КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою зокрема обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0001789 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26.10.2021 року під час вирішення питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою в порядку ст. 331 КПК України задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів по 24.12.2021 року включно.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26.10.2021 року стосовно ОСОБА_7 та застосувати до останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання та реєстрації.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 177, 194 КПК України та положень викладених у судових актах Європейського суду з прав людини, а тому вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
При цьому апелянт зазначає, що ризики, на які прокурор послався у своєму клопотанні про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, є припущенням і прокурором не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів.
Також звертає увагу, що за змістом ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд має право своєю ухвалою лише змінити, скасувати або обрати запобіжний захід, тобто положення ст. 331 КПК України не передбачають можливості продовження запобіжного заходу за клопотанням сторони обвинувачення.
Апелянт вказує, що ОСОБА_7 утримується під вартою вже 1 рік 3 місяці і з моменту застосування до останнього найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не було розглянуто можливості застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, незважаючи на те, що ризики, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час суттєво зменшились.
Крім того, у доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що за змістом ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою здійснюється слідчим суддею під час досудового розслідування, тобто вказана норма кримінального процесуального закону не передбачає розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу судом під час судового розгляду. На думку апелянта, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора, суд вийшов за межі своїх повноважень та ухвалив протиправне рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Вказана ухвала суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на підтримку доводів апеляційної скарги; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/367/338/21 (справа №367/6477/20) та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 26.10.2021 року під час розгляду кримінального провадження №0001789 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження, зокрема обвинуваченомуОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи його наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання ОСОБА_7 даного запобіжного заходу та на даний час не зменшилися і продовжують існувати.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував і надав обґрунтовану оцінку ризикам, на які прокурор послався у своєму клопотанні. При цьому суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжких кримінальних правопорушень, вчинених у період іспитового строку встановленого йому вироком суду, а також у скоєнні замаху на злочин, який він не закінчив з незалежних від нього причин, що свідчить про існування ризику того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити незакінчений ним злочин. Крім того, останній обвинувачується у вчиненні насильницького корисливого злочину, що вказує на наявність ризику протиправного впливу на потерпілого і свідків у даному провадженні в разі перебування його на волі.

Отже, з огляду на те, що у судовому засіданні встановлено існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки цього вимагають реальні вимоги публічного інтересу, які направлені на недоторканість майна, здоров?я та життя людини, а інший, більш м`який запобіжний захід, на думку суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти зазначеним ризикам.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, обґрунтовано пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, оскільки з огляду на тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які свідчать про неможливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, так як він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду даного кримінального провадження, а тому доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження, що надійшли із суду першої інстанції на запит апеляційного суду, а будь-яких об`єктивних даних на спростування висновків суду першої інстанції, а також даних які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та вважає недостатнім застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту для запобігання наявним ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Апеляційні доводи захисника про те, що приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вийшов за межі своїх повноважень та ухвалив протиправне рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки стаття 199 КПК України не передбачає розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу судом під час судового розгляду, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтується на вимогах закону, так як приписами ч.3 ст. 331 КПК встановлено, що суд, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вже тривалий час утримується під вартою, то ця обставина, з урахуванням наведених в оскаржуваній ухвалі ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, не може бути безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 26.10.2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України, запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 жовтня 2021 року про продовження зокрема обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів по 24.12.2021 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3