Номер провадження: 11-кп/813/1648/21
Номер справи місцевого суду: 519/642/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 травня 2021 року, у кримінальному провадженні №0000168 від 07.06.2018 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нові Біляри Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого за наймом, має на утриманні неповнолітню дитину 2015 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, працюючого за наймом, колишнього військовослужбовця військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 , займав посаду стрільця-зенітника зенітного взводу 1 зенітної ракетної батареї 1 зенітного ракетного дивізіону у військовому званні «старший солдат», учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 травня 2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі кожному.

Обрано запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», взявши їх під варту в залі суду.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченим вирішено обчислювати з дня фактичного затримання з 17 травня 2021 року.

Відповідно до оскаржуваного вироку 15.08.2017 року з ОСОБА_9 укладено контракт з командиром військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби у Збройних Силах України, та того ж дня, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2017 року №66-РС, солдата ОСОБА_9 зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця зенітника зенітного взводу 1 зенітної ракетної батареї 1 зенітного ракетного дивізіону, та в подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2018 року № 26 ОСОБА_9 присвоєно військове звання «старший солдат» та призначено на посаду старшого оператора зенітної ракетної обслуги 1 зенітної ракетної батареї 1 зенітного ракетного дивізіон зазначеної військової частини.
Військовослужбовець, згідно ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаній свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.
07.06.2018 року, близько 01 год., військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_9 разом з раніше знайомим ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на ділянці дороги, що має асфальтне покриття, розташованій навпроти кафе-бару «Приморський» за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Приморська, 17, реалізуючи спільно виниклий злочинний намір направлений на відкрите заволодіння майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що посягають на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи завдати такої шкоди, відкрито для оточуючих осіб, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, по черзі завдали по одному удару кулаком руки в обличчя потерпілого ОСОБА_11 , а саме ОСОБА_9 наніс удар в обличчя ОСОБА_11 , спричинивши вогнищевий крововилив на внутрішній поверхні верхньої губи, а ОСОБА_7 наніс удар в обличчя потерпілого, спричинивши синець на повіках правого ока, внаслідок чого останній упав, отримавши тілесні ушкодження в потиличній області зліва та на правій бічній поверхні грудної клітки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після чого, ОСОБА_9 реалізовуючи свій спільний злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_11 , відкрито викрав з лівої руки потерпілого смарт-годинник «Samsung» модель SM-R770 NZSASEK, в корпусі чорного кольору, вартістю 9 000 грн. 00 коп., мобільний телефон «OnePlus 5T» ІМЕІ НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору, вартістю 16 000 грн.
В свою чергу ОСОБА_7 , реалізуючи спільно виниклий злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 відкрито викрав з задньої кишені штанів одягнених на потерпілому, шкіряний гаманець чорного кольору з надписом «Armani», вартістю 200 грн., в якому знаходились банківські картки банків «Марфін» № НОМЕР_3 , «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , «Приватбанк» № НОМЕР_5 , «Укрсіббанк» № НОМЕР_6 , свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу «Хонда акорд» 2005 року № НОМЕР_7 , водійське посвідчення № НОМЕР_8 серії ВАЕ на ім`я ОСОБА_11 , грошові кошти в сумі 50 грн.
А всього в результаті кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 25250 грн. 00 коп.
Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вищенаведеним вироком, захисник ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, з підстави призначення її підзахисному надто суворого покарання через неврахування судом наступних обставин:
- обвинувачений свою провину визнав повністю та розкаявся у скоєному, повністю компенсував потерпілому усі збитки, а потерпілим подано заяву про відсутність претензій до ОСОБА_9 ;
- обвинувачений є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності;
- обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи;
- судом не було враховано, що до обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався будь-який запобіжний захід, однак під варту ОСОБА_9 було взято лише відповідно до вироку суду від 17.05.2021 року.
Враховуючи наведене, просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4-х років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не погодився із оскаржуваним вироком в частині призначеного обвинуваченому покарання, вважає, що призначене покарання без застосування іспитового строку є занадто суворим та таким, що застосоване при недостатньому врахуванні судом особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме:
- обвинувачений ОСОБА_7 має на фактичному утриманні, окрім дитини і матері, яка страждає на вегето-судинну дистонію, ще діда-інваліда, який проживає разом з ним, за місцем реєстрації; на протязі трьох років підтримує фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_12 , яка є багатодітною матір`ю, та приймає участь в утриманні та турбується за трьома неповнолітніми дітьми;
- не враховано висновки органу пробації щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі, яка не становить високої небезпеки для суспільства;

- судом не враховано, що з моменту вчинення злочину до ухвалення вироку пройшло майже три роки, на протязі яких обвинувачений, перебуваючи на волі, не вчинив нового злочину та спроб ухилитись від слідства та суду.

