Номер провадження: 11-кп/813/1855/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2021 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кодима, Кодимського району, Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, раніше працюючого ревізоровом ТОВ «АКС-Одеса», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Вищевказаним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 4, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК Українита йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років із конфіскацією майна.

Строк початку відбуття покарання ОСОБА_7 відраховано з моменту його фактичного затримання, тобто з 23.09.2020 до моменту набрання вироком суду законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 1015510 грн., в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «АКС-Одеса» в особі ОСОБА_10 - 69400 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення, а також 1500 гривень витрати на правову допомогу.

Витрати на залучення експертів по кримінальному провадженню стягнуто з ОСОБА_7 у розмірі 22064,95 грн. в дохід держави.

Арешт накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси скасовано та повернуто власникам.

Паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; свідоцтво про народження № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; посвідчення ревізора на ім`я ОСОБА_7 ; закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_7 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_11 , диплом бакалавра на ім`я ОСОБА_7 , кредитні договора на ім`я ОСОБА_7 та квитанції, що упаковано в уніфікований полімерний пакунок №ЕХРТ0204781, банківські картки в кількості 5 штук, інші квитанції, документи, чеки, що упаковані в уніфікований полімерний пакунок №ЕХРТ0204784 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому що, 23.09.2020 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами з аптеки, яка належить ТОВ «АКС-Одеса» за адресою м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 33.

Так, 23.09.2020 о 03 годині 18 хвилин ОСОБА_7 прибув до аптеки на автомобілі марки «Chevrolet Aveo» чорного кольору, д/н НОМЕР_5 , підійшов до вхідних дверей і подзвонив у дзвінок, звідки вийшла раніше невідома йому фармацевт ОСОБА_12 . Пред`явивши останній посвідчення ревізора ТОВ «АКС-Одеса», ОСОБА_7 повідомив, що прибув з метою перевірки та інкасації грошових коштів, на що ОСОБА_12 безперешкодно надала доступ до приміщення, після чого підвела його до сейфу, відчинивши який, надала грошові кошти в сумі 69 тисяч 400 гривень та пройшла з ОСОБА_7 до службового приміщення аптеки.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_7 о 03:30 год., знаходячись поруч з ОСОБА_12 за допомогою заздалегідь заготовленого ножа чорного кольору, який тримав у правій руці, з особливою жорстокістю, умисно наніс множинні проникаючі колото-різані рани грудей: рани, які проникають в ліву плевральну та в черевну порожнини, з ушкодженням лівої легені, лівого купола діафрагми, лівої частки печінки, селезінки, передньої стінки шлунка; рана, яка проникає в черевну порожнину, з ушкодженням тонкої кишки; рана, яка проникає в ліву плевральну порожнину, з ушкодженням лівої легені; рани, які проникають в черевну порожнину, з ушкодженням правої частки печінки; рана, яка проникає в праву плевральну порожнину, з ушкодженням нижньої частки правої легені та поверхневим ушкодженням правого купола діафрагми; рана, яка проникає в праву плевральну та в черевну порожнини, з наскрізним ушкодженням правого купола діафрагми та ушкодженням правої частки печінки.

Крім того наніс множинні колото-різані та різані рани живота: рани поверхневі, які не проникають у черевну порожнину; рани, які проникають в черевну порожнину, по ходу яких є ушкодження петель та брижі тонкої кишки; рани які проникають в черевну порожнину, по ходу яких є ушкодження петель та брижі тонкої кишки, правої частки печінки.

Також наніс множинні колото-різані рани спини: рани, що проникають в забрюшинний простір справа та черевну порожнину, по ходу яких є наскрізне поранення правої нирки; рана, що проникає в черевну порожнину, по ходу якої ушкодження брижі тонкої кишки; рани, які проникають в забрюшинний простір зліва та черевну порожнину, по ходу яких є ушкодження правої нирки.

А також наніс множинні колото-різані та різані рани верхніх кінцівок: поверхнева рана лівого передпліччя; рани лівого передпліччя; рана лівого передпліччя; рана лівого передпліччя; рана внутрішньої поверхні ділянки лівого промене-зап`ясткового суглобу; рани долонної та тильної поверхонь лівої кисті; поверхнева рана зовнішньої поверхні правого ліктьового суглобу; поверхнева рана внутрішньої поверхні ділянки правого промене-зап`ясткового суглобу.

Всі ушкодження у своїй сукупності були небезпечними для життя, призвели до геморагічного шоку і за цим критерієм мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_12 перебуває в прямому причинному зв`язку з множинними колото-різаними та різаними пораненнями грудей, живота, спини та верхніх кінцівок з ушкодженням легенів, діафрагми, печінки, селезінки, шлунку, нирок, тонкої кишки та її брижі з крововиливом у плевральні (по 1000 мл рідкої темно-червоної крові), черевну: (близько 200 г темно-червоних згортків крові та близько 500 мл рідкої частини її) порожнини та заочеревинний простір. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 став геморагічний шок.

Переконавшись, що остання не подає ознак життя та що його дії можуть бути викриті, ОСОБА_7 з наявними грошовими коштами у сумі 69 тисяч 400 гривень зник з місця вчинення злочину.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 зазначив, що в частині кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, а також цивільних позовів вирок не оскаржується. Апеляційна скарга подана в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в зв`язку з тим, що покарання, призначене ОСОБА_7 є явно несправедливим через свою м`якість з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 скоїв особливо тяжкий злочин, та характер його вчинення відносно молодої дівчини, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку;

- у вироку суд не навів переконливих доводів того, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі буде достатнім для його виправлення;

- судом першої інстанції не врахована позиція потерпілого щодо призначення покарання, який просив призначити ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі;

На підставі викладеного, прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_7 покарання за п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оскаржуючи встановлені вироком фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає вищевказаний вирок незаконним в частині призначеного судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в частині вирішення питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим зазначений вирок в цій частині підлягає зміні з огляду на те, що:

- призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції у своєму рішенні жодним чином не мотивував, як саме обставини, що ним враховані як пом`якшуючі, а також те, що він був працевлаштований, характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, публічно вибачився перед потерпілим, впливають на призначення покарання. Про них у вироку зазначено мимохідь, без належного розкриття впливу кожної з них на характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так само як і на призначення на підставі сукупності всіх вищевказаних обставин покарання;

- в ході судового розгляду допущено неповноту та однобічність дослідження відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , яка полягала в тому, що прокурором свідомо не надані, а судом за власною ініціативною не витребувані документи, які містять інформацію щодо особи обвинуваченого, а саме його характеристики, відомості про наявність у нього на утриманні членів сім`ї, малолітньої дитини, а стороні захисту відповідної можливості надати такі документи не надано (у обвинуваченого на утриманні знаходиться троє осіб-інвалідів: мати 1954 року народження, інвалід третьої групи; батько, 1955 року народження, інвалід третьої групи; брат, 1978 року народження, інвалід першої групи; малолітній син, 2016 року народження);

- судом не надано належної оцінки повному визнанню ОСОБА_7 цивільного позову потерпілих, навіть незважаючи на відсутність належного обґрунтування потерпілим ОСОБА_13 розміру завданої моральної шкоди;

- вирішуючи долю речових доказів, в мотивувальній частині вироку суд лише формально послався на те, що у даному питанні застосовуються положення ст. 100 КПК України, разом з цим взагалі не мотивувавши доцільність зберігання частини майна при матеріалах кримінального провадження та їх відношення до кримінального провадження;

- у резолютивній частині абсолютно безпідставно та невмотивовано зазначено про необхідність зберігання в матеріалах кримінального провадження такого майна: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 ; свідоцтво про народження № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 ; посвідчення ревізора на ім`я ОСОБА_7 ; закордонний паспорт на ім я ОСОБА_7 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_11 , диплом бакалавра на ім`я ОСОБА_7 , кредитні договори на ім`я ОСОБА_7 та квитанції, банківські картки в кількості 5 штук, інші квитанції, документи, чеки. Рішення щодо конфіскації чи спеціальної конфіскації даного майна судом не приймалось, висновку про незаконність його отримання у вироку не зазначено, тобто вони не мають жодного доказового значення для кримінального провадження, а його зберігання в матеріалах кримінального провадження суперечить вимогам ст. 100 КПК України, оскільки унеможливлює подальше використання такого майна.

