руху, доступ до перегляду якої мають всі мешканці під`їзду. Вказаний доступ він після події надав слідчому. Особисто він, переглядаючи вказане відео бачив, як виходять два чоловіки, а за ними його батько. Також показав суду, що відео з камери відеоспостереження зберігається на сервері, доступ до якого є у нього, як у мешканця вказаного будинку та він надав вказане відео слідчому на його усний запит.

Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Як вбачається з протоколу огляду місця події, від 27 квітня 2020 року та долученої фототаблиці (т. 1 а.с. 63-65), проведеного слідчим Дніпровського управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 , за участі понятих було оглянуто ділянку місцевості біля 4 під`їзду по Миколайчука, 6 в місті Києві, та під`їзд, під час якого виявлено плями речовини бурого кольору та вилучено змиви.

Відповідно до протоколу огляду місця події, від 27 квітня 2020 року та долученої фототаблиці (т. 1 а.с. 66-68), проведеного слідчим Дніпровського управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_13 , за участі понятих в приміщенні КМЛШМД, за адресою: м.Київ, вул. Братиславська, 3, було оглянуто речі потерпілого з плямами бурого кольору.

Відповідно до висновку експерта № 042/1-621-2020 від 10.06.2020-15.06.2020 при зверненні за медичною допомогою 27.04.2020 о 21 год. 28 хв. у ОСОБА_4 мали місце наступні тілесні ушкодження:

- колото-різана рана на передній черевній стінці справа на рівні та в 4 см вправо від пупка, розмірами 2х0.5 см, з рівними краями та гострими кутами, з рановим каналом, що відходить від неї, по ходу якої перетинаються підшкірно-жирова клітковина, м`язи, пристінкова очеревина та ушкоджується тонка кишка на відстані 1.5 м від зв`язки Трейца, крововилив у черевну порожнину (до 500 мл крові з домішками тонкокишкового вмісту) проникаюче колото-різане поранення живота справа.

Локалізація та характер вищевказаних ушкоджень, які містяться у медичній документації, з урахуванням обставин справи в тому числі і часових даних у своїй сукупності дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворились внаслідок однократної травмуючої дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивості (до якого відносить клинок ножа), могли утворитись в термін, вказаний у постанові, тобто, 27.04.2020 року.

Таким чином, між подіями 27.04.2020 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_4 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Враховуюче вищевказане, за ступенем тяжкості вищевказане проникаюче колото-різане поранення живота справа відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), згідно п. 2.1.3 к, о «Правил». (т. 1 а.с. 77-82).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24 червня 2020 року, потерпілий ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_6 , як особу яка 27 квітня 2020 року нанесла йому тілесне ушкодження за рисами обличчя, його формою, станом зубів та статурою (т. 1 а.с. 83-86).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24 червня 2020 року, свідок ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_6 , як особу яка 27 квітня 2020 року перебувала за адресою: м. Київ, вул. Миколайчука, 6 за рисами обличчя, формою скул та розташуванням очей. (т. 1 а.с. 87-88).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 24 червня 2020 року за участі свідка ОСОБА_7 , останній в присутності понятих, із застосуванням технічних засобів фіксації на відеокамеру «Panasonic», на місці детально показав та розказав щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, про конфлікт, який відбувся у під`їзді між ним та потерпілим, а потім між обвинуваченим та потерпілим та про ніж, який бачив в руках у ОСОБА_6 (т.1 а.с. 87-94). Відео зі слідчим експериментом було переглянуто у судовому засіданні, в тому числі у присутності свідка.
Згідно протоколу перегляду відеозапису від 29 травня 2020 року старший слідчий Дніпровського УП ГУНП в м. Києві у приміщенні службового кабінету №327 провів огляд оптичного диску із відеозаписами з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 120- 132).
Згідно протоколу обшуку від 24 червня 2020 року, який було проведено на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року було проведено обшук приміщення квартири де проживає ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено мобільний телефон «LG» (номер телефону НОМЕР_3 ), розкладний ніж, одяг, шкіряну сумку та кросівки (т. 1 а.с. 143-146).
Вказані речі, були визнані речовими доказами та під час розгляду справи у суді оглянуті у судовому засіданні (т. 1 а.с. 147-148).
Згідно протоколу обшуку від 24 червня 2020 року, який було проведено на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року було проведено обшук приміщення квартири де проживає ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого було вилучено мобільний телефон «Samsung» та одяг (т. 1 а.с. 151-161); (т. 1 а.с.221).
Вказані речі, були визнані речовими доказами та згідно розписки ОСОБА_7 були йому повернуті 01.07.2020 року (т. 1 а.с. 161).

