Справа № 755/3957/21
Провадження № 1-кп/755/854/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого у справі судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005854 від 25.11.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, одруженого, безробітного, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 24.11.2020 року приблизно о 0 год. 26 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною пр. П. Тичини від Дніпровської набережної в напрямку вул. Ю. Шумського, в місті Києві, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), а саме: п. 18.1. ПДР України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_4 виразилось в тому, що останній керуючи технічно справним транспортним засобом марки Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною пр. П. Тичини від Дніпровської набережної в напрямку вул. Ю. Шумського, в районі буд. №16/2 по пр. П. Тичини в м. Києві, ОСОБА_4 допустив виїзд керованого ним автомобіля на нерегульований пішохідний перехід, де в подальшому вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно руху автомобіля та мав перевагу в русі. Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-21/5601-IT від 10.02.2021 року у водія ОСОБА_4 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаного пункту. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогам пункту 18.1 ПДР України.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-111-2021 від 19.02.2021 року потерпілий ОСОБА_7 , 1994 р.н. отримав тяжкі тілесні ушкодження, які виразилися: закрита черепно-мозкова травма: садна (без опису морфології) м`яких тканин тім`яної ділянки, синець (без опису морфології) лобної ділянки; переломи лобної та тім`яної кісток;

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив правила дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин.

При цьому обвинувачений щиро розкаявся, заявив, що готовий відшкодовувати збитки потерпілому, при призначенні покарання просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, так як це вид його заробітку.

Приймаючи до уваги послідовність показань обвинуваченого про обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає ці показання достовірними.

Потерпілий ОСОБА_7 , який визнаний потерпілим у даному кримінальному проваджені згідно ч. 6 ст. 55 КПК України, в судовому засіданні в повному обсязі підтримав цивільний позов та просив його задовольнити.

З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, та обмежився допитом обвинуваченого та потерпілого, та вивченням матеріалів, щодо речових доказів та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, так як показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Одночасно учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, суд дійшов висновку про доведеність вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , а так само обставин, які б виключали злочинність його діянь, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. ст. 50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до класифікації кримінальних правопорушень, визначеної ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , передбачене ч.2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що: згідно копій свідоцтв про народження, має на утриманні двох малолітніх дітей; згідно довідки КНП КМНКЛ «Соціотерапія» № 439321 від 01.12.2020 року ОСОБА_4 на обліку у лікаря - нарколога не перебуває; згідно висновку КНП КМНКЛ «Соціотерапія» №006640 від 24.11.2020 року на момент вчинення кримінального правопорушення в стані сп`яніння не перебував.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, дорожню обстановку, яка була на час дорожньо-транспортної пригоди, ставлення обвинуваченого до цих порушень, наслідки, що настали від ДТП, а саме тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, вину визнав повністю, не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення, щиро розповідав про скоєне та каявся, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення та під час кримінального провадження, зокрема те, що обвинувачений в добровільному порядку відшкодовує потерпілому завдані вчиненням кримінального правопорушення матеріальні збитки та зобов`язується зробити це в майбутньому, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ч. 1 ст. 75 КК України з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, але в умовах контролю за його поведінкою під час іспитового строку.
Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Представником цивільного позивача ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 34 448,01 грн. та моральної шкоди в сумі 420 000 грн. завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з вимогами частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала (пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).

За положеннями частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Аналіз викладених норм права дає підстави для висновку про те, що моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки має бути відшкодована особою, яка її завдала.

Суд приймає до уваги доводи потерпілого та погоджується з тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого, потерпілому завдано ушкодження здоров`ю, внаслідок чого він дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, душевних стражданнях, вимушеній зміні звичайного способу життя під час амбулаторного та стаціонарного лікування.

Також суд погоджується з доводами цивільного позивача про те, що йому завдано моральної шкоди. Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина з статті 23 ЦК України).

З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов позивача ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 34 448 грн. та моральної шкоди в сумі 420 000 грн. завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає задоволенню.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосувався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 50, 65-67, 75, 76 КК України, ст.ст.349 ч.3, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно п.п.1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти їм про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 34 448 грн. та моральну шкоду в сумі 420 000 грн.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_1 , який постановою від 25.11.2020 року визнано речовим доказом та передано на зберігання ОСОБА_8 повернути власнику.

- диск DVD R Verbatin 16x4,7 gb 120 min, який постановою від 01.02.2021 року визнано речовим доказом, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави 1961 грн. 40 коп. за проведення автотехнічної експертизи та 1796 грн. 90 коп. за проведення судово-медичної експертизи.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя