ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3180/21 Справа № 194/2011/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000327 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера по інвалідності, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 місяців арешту.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю - 182 грн. 25 коп.; в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну, було відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_10 було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, було відмовлено.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання під час виконання вироку.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним в тому, що він приблизно о 08-00 год. 08 липня 2019 року, прямуючи повз ділянку місцевості, яка розташована поруч з автомобільною дорогою неподалік будинку №13 по вул. Перемоги м. Тернівка Дніпропетровської області, побачив, що на вказаній ділянці перебуває начальник дільниці «Зелене господарство» КП «Тернівське ЖКП» ОСОБА_8 та три чоловіки працівники КП «Тернівське ЖКП» ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), які виконували роботи по плануванню ґрунту. Підійшовши до вказаних чоловіків, ОСОБА_10 , маючи бажання продемонструвати своє зневажливе ставлення до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, демонструючи явну неповагу до вказаних працівників КП «ТЖКП», які виконували роботи по плануванню ґрунту, діючи умисно, безпричинно, усвідомлюючи що він перебуває у громадському місці та не має законного права і повноважень здійснювати будь-який контроль, або вплив за діяльністю працівників КП «ТЖКП», почав образливо висловлюватися в адресу ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 з приводу виконуваної ними роботи. З метою недопущення конфліктної ситуації між ОСОБА_10 та вказаними працівниками КП «Тернівське ЖКП», ОСОБА_8 повідомила вищевказаним працівникам КП «Тернівське ЖКП», щоб вони продовжували працювати та не звертали уваги на сказане ОСОБА_10 . В свою чергу, ОСОБА_10 , продовжуючи вчиняти дії, спрямовані на демонстрування явної неповаги до працівників дільниці «Зелене господарство» КП «Тернівське ЖКП», а також маючи бажання продемонструвати своє зневажливе ставлення до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства та ігноруючи існуючі в ньому правила і норми поведінки, діючи з хуліганських спонукань, з особливою зухвалістю, усвідомлюючи, що його дії є очевидними для інших громадян, почав висловлюватися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_8 та ігноруючи оголошені в його сторону зауваження щодо припинення хуліганських дій, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю, умисно наніс потерпілій ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва та один удар правою ногою в область стегна лівої ноги, спричинив тим самим останній тілесні ушкодження у вигляді гематоми нижньої щелепи зліва та обширної гематоми у верхній третині лівого стегна по зовнішній поверхні, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, і які утворились по ударному механізму від дії тупого твердого предмету з місцем прикладення діючої сили у вищезазначеній області.
В цей час, приблизно о 08-10 год. ОСОБА_9 , перебуваючи на зупинці маршрутного таксі, розташованої поруч з автомобільною дорогою та на відстані приблизно 30-40 метрів від місця перебування потерпілої ОСОБА_8 побачила, що ОСОБА_10 вчиняє хуліганські дії відносно працівників дільниці «Зелене господарство» КП «Тернівське ЖКП». З метою припинення ним хуліганських дій, ОСОБА_9 голосно закликала припинити ОСОБА_10 вчиняти розпочаті ним суспільно-небезпечні протиправні дії.
Водночас ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, розуміючи, що його дії є очевидними для інших громадян та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства та ігноруючи в ньому правила і норми поведінки, із хуліганських спонукань підійшов до ОСОБА_9 та пальцями правої руки схопив її за обличчя та стиснув, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді параорбітальної гематоми справа, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень та які утворились по ударно-здавлюючому механізму від дії тупого твердого предмету з місцем прикладання діючої сили у вищезазначену область.
Після вчинення вищевказаних суспільно-небезпечних протиправних дій, ОСОБА_10 покинув місце скоєння кримінального правопорушення.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28.09.2021 стосовно ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 років обмеження волі. В іншій частини вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні ним вищевказаних кримінальних правопорушень вважає, що зазначений вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.
Звертає увагу, що підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти. Дії ОСОБА_10 з об`єктивної сторони полягали у посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжувалися особливою зухвалістю, яке виразилося у завданні тілесних ушкоджень двом потерпілим ( ОСОБА_8 , ОСОБА_16 ). При цьому, таке посягання, було учинене ОСОБА_10 у людному (громадському) місці, ініціативи самого ОСОБА_10 , який від самого початку подій мав намір проявити свою явну неповагу до суспільства, шляхом приниження та спричинення образ випадковим перехожим та у подальшому, указаний конфлікт супроводжувався нецензурною лайкою та втілився у спричиненні насильства щодо декількох потерпілих ( ОСОБА_8 , ОСОБА_16 ), які намагалися не допустити конфлікту ситуацію.
Посилається на те, що в діях ОСОБА_10 був відсутній особистий мотив посягання на потерпілих, оскільки свою протиправну поведінку, спрямовану на грубе порушення громадського порядку, ОСОБА_10 мав на меті реалізувати ще під час спричинення образ працівникам КП «Тернівське ЖКП» ( ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), у подальшому це також підтвердили в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та не заперечував сам ОСОБА_10 , що у свою чергу підтверджує правильність кваліфікації протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 296 КК України.
Вказує, що потерпілі від кримінального правопорушення - жінки, які були фізично слабші від обвинуваченого та які не спричиняли жодних активних дій, спрямованих на насильство стосовно ОСОБА_10 та не проявляли жодної загрози, або агресії стосовно останнього, а навпаки намагалися не допустити конфліктної ситуації.
Зазначає, що ОСОБА_10 свою вину у вчиненні указаного кримінального правопорушення не визнав. Більш того, під час судових засідань неодноразово висловлював образи потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_16 всіляко демонстрував своє зневажливе ставлення до них, як і до норм поведінки в суспільстві взагалі, в результаті чого суд неодноразово робив зауваження обвинуваченому за порушення порядку ведення судового розгляду.