На підставі викладеного захисник ОСОБА_8 вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення ОСОБА_7 покарання за п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі, а також в частині вирішення питання щодо долі речових доказів, а саме: зазначити про необхідність повернення власникам наступного майна після набрання вироком законної сили: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 ; свідоцтво про народження № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 ; посвідчення ревізора на ім`я ОСОБА_7 ; закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_7 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_11 , диплом бакалавра на ім`я ОСОБА_7 , кредитні договори на ім`я ОСОБА_7 та квитанції, що упаковано в уніфікований полімерний пакунок №ЕХРТ0204781, банківські картки в кількості 5 штук, інші квитанції, документи, чеки, що упаковані в уніфікований полімерний пакунок №ЕХРТ0204784. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Для перевірки доводів апеляційної скарги захисник просив повторно дослідити матеріали кримінального провадження, а саме - документи, що містять інформацію про особу обвинуваченого, а також документи, що стосуються вилучення та арешту майна у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор уточнив вимоги апеляційної скарги та просив вирок суду скасувати в частині призначення покарання, постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а в іншій частині залишити без змін. Також прокурор просив відмовити в апеляційній скарзі захисника, як безпідставній.

Обвинувачений та його захисник наполягали на вимогах апеляційної скарги сторони захисту, а в апеляційній скарзі прокурора просили відмовити.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу прокурора, а в апеляційній скарзі захисника просив відмовити.

Представник потерпілих ОСОБА_9 та ТОВ «АСК-Одеса» - адвокат ОСОБА_10 до суду апеляційної інстанції не з`явився, однак надав заяву, в якій просив розглянути апеляційні скарги за його відсутності, апеляційну скаргу прокурора підтримав, в апеляційній скарзі захисника просив відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення (ч. 2 ст. 404 КПК України).
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, однак підлягає зміні в частині вирішення долі речових доказів.
Частиною 2 ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження у судовому засіданні 02.03.2021 обвинувачений ОСОБА_7 визнав повністю свою вину та підтвердив обставини вчиненого ним злочину (т. 1 а.п. 95-98), а суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 надав покази у суді першої інстанції, в яких пояснив обставини вчиненого ним злочину, які відповідають встановленим судом фактичним обставинам.
Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю та корисних мотивів.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
При призначенні покарання, яке ОСОБА_7 має відбувати реально, суд правильно врахував, що він вчинив умисний насильницький особливо тяжкий злочин проти життя людини, характер та кількість завданих потерпілій тілесних пошкоджень, що свідчать про її незвичайні страждання та больові відчуття та особливої суспільної небезпеки.
Окрім того, місцевим судом враховано особу обвинуваченого, а саме те, що він був офіційно працевлаштований, неодружений, до затримання мав постійне місце проживання, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, публічно вибачився перед потерпілим.
Посилання захисника у апеляційній скарзі щодо ненадання оцінки обставинам, які характеризують особу обвинуваченого, а саме наявність у нього на утриманні членів сім`ї, малолітньої дитини, а стороні захисту відповідної можливості надати такі документи не було надано (у обвинуваченого на утриманні знаходиться троє осіб-інвалідів: мати 1954 року народження, інвалід третьої групи; батько, 1955 року народження, інвалід третьої групи; брат, 1978 року народження, інвалід першої групи; малолітній син, 2016 року народження), апеляційний суд бере до уваги та таке право надано стороні захисту, шляхом дослідження вказаних обставин під час апеляційного розгляду скарг прокурора та захисника.