На підставі наведеного захисник просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, призначити обвинуваченому покарання у виді 4- х років позбавлення волі, звільнити обвинуваченого від відбуття покарання у відповідності до ст. 75 КК України та призначити випробувальний строк у два роки.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 , його захисник ОСОБА_10 підтримали вимоги поданих апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни.

Інші учасники кримінального провадження були повідомлені про дату та час розгляду апеляційної скарги, проте до суду апеляційної інстанції не прибули, з клопотанням про відкладання не зверталися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції про винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації їх дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, апеляційний суд, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на висновок органу пробації, згідно з яким ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, згідно матеріалів досудової доповіді, є середнім.

Також, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції враховував те, що ОСОБА_7 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має на утриманні неповнолітню дитину 2015 р.н., позитивно характеризується за місцем проживання, відшкодував потерпілому завдану шкоду, у лікарів: нарколога, психіатра та фтизіатра на обліку не перебуває, скоїв умисний злочин, який відноситься до категорії тяжких відповідно до ст. 12 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції також врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому злочині, добровільне відшкодування завданого збитку, а також обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

В свою чергу, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції враховував, що ним вчинений умисний злочин, який відноситься до категорії тяжких; дані, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в АТО, вчинив злочин будучи військовослужбовцем, посередньо характеризується за місцем проживання та місцем служби; наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому злочині, добровільне відшкодування завданого збитку та обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також висновок органу пробації, згідно з яким, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, згідно матеріалів досудової доповіді, є середнім.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у виді позбавлення волі із реальним відбуванням покарання, є надто суворим з огляду на наступні обставини.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військово-службовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше ніж 5 років, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Разом з цим, як уже раніше неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 (провадження № 51- 5332км18), від 17 січня 2019 року (провадження № 51-2541км18) від 31 січня 2019 року (провадження № 51-5950км18), від 17 жовтня 2019 року (провадження №51-1532км19) та інші) дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі визначені статтями 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли таке покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність при такій оцінці між собою оціночних критерій, які носять явно принциповий характер. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Апеляційний суд враховує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_9 активно сприяли у розкритті злочину, а саме під час досудового розслідування приймали участь у проведенні слідчих експериментів на місці пригоди, під час яких розповіли про всі обставини вчиненого злочину, а також показали яким чином все відбувалося та в послідуючому де разом залишили відкрито викрадене майно потерпілого (а.с. 80-85 т. 2), тобто не здійснювали дій по укриттю чи знищенню речових доказів, надавали орган досудового розслідування відомості щодо вчинення злочину для його повного розкриття.

В свою чергу, під час судового розгляду кримінального провадження визнали себе винуватими у вчиненні злочину, їх позиція з цих підстав була незмінна, надавали послідовні, взаємоузгодженні з іншими доказами показання. Будь-яких даних щодо ухилення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 від органів досудового розслідування чи суду, матеріали справи не містять, а також не надані такі докази і прокурором під час апеляційного розгляду.

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 надають належну критичну оцінку своїй протиправній поведінці, осуджуючи її, а також висловили бажання виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, що свідчить про щирість їхнього каяття у вчиненому.

При цьому, потерпілий ОСОБА_11 надав до суду першої інстанції заяву, в якій зазначив, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 компенсували йому матеріальні та моральні збитки у повному обсязі та просив їм призначити покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не уникали, ураховуючи другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинувачених за період кримінального провадження, а також те, що вони скоїли злочин, який хоча й відносить до тяжких злочинів, проте, виходячи з відомостей, що характеризують їх особу, на думку апеляційного суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що навіть при наявності обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, надає можливість призначення обвинуваченим покарання із застосуванням положення ст. 75 КК України, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначене покарання у конкретному випадку, на думку суду апеляційної інстанції, за видом та розміром, є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинувачених, для попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання .

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Відповідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , підлягають частковому задоволенню, а вирок суду підлягає зміни в частині призначеного покарання обвинуваченим.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 травня 2021 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання із іспитовим строком 3 (два) роки.

На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання із іспитовим строком 3 (два) роки.

На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_9 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В інший частині вирок залишити без змін.

Засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3