Номер провадження: 11-кп/813/1298/21
Номер справи місцевого суду: 511/331/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 23.03.2021, якою кримінальне провадження №0001308 від 18.07.2014 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції частково задоволено клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 та кримінальне провадження №0001308 від 18.07.2014 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; в задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Обґрунтовуючи зазначене рішення, суд послався на те, що на час розгляду клопотання прокурора особу, винну у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення не встановлено, а строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за даний кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до ст. 49 КК України, спливли, на підставі чого кримінальне провадження підлягає закриттю, окрім того, закриття кримінального провадження з даної підстави не передбачає обов`язку слідчого повно та всебічно встановити обставини справи та винувату особу.
Відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора в частині вирішення питання щодо долі речових доказів, суд зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутній будь-який процесуальний документ про визнання речей або документів речовими доказами, що позбавляє суд можливості вирішити долю документів, які речовими доказами по справі не визнавались.
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою суду та просив кримінальне провадження не закривати, а продовжувати розглядати, оскільки в 2014 році Єреміївська сільрада відібрала у нього частину земельної ділянки та капітальної будови та передала у власність ОСОБА_9 , який незаконно оформив державний акт разом із його майном, тобто всі особи, винні у вчинені злочину, зафіксовані на папері.
В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали суду 1-ої інстанції вказує на те, що оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що в 2012 чоловік на ім`я ОСОБА_10 шахрайським шляхом заволодів технічною документацією та переоформив земельну ділянку 0,25 га в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 ..

Відомості за даним фактом 18.07.2014 року були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (т.1, а.п. 1).
22.02.2021 року прокурор Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження №0001308 від 18.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, на підставі п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням особи, що вчинила злочин та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (т.2, а.п. 2-3).

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

При цьому, п.1-1 ч.2 зазначеної ст. 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 ч. 1 цієї статті, згідно вимог абз. 4 ч. 4 ст. 284 КПК України, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Водночас, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності визначені ст. 49 КК України, пункт 2 ч. 1 якої встановлює, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкція кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом вчинення якого здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0001308 від 18.07.2014, передбачає покарання у виді штрафу від 2000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від 200 до 240 годин, або виправних робіт на строк до 2-х років, або обмеження волі на строк до 3-х років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України до особливо тяжких злочинів проти життя чи здоров`я особи або злочинів, за які згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, не віднесене.
Як вбачається з матеріалів провадження, в ході проведення досудового розслідування кримінальне провадження неодноразово закривалося, після чого постанови про закриття провадження були скасовані, було проведено ряд слідчих та процесуальних дій, спрямованих на розкриття кримінального правопорушення, зокрема, допитувався потерпілий та свідки, надавалися вказівки та доручення на проведення слідчий дій, однак встановити особу, причетну до вчинення вказаного кримінального правопорушення не виявилось можливим, підозра жодній особі не повідомлена.
За змістом ст. 284 КПК України умовами для закриття кримінального провадження за вказаною підставою є наявність визначених законом умов для закриття кримінального провадження та відповідне клопотання прокурора. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду.
За таких обставин, з огляду на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком і в ході досудового розслідування кримінального провадження №0001308 від 18.07.2014 особу, яка його вчинила не було встановлено, а з дня його вчинення закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність, у даному випадку, правових підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілого задоволенню не піддягає.

Водночас, істотних порушень КПК України, які б стали підставою для зміни або скасування оскаржуваної ухвали апеляційним судом не встановлено.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 24, 284, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 23.03.2021, якою кримінальне провадження №0001308 від 18.07.2014 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4