Однак, такі обставини, на думку апеляційного суду жодним чином не можуть вказувати на зниження ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, або взяті судом як обставини, що могли вплинути, з огляду на характер і обставини злочину, на призначення більш м`якого покарання. При цьому, апеляційний суд враховуючи спосіб вчинення злочину та кількість нанесених поранень потерпілій, а також зухвалість самого злочину, мотивацію кримінального правопорушення, а саме корисливий мотив, який переслідував обвинувачений, та за рахунок вбивства молодої людини намагався поліпшити свій матеріальний стан, поряд із доводами апеляційної скарги щодо врахування на утриманні трьох осіб, взагалі не може бути обставиною, яка б могла вплинути на призначення більш м`якого покарання.
Водночас, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку врахував скоєння кримінального правопорушення особою, яка знаходилась у скрутному матеріальному становищі.
Саме зазначені у мотивувальній частині вироку обставини, які як характеризують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і особу обвинуваченого, а також пом`якшуючу обставину у вигляді щирого каяття та відсутність обтяжуючої обставини, дали підстави місцевому суду прийти до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання ближче до максимальної санкції, передбаченої п. 4 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на певний строк та відсутності підстав для призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, на що посилається у своїй скарзі прокурор.
При цьому, в аспекті доводів апеляційної скарги щодо повного визнання ОСОБА_7 цивільного позову потерпілих, навіть незважаючи на відсутність належного обґрунтування потерпілим ОСОБА_13 розміру завданої моральної шкоди, суд першої інстанції врахував також, що відсутні будь-які дані щодо відшкодування завданої моральної шкоди потерпілим, незважаючи на її повне визнання обвинуваченим, як про це зазначає захисник.
Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора з приводу того, що суд першої інстанції не зазначив думку потерпілого при призначенні покарання, проте зазначені обставини враховуються апеляційним судом за результатами розгляду апеляційних скарг.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позиція щодо визначення винному виду та розміру покарання є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 21 лютого 2019 року у справі №742/584/18.
Думка потерпілого щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною при призначенні покарання, окрім того така висловлена позиція не обмежує потерпілого у можливостях подальшого оскарження до суду вищого рівня законності й обґрунтованості вироку у частині вирішення вказаних питань у тому числі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. При цьому, потерпілим вирок у частині призначення покарання обвинуваченому не оскаржувався.
З огляду на вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції прийнято виважене, вмотивоване та обґрунтоване рішення щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, дій обвинуваченого під час та після вчинення злочину, який з місця вчинення злочину зник, позбавлення життя особи, що гарантоване Конституцією України та є найвищою соціальною цінністю держави, вчинене з корисливим мотивом, урахувавши особу обвинуваченого, в тому числі відсутність у нього судимостей, наявність лише позитивних характеристик його особи, визнання своєї вини, був офіційно працевлаштований, неодружений, до затримання мав постійне місце проживання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років буде достатнім для виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення ОСОБА_7 максимальної міри покарання, а доводи захисника про призначення більш м`якого покарання є такими, що не підлягають задоволенню.
Одночасно, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в частині вирішення судом першої інстанції доцільності зберігання частини речових доказів у матеріалах кримінального провадження, знайшла своє підтвердження.
Так, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, в тому числі, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.
Згідно з ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Водночас, відповідно до ч. 6 вказаної статті, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:
1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;
4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.
Частиною 9 зазначеної статті КК України визначено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
При цьому, вироком місцевого суду відносно ОСОБА_7 рішення щодо спеціальної конфіскації не приймалось, окрім того не приймалось і рішення щодо конфіскації таких речових доказів як: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 ; свідоцтво про народження № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 ; посвідчення ревізора на ім`я ОСОБА_7 ; закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_7 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_11 , диплом бакалавра на ім`я ОСОБА_7 , кредитні договори на ім`я ОСОБА_7 та квитанції, що упаковано в уніфікований полімерний пакунок №ЕХРТ0204781, банківські картки в кількості 5 штук, інші квитанції, документи, чеки, що упаковані в уніфікований полімерний пакунок №ЕХРТ0204784.

Вказані речові докази відповідно до мотивувальної частини вироку не містять слідів кримінального правопорушення. При цьому, відповідно до резолютивної частини вироку скасовано арешт на автомобіль марки Chevrolet Aveo, чорного кольору, д/н НОМЕР_5 та ключі від нього, що упаковано в уніфікований полімерний пакунок №INP1007936, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_11 за вироком суду залишено на зберігання в матеріалах кримінального провадження, що на думку апеляційного суду є недоцільним, позбавляє власника ним користуватись.

З огляду на що, апеляційний суд вважає, що вирок від 06.07.2021 підлягає зміні в частині вирішення долі речових доказів, зазначених у апеляційній скарзі захисника.
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині вирішення долі речових доказів.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 408, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2021, яким ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України змінити в частині вирішення питання щодо долі речових доказів.
Викласти абз. 9 резолютивної частини вироку в наступній редакції:
Паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 ; свідоцтво про народження № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 ; посвідчення ревізора на ім`я ОСОБА_7 ; закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_7 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_11 , диплом бакалавра на ім`я ОСОБА_7 , кредитні договори на ім`я ОСОБА_7 та квитанції, що упаковано в уніфікований полімерний пакунок №ЕХРТ0204781, банківські картки в кількості 5 штук, інші квитанції, документи, чеки, що упаковані в уніфікований полімерний пакунок №ЕХРТ0204784 повернути за належністю власникам.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4