ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 766/1300/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/115/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
іменем України

25 січня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Копані Цюрупинського району Херсонської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,
засудженого: вироком Апеляційного суду Херсонської області від 15.12.2010 року за п.10 ч.2 ст.115, ч.1 ст.122, ч.4 ст.152, ч. 3 ст.153, ч.2 ст.185, ст. 70 КК України на 15 років позбавлення волі.
початок строку: 25.08.2008, кінець строку: 13.03.2022.

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції вказав про те, що засуджений ОСОБА_8 10 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог утримання у місцях попереднього ув`язнення та позбавлення волі. На даний час стягнення, що були накладені на нього погашені, проте вказане характеризує особу засудженого. Раніше ОСОБА_8 притягувався до кримінальної відповідальності, зараз відбуває покарання за вчинення умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень проти життя особи та проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, звільнявся від відбування покарання згідно із Законом України "Про амністію", проте, це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 вказує про незаконність ухвали суду першої інстанції та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки характеризується позитивно, переведений до дільниці соціальної реабілітації, що вказує про відсутність в його поведінці небезпечних проявів. Вину у вчиненні злочинів визнає та розкаюється. Крім того, апелянт зауважує про те, що ОСОБА_8 сумлінно ставиться до праці, дотримується правил трудового розпорядку, залучений до праці в умовах колонії, має понад 20 заохочень, дисциплінарні стягнення погашені в 2015 році. Строк невідбутої частини покарання є незначним.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала свої апеляційні вимоги, просила їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до усталеної судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів справи та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в ДУ «Північна виправна колонія №90» засуджений ОСОБА_8 має 18 заохочень, до цього, утримуючись у місцях попереднього ув`язнення 2 рази заохочувався адміністрацією установи, 10 разів порушував умови утримання в місцях попереднього ув`язнення та позбавлення волі, за що до нього було застосовані стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Згідно наданої характеристики, засуджений ОСОБА_8 01.07.2020 переведений до дільниці соціально реабілітації. З представниками адміністрації установи ввічливий, тактовний. На заходи виховного впливу реагує правильно, робить висновки. Зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує у належному стані. Роботи з благоустрою відділення та установи виконує. За характером врівноважений, не схильний до створення конфліктних ситуацій. Свою вину у скоєному злочині визнає, розкаюється. На профілактичних обліках не перебуває. У колективі засуджених спілкується із засудженими різної спрямованості. Підтримує зв`язок з близькими родичами шляхом листування, передач. Згідно вироку суду має позов у сумі 135 098 грн. 27 коп., але постанови про відкриття виконавчого провадження до установи не надходило. В матеріалах справи наявні відомості щодо його періодів працевлаштування за час відбування покарання.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що наявні підстави для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до ОСОБА_8 , оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Так, 14.05.2020 ОСОБА_8 відмовлено в застосуванні заохочувальної пільги у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення;

Згідно із ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

З наданої характеристики з установи виконання покарань, довідки про заохочення та стягнення, довідки про заробітну плату випливає, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Північна виправна колонія №90» з 06.04.2012. За весь час відбування покарання отримав 18 заохочень, при цьому під час утримання в місцях попереднього ув`язнення та відбування покарання 10 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог утримання. З довідки щодо нарахування заробітної плати вбачається, що ОСОБА_8 працевлаштований. З 01.07.2020 засуджений знаходиться на дільниці соціальної реабілітації.
Згідно із матеріалами справи, засуджений ОСОБА_8 відбув необхідну частину строку покарання, що забезпечило розгляд питання про застосування положень ст.81 КК України за рахунок зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання згідно із ст.72 КК України.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення умисних злочинів, в тому числі особливо тяжких, передбачених п.10 ч.2 ст.115, ч.1 ст.122, ч.4 ст.152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.185 КК України.

Зі змісту матеріалів справи випливає, що раніше ОСОБА_8 притягувався до кримінальної відповідальності, був звільнений від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію», однак застосування положень вказаного закону до ОСОБА_8 не сприяло його виправленню.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , є непереконливими враховуючи відомості про особу засудженого ОСОБА_8 в цілому.

Не приймаються до уваги доводи захисника про те, що останнє стягнення було застосовано у 2015 році, оскільки обставини неодноразового притягнення ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності за весь час відбування покарання не свідчать про наявність позитивного процесу змін в особистості засудженого, що не дає достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 довів своє виправлення.

Посилання апелянта на те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, зокрема, що ОСОБА_8 понад 20 разів заохочувався, не свідчать про достатність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення, оскільки сумлінне виконання обов`язків та дотримання правил поведінки відповідно до вимог ст.107 КВК України є обов`язком засудженого і саме по собі не доводить обставини виправлення засудженого.

Крім того, обставини неодноразового порушення засудженим вимог режиму утримання не дають підстав дійти висновку про стабільність його правослухняної поведінки за весь час відбування покарання.

Не заслуховують на увагу доводи захисника про те, що обставини переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації свідчать про відсутність небезпечних проявів у його поведінці, оскільки ці відомості не доводять наявність правових підстав для застосування умовно-дострокового звільнення. Факт переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації свідчить про те, що засуджений лише стає на шлях виправлення, вказане регламентовано положеннями ст.101 КВК України.

Позитивні відомості про особу ОСОБА_8 , зокрема про його працевлаштування в умовах відбування покарання, ще не свідчать про те, що він довів своє виправлення, та, зважаючи на характеристику особи в цілому, не мають достатнього ступеня доведеності обставин, які мають бути прийняті до уваги для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Не відповідають засадам ст.81 КК України посилання апелянта на те, що залишився незначний строк невідбутої частини покарання у засудженого ОСОБА_8 ..

Наведені вище обставини в їх сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до положень ст.81 КК України.

А тому процес змін в особистості засудженого ОСОБА_8 за весь час відбування покарання, ще не свідчить про його виправлення.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів, та не приймає до уваги доводи захисника, які фактично обґрунтовані тими же обставинами та відомостями про особу засудженого, які були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4