Про порушення вимог ст. 104-106, 223 КПК України сторони кримінального провадження не повідомляли.
Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Судом були досліджені ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2020 року, згідно якої було надано тимчасовий доступ до документів, що перебувають у володінні Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, а саме можливість вилучення оригіналу медичної карти стаціонарного хворого потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за наявності рентген-знімків/ знімків СКТ (спіральної комп`ютерної томографії) останнього, для проведення судово-медичної експертизи (т. 1 а.с. 70-72); протокол тимчасового доступу до речей і документів із описом вилучених документів (т. 1 а.с. 76).
Таким чином, зазначений висновок суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Щодо протоколу пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_4 , показань обвинуваченого та потерпілого та свідка ОСОБА_7 суд зазначає наступне.
Так, ОСОБА_6 не був особою, яку застали під час вчинення злочину, не було сукупності очевидних ознак на його тілі, одязі чи на місці події, які б вказували на те, що саме він щойно спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 . ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України взагалі не затримували, а письмове повідомлення про підозру у відповідності до ст. 278 КПК України було йому вручено о 18 годині 03 хвилини, а отже, і обов`язок участі з цього моменту захисника виник саме після впізнання його ОСОБА_4 о 12 годині 11 хвилин.
Крім того, у вступній частині протоколу зазначено, що під час цієї слідчої дії здійснювалась відеофіксація за допомогою камери «Panasonic», були залучені поняті. Відео цієї слідчої дії було переглянуто у судовому засіданні. Зокрема судом встановлено, що слідчим було з`ясовано прикмети чи ознаки, за якими особа може впізнати особу, яка підлягає впізнанню та порушень вимог ст. 228 КПК України які могли тягнути за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, відповідно до ст. 87 КПК України не встановлено. (т. 1 а.с. 83-86).
Даючи оцінку протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотоснімками від 24 червня 2020 року, згідно якого свідок ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_6 , як особу яка 24.04.2020 року знаходилась за адресою: м. Київ, вул. Миколайчука, 6, суд зазначає, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено. Так само не передбачено й обов`язковості обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками. Саме такий висновок міститься у постанові ККС ВС у справі № 742/2200/19 (провадження № 51-2565км20).

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив сам факт та результати вказаної слідчої дії і однозначно ствердив, що саме ОСОБА_6 є тією особою, котра завдала йому удару ножем, оскільки хоч він і не бачив самого удару він його відчув та в той момент біля нього нікого окрім ОСОБА_6 не було.

Щодо телефонних дзвінків та проведеного аналізу інформації від оператора мобільного зв`язку щодо номеру телефону НОМЕР_3 , яким на той час користувався обвинувачений, суд зазначає, що обвинувачений підтвердив суду, що саме цим номером він користувався та не заперечував, що перебував поблизу будинку потерпілого, оскільки перебуваючи цілий день вдома, прийшов до аптеки поруч з домом потерпілого біля 10 години.

Даючи оцінку, переглянутому відео з камер відеоспостереження за адресою: м. Київ, вул. Миколайчука, 6 та Дніпровська Набережна, 11 суд зазначає, що відеозапис з камер збережений на СD-R диску, надано органу досудового розслідування добровільно. Згодом постановою слідчого зазначений оптичний носій був визнаний речовим доказом у цьому кримінальному провадженні. Добровільність надання диску з відеозаписом підтверджується також і наданими прокурором в суді запитом т.в.о. начальника слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, з якого вбачається, що копію відеозапису надано добровільно 28 квітня 2020 року (т. 1 а.с. 202).

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Саме такий висновок міститься у постанові ККС ВС від 02.10.2019 р. у справі № 159/2377/17 (провадження № 51-4466км18).

Натомість суд погоджується із доводами сторони захисту, що висновки зафіксовані слідчим у протоколі перегляду відеозапису щодо встановлення осіб на цих відео не відповідають тій якості, оскільки під час перегляду відео у судовому засіданні встановлено, що на них неможливо ідентифікувати як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 . Саме з цих міркувань, через якість вказаного відео, задля розгляду справи в розумні строки судом було відмовлено у призначенні портретної експертизи.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 26 КПК) сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено КПК. Суди у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини, враховуючи належність та допустимість доказів, досліджених в судовому засіданні, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом.
Доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення під час обшуку у ОСОБА_6 не було знайдено знаряддя злочину, на його речах жодних слідів крові виявлено не було, суд сприймає, проте вважає що обвинувачений мав достатньо часу знищити їх.
За таких умов, враховуючи викладене, до тверджень обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував свою причетність до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , та що він проходив поруч у аптеку, не знайшовши відповідної біля будинку де проживає, суд ставиться критично оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами.
Під час судового розгляду свідок ОСОБА_7 підтвердив суду, що дійсно 27 квітня 2020 року він та ОСОБА_6 зайшли у під`їзд будинку АДРЕСА_2 де між ними та потерпілим ОСОБА_4 виник конфлікт, останній почав їх виганяти. ОСОБА_7 вийшов першим, потім ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_6 виходив з під їзда, то тримав ніж.
Потерпілий ОСОБА_4 впевнено вказав на раніше йому не знайомого ОСОБА_6 , як під час пред`явлення особи для впізнання в порядку ст. 228 КПК України, так і протягом усього судового засідання, як на єдину можливу особу, яка могла заподіяти йому колото-різане поранення живота.
Причин для обмови ОСОБА_6 і свідком, з яким останній був знайомим, і потерпілим, з яким знайомий не був, взагалі, суд не встановив, та не має підстав не довіряти їхнім показанням. Покази ОСОБА_6 що до вказаного злочину може бути причетний знайомий ОСОБА_7 суд не сприймає, оскільки вони жодним чином не підтверджені та спростовані дослідженими доказами.

Покази усіх свідків та потерпілого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву. Більш того, вони цілком кореспондуються із дослідженими вище доказами.
Мотивом вчинення злочину стали неприязні відносини до потерпілого, оскільки вчинення злочину відбулось на ґрунті конфлікту між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 , який намагався вигнати обвинуваченого з підїзду, після чого ОСОБА_6 завдав йому удару ножем.
Отже, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Обставини, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого та обставини, згідно ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря - нарколога із діагнозом розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності. (т. 1 а.с. 170-171), має місце проживання, раніше не судимий, його соціальні зв`язки, позицію прокурора та потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій.
Крім того, судом враховано, що відповідно до Висновку судово- психіатричного експерта №372 від 09.07.2020 року, в період часу до якого відноситься діяння, ОСОБА_6 виявляв ознаки «Синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів» і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (наявний у підекспертного психічний розлад сформувався приблизно з 2012 року); за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
За своїм психічним станом ОСОБА_6 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, потребує лікування наркотичної залежності на добровільних засадах (т. 1 а.с. 163-166).
Відповідно до Досудової доповіді, складеної старшим інспектором Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_14 24.09.2020 року, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (т. 1 а.с. 190-195).
Отже, враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у межах, установлених санкцією ст. 121 ч. 1 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненні нових злочинів, у виді позбавлення волі.

Суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин проти особи, об`єктом посягання якого є здоров`я людини, яке відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, серед інших визнано найвищою соціальною цінністю та приймає до уваги характер і спосіб скоєного кримінального правопорушення, а тому підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані

Щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , слід зазначити, що після отримання обвинувального акту головуючим суддею, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину проти здоров`я особи, обставини вчинення, у зв`язку з ухваленням рішення про призначення ОСОБА_6 реальної міри покарання, з метою забезпечення виконання вироку, оскільки обвинувачений вже ухилявся від суду, у зв`язку із чим суд надавав дозвіл на його затримання, до набрання вироком законної сили, слід обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту затримання. Рішення суду щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до ст. 205 КПК України підлягає негайному виконанню
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення - 26 липня 2021 року (один день), (т. 3 а.с. 12-13).
Процесуальні витрати за проведення експертиз відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

До набрання вироком законної сили, обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту затримання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення - 26 липня 2021 року (один день), (т. 3 а.с. 12-13).
Речові докази:
-мобільний телефон LG, предмет, схожий на ніж, кофту, куртку, шкіряну сумку, кепку, кросівки (квитанція 015506) повернути ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 147-148);

-мобільний телефон Samsung, куртку, кофти, які передані свідку ОСОБА_7 залишити у володінні ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 159-161).

-CD-R та DVD-R диски зберігати при матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.с. 141-142).

Вирок суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_15