Справа № 347/774/19
Провадження № 11-кп/4808/414/21
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2021 року про продовження щодо ОСОБА_8 строку тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Богородчанського районного суду від 02 вересня 2021 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 01 листопада 2021 року включно щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 263 КК та визначено заставу в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 315 300 грн. з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Своє рішення суд мотивував тим, що є на даний час достатні підстави вважати, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і забезпечення спробам переховуватись від суду, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 слід продовжити. Також зазначив, що інші альтернативні запобіжні заходи, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені п.п. 1,4,5 ч.1 ст 177 КПК, не можуть забезпечити необхідну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Інші обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказану ухвалу не оскаржували.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , подав АС, в якій зазначив, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його підзахисного під вартою, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Судом констатовано лише особливу тяжкість злочину, продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянта, не виправдовує таке тривале тримання його під вартою. Орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків, потерпілих, тощо.

Вказує, що визначений судом такий розмір застави є завідомо непомірним для його підзахисного та необґрунтовано завищеним.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу Богородчанського районного суду від 02.09.2021 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався.

Покликання захисника ОСОБА_9 в АС на те, що суд безпідставно продовжив його підзахисному строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно положень ст. 197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідуванням, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2019 року у підготовчому судовому засіданні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який в подальшому судом неодноразово продовжувався.

Колегія суддів погоджується, зокрема, з огляду на те, що обвинуваченому інкриміновано вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, також, що обвинувачений ОСОБА_8 у зв`язку з кримінальним переслідуванням у цьому провадженні виявив свій намір втекти закордон або перебратись на непідконтрольні Україні окуповані території, що підтверджується матеріалами проведених НСРД, які долучені стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження. Також суд враховує, що ОСОБА_8 відповідно до інформації, що є у розпорядженні суду першої інстанції, у межах іншого кримінального провадження, досудове слідство у якому завершене, обвинувачуються у вчиненні ряду інших тяжких корисливих злочинів та злочину пов`язаного з незаконним поводженням зі зброєю, а тому з високою долею вірогідності існує ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень, і це в сукупності свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність продовжити йому строк тримання його під вартою на максимальний термін.

Враховуючи обставини вчинення інкримінованих злочинів, репутацію обвинуваченого, відомості про його особу, а також наявність ризиків визначених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, які суд вважає доведеним та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у даному випадку є виправданим.

Також, на переконання колегії суддів, застосування більш м`якого запобіжного заходу, на що вказує в АС захисник, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на нього обов`язків.

Наведені вище дані у своїй сукупності підтверджують наявність ризиків і є достатніми підставами вважати про можливість обвинуваченого ухилятись від суду і, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що для запобігання вищевказаним ризикам, враховується суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Також, при вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження. Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання. Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Більш того, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 в поданій АС, не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування щодо нього запобіжного заходу.

Слід зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оскільки запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження, то колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянтів про те, що заявлені стороною обвинувачення ризики базуються на припущеннях, оскільки наявність заявлених ризиків перешкоджання кримінальному провадженню з боку обвинуваченого обґрунтовуються фактичними даними, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Таким чином, доводи АС обвинуваченого про те, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його під вартою, та те, що орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК , відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Богородчанського районного суду від 02 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою із визначенням саме такого розміру застави щодо обвинуваченого ОСОБА_8 постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, що прямо передбачено ст. 12 КПК та повинні бути співмірними з розумними строками тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Беручи до уваги значний проміжок часу тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України»), Суд неодноразово наголошував на те, що перебування обвинуваченого під вартою не повинно фактично створювати умови для відбування ним покарання за відсутністю обвинувального вироку щодо нього.

Колегія суддів також звертає увагу, що тривалий розгляд справи може призвести до порушення принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, порушення конституційного права особи на свободу та особисту недоторканість, передбаченого ст. 29 Конституції України, що не відповідатиме принципу презумпції невинуватості, визначеному ст. 62 Конституції України, а також буде суперечити принципам, визначеним ст.ст. 3, 5-6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема й принципу поваги до його людської гідності.

Проте, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому за таких обставин, АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5