КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3693/2021 Категорія КК: ч.3 ст.185 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000708 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року якою до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою с. Круті Горби Таращанського району Київської області, зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , інвалідом дитинства 3-ї групи, з неповною загально-середньою освітою, непрацюючою, на утриманні має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимої,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом,-

за участю прокурора: ОСОБА_11
захисника: ОСОБА_12
особи, щодо якої застосовано примусові
заходи медичного характеру: Сім`ОСОБА_13

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року задоволено клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_14 , погоджене із прокурором Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_15 , про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000708, відомості про яке внесені до ЄРДР 15.04.2021, про вчинення ОСОБА_7 у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч. 3 ст. 185 КК України.
Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Як зазначено в ухвалі суду першої інстанції, в період часу з 07 по 13 квітня 2021 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, приблизно о 12 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебувала у житловому будинку за місцем проживання, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . В цей час, у неї виник умисел, вчинити таємне викрадення готівкових коштів з житлового будинку ОСОБА_16 , який розташований по АДРЕСА_2 . Відразу ж після цього, ОСОБА_7 прибула до господарства за адресою: АДРЕСА_2 , та з метою реалізації свого злочинного задуму, через хвіртку, незачинену на запірний пристрій, пройшла до подвір`я садиби ОСОБА_17 , та виявила, що остання перебуває з тильної сторони житлового будинку на присадибній ділянці. Після цього ОСОБА_7 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно, скориставшись відсутністю у будинку власника та будь-яких інших осіб, які б могли завадити їй вчинити крадіжку, відкрила незачинені на запірний пристрій вхідні двері та проникла в середину житлового будинку ОСОБА_18 .. Будучи всередині вказаного будинку, у одній із кімнат ОСОБА_7 на робочій поверхні стола швейної машинки під скатертиною віднайшла та викрала готівкові кошти в сумі 4000 гривень, купюрами номіналом по 500 гривень. Відразу після цього, ОСОБА_7 в даній кімнаті біля дверей виявила жіночу сумку ОСОБА_17 , в якій знаходився гаманець останньої. При огляді гаманця ОСОБА_7 віднайшла та викрала грошові кошти в сумі 500 гривень, купюрами номіналом по 100 та 200 гривень. З викраденими готівковими коштами в загальній сумі 4500 гривень, ОСОБА_7 через вхідні двері залишила садибу ОСОБА_17 та розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.
Отже, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 завдала ОСОБА_17 майнової шкоди на загальну суму 4500 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням кримінального процесуального закону.

В обґрунтування зазначених вимог, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 зазначає, що згідно вимог ст. 92 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005, метою застосування примусових заходів медичного характеру і примусового лікування є: вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 93 та 96 КК України; запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КПК.

Крім того, ст. 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади,поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди), проте на думку заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 в порушення вищезазначених норм кримінального процесуального закону та роз`яснень, що містяться в наведеній постанові Пленуму Верховного Суду України, суд обмежився допитами ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_16 та вивченням висновку судово- психіатричної експертизи № 354 від 26.05.2021, тоді як у справах такої категорії скороченої процедури дослідження доказів не передбачено, ти самим порушив вимоги кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 також вказує проте, що з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з висновку судово-психіатричної експертизи № 354 від 26.05.2021, ОСОБА_7 на момент скоєння інкримінованих їй дій страждала на легку розумову відсталість у ступені вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами, тому вона в період інкримінованих їй дій та в теперішній час не могла і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 посилається також на те, що суд не врахував того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності, а у випадку вчинення суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності можливо вести мову лише про те, чи мало воно місце, а тому в такому разі, умисел, мотив та мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому вважає, що вирок суду першої інстанції в частині наявності умислу та його спрямованості, мети і мотиву в діях ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Аналогічний випадок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність зазначений в постанові Верховного суду від 13.05.2021 (справа204/8241/17) та в постанові Верховного суду від 29.06.2019 (справа 202/5997/17).

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_12 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи ухвалу суду першої інстанції в межах апеляційних вимог прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається із ухвали, суд першої інстанції провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів провадження в суді першої інстанції, при розгляді провадження учасникам судового розгляду було роз`яснено, що розгляд провадження в частині дослідження доказів, буде проводитися відповідно до ч.3 ст.349 КПК України та жодних заперечень чи клопотань про дослідження доказів від учасників провадження не надходило, при цьому в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, що на момент розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_7 не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.

Доводи апеляційної скарги прокурора, проте, що судом першої інстанції було порушено вимоги ч.3 ст.349 КПК України є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження, поскільки в суді першої інстанції під час розгляду провадження від учасників не надходило клопотань про дослідження доказів, при цьому учасникам судового розгляду були роз`ясненні правові наслідки розгляд за ч.3 ст.349 КПК України, а саме те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прокурор також не зазначає, які конкретно докази, що перешкоджали або могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення не були досліджені судом першої інстанції і не заявляв клопотання про їх дослідження.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

В силу вимог ч. 1 ст. 505 КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру підлягають встановленню, зокрема, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, суд, окрім іншого, з`ясовує: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою.

Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв, осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з положеннями статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином.

Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.

Враховуючи зазначене, особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру, не підлягають доказуванню ознаки суб`єктивної частини злочину, а саме умисел,мотив та мета вчиненого діяння.

Цих вимог закону судом першої інстанція в повному обсязі дотримано не було, досліджені в судовому засіданні докази та матеріали кримінального провадження є достатніми і необхідними для ухвалення законного і обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, з яким погоджується в колегія суддів апеляційного суду.

Фактично всі досліджені в суді першої інстанції докази пояснення ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_16 , висновок судово психіатричної експертизи, поза розумним сумнівом підтверджують вчинення ОСОБА_7 суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Проте,як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з висновку судово-психіатричної експертизи №354 від 26.05.2021р.(т. 1 а.п. 76-78) проведеної експертами КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз смт. Глеваха Київської області, ОСОБА_7 на момент скоєння інкримінованих їй дій страждала на легку розумову відсталість у ступені вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами, тому вона в період інкримінованих їй дій не могла і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Отже, судом не враховано, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, про що акцентує увагу прокурор в апеляційній скарзі, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності і в такому разі, умисел, мотив та мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За наведеним, колегія суддів вважає в цій частині доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, слушними, висновки суду першої інстанції щодо наявності умислу, мети і мотиву в діях ОСОБА_7 при вчиненні нею суспільно небезпечного діяння є безпідставними та необґрунтованими.

В решті ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні та виключенню із мотивувальної частини ухвали посилання на умисел, мотив та мету вчинення ОСОБА_7 суспільно - небезпечного діяння, неправильного застосування кримінального закону та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як підстав для скасування ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратуризадовольнити частково, ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року, якою до ОСОБА_7 , застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом в зв`язку з вчиненням суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України змінити, виключити із вказаної ухвали посилання на умисел, мотив та мету вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4