Ухвала
іменем України

6 вересня 2021 року

м. Київ
справа № 592/16207/18
провадження № 51-4308 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 1 вересня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 10 червня 2021 року,

встановив:
Вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 1 вересня 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Олександрівське Боханського району Іркутської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Згідно з ухвалою Сумського апеляційного суду від 10 червня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задоволено. Вирок місцевого суду змінено. На підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК звільнено

ОСОБА_4 від призначеного за ч. 1

ст. 125 КК покарання у зв`язку із закінченням строку давності. В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Сум залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він

1 вересня 2018 року близько 17:30, перебуваючи на території домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_2 ), під час раптово виниклої сварки із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, схопив лівою рукою за верхню частину лівої руки ОСОБА_6 та, притримуючи залізні двері (хвіртку) правою рукою, почав бити ними потерпілу по лівій стороні тулуба, в результаті чого ОСОБА_6 заподіяні легкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_4 завдав одного удару кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_7 , чим заподіяв останній легкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі касатор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду, просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує на те, що поза увагою судів залишилась інша версія отримання тілесних ушкоджень потерпілими. На думку ОСОБА_4 , тілесні ушкодження потерпілим були заподіяні ним з необережності, що виключає притягнення його до кримінальної відповідальності.
Крім того, на думку ОСОБА_4 , суд першої інстанції необґрунтовано відмовив

у задоволенні клопотання сторони захисту про надання доручення органу досудового розслідування щодо проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого та свідка для встановлення механізму утворення тілесних ушкоджень.
Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі, та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Отже, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За статтею 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд під час перевірки матеріалів провадження за скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.
Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, в основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілих

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які пояснили в судовому засіданні, що 1 вересня 2018 року близько 17:00 під час сварки на ґрунті неприязних відносин ОСОБА_4 , завдав потерпілій ОСОБА_6 декілька ударів дверима по лівій частині тулуба. Крім того, під час вказаного конфлікту поруч із ОСОБА_6 перебувала її мати ОСОБА_7 , якій засуджений умисно завдав одного удару кулаком у ділянку носа та верхньої губи.
У тому числі, зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Показання потерпілих і свідків об`єктивно співпадають між собою, та узгоджуються

з іншими доказами у кримінальному провадженні, які також повністю підтверджують факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, за обставин, викладених у вироку судом першої інстанції, а саме:
- висновками експерта від 24 жовтня 2018 року № 126 та № 131, згідно яких виявлені у потерпілих тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі та могли утворитися в один і той же час від дії тупих твердих предметів;
- протоколами проведення слідчих експериментів від 4 жовтня 2018 року за участю потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також свідків ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з фототаблицею, згідно з якими свідки та потерпілі пояснили та продемонстрували, як ОСОБА_4 заподіяв тілесні ушкодження;
- висновками експерта від 24 жовтня 2018 року, відповідно до яких локалізація

та механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6

та ОСОБА_7 відповідає механізму, продемонстрованому при проведенні слідчих експериментів 4 жовтня 2018 року;
Крім того, аналогічні за змістом із касаційною скаргою доводи були переглянуті і

в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що рішення місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є законним.
Отже, апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим немає.
При цьому суд апеляційної інстанції акцентував на тому, що доводи апелянта стосовно необґрунтованої відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання сторони захисту про надання доручення органу досудового розслідування щодо проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 та свідка для встановлення механізму утворення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7

є неспроможними, оскільки під час судового розгляду суд установив фактичні обставини, які мали істотне значення для кримінального провадження. Крім того, слід зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 333 КПК доручення органу досудового розслідування провести певні слідчі дії є правом суду, а не його обовязком. Отже, апеляційний суд не порушив положень ст. 405 КПК, належним чином перевірив доводи, викладені у його апеляційній скарзі, проаналізував і дав на них переконливі відповіді та дійшов правильного висновку, з яким погоджується і Верховний Суд.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Касаційна скарга також не містить доводів, які би свідчили про допущення судами першої та апеляційної інстанції порушень кримінального процесуального закону під час призначення покарання та подальшого звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання.
Отже істотних порушень, які би впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними у касаційній скарзі засудженого, Верховний Суд не вбачає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 1 вересня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 10 червня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3