Разом з тим, при призначенні покарання суд першої інстанції узяв до уваги лише фактичні дані стосовно особи обвинуваченого, а саме, що він пенсіонер по інвалідності, інвалід третьої групи, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2010 року народження, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Водночас, із досудової доповіді про обвинуваченого, підготовленої Павлоградським міськрайонним відділом філії державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України, встановлено, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. Але суд першої інстанції не взяв до уваги указану досудову доповідь органу пробації, як і міру покарання, яке просив прокурор під час судових дебатів і на якому також наполягали потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_16

- захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що вирок суду має викривлення подій не на користь обвинуваченого, неправдиві відомості щодо доказової бази, суд при цьому не розмежував і не перевірив, які ж саме тілесні ушкодження були отримані ОСОБА_8 від драки з ОСОБА_17 .
Зауважує, що суд послався на покази свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні показав, що він перебуває на обліку у лікаря-психіатра, при цьому розкриття його хвороби, в тому числі щодо фантазій чи надання неправдивих показів, перевірено не було. Щодо неправдивих показів - він бачив, що ОСОБА_10 бив ОСОБА_8 , впав при цьому велосипед останньої. Але ж, велосипед зі слів самої потерпілої стояв на узбіччі на підніжці. Кількість ударів ОСОБА_10 , з його показів, більша, ніж говорить сама потерпіла, а зі сторони ОСОБА_17 менша, ніж говорить потерпіла. При цьому перебуваючі поряд ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не підтвердили в своїх показах показів ОСОБА_20 .
Також суд послався на покази свідка ОСОБА_21 , яка повідомила, що їхала на маршрутному таксі і під`їжджаючи до автобусної зупинки бачила, як невідомий чоловік вдарив ОСОБА_22 . Але ж в судовому засіданні були допитані потерпіла ОСОБА_9 , яка не підтвердила, що їй було нанесено удар, а допитаний свідок ОСОБА_23 взагалі повідомив, що коли він їхав з пасажирами, то біля запинки, де підібрав ОСОБА_9 , не було жодних сварок, жінка там перебувала одна.
На переконання апелянта, в судових засіданнях не було усунено протиріч в показаннях свідків та потерпілих, що на його думку, в подальшому могло вплинути на законність прийнятого судового рішення.
Також захисник зазначає, що оглянутий телефон, нібито який належить ОСОБА_8 , не відповідає дійсності, оскільки виданий був один телефон, а оглянутий інший. Призначено було судово-медичну експертизу, але для проведення направлено товарознавчу експертизу.
Звертає апелянт увагу і на те, що призначаючи покарання, суд взяв до уваги досудову доповідь, згідно з якою виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. Але при цьому судом встановлено, що ОСОБА_10 в силу ст. 89 КК України не судимий, а допитана в судовому засіданні інспектор «Центра пробації» ОСОБА_24 показала, що комп`ютер не розуміє поняття погашена судимість і тому, коли було внесено відомості що ОСОБА_10 13 років назад був судимий - було отримано висновок про його небезпеку для суспільства.

- обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27.09.2021 року за його обвинуваченням скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що заперечує свою причетність до інкримінованого кримінального правопорушення, про що зазначав як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду. Достовірність наданих ним та його дружиною показань належним чином не перевірена та не надана їм належна оцінка, а висновок суду про доведеність його вини в даному кримінальному проступку базується лише на показаннях самих потерпілих, які не відповідають дійсним обставинам справи. Останні протягом досудового розслідування та судового розгляду неодноразово змінювали свої показання, плуталися в обставинах даної події. Зокрема, мають місце протиріччя в механізмі спричинення тілесних ушкоджень, які були зазначені потерпілою ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту за її участю та під час наданих показань вже під час судового розгляду.
Звертає увагу, що за результатами проведених слідчих експериментів за участю потерпілих в подальшому так і не були призначені додаткові судово-медичні експертизи для з`ясування можливості заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень при обставинах, значених на слідчих експериментів за їхньою участю.
Зазначає, що допит потерпілих у судовому засіданні відбувся з порушенням вимог ст. 352 КПК України, так як під час прямого допиту потерпілих прокурором систематично ставилися навідні запитання, тому що потерпілі не могли чітко і послідовно в судовому засіданні викласти обставини даної події, плуталися у своїх показаннях, надавали такі відомості, які не відповідали сформульованому в обвинувальному акті прокурора обвинуваченню, а тому вважає, що такі показання потерпілих не можуть бути визнано допустимими.
Апелянт не заперечує, що дійсно того дня брав участь у вказаному конфлікті із ОСОБА_8 та те, що до вказаного конфлікту в подальшому долучилася ОСОБА_9 , але, як вказує обвинувачений, ініціатором конфлікту стала саме ОСОБА_8 , яка без будь-якої очевидної причини, можливо невірно зрозумівши його розмову з її підлеглими, надавши їй невірну оцінку, так як ніякого образливого висловлювання в адресу ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .. ОСОБА_15 з приводу виконуваної ними роботи він не робив, раптово розпочала словесний конфлікт та подальше штовхання його руками та фактично спровокувавши цим самим подальший конфлікт вже із його дружиною. На думку апелянта, перші активні дії саме потерпілої ОСОБА_8 , а саме штовхання його, тобто ознаки попередньої насильницької поведінки стали причиною подальшої обопільної штовханини між його дружиною та ОСОБА_8 та його дій щодо її припинення. Свою ж причетність до вчинення саме хуліганства, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю категорично і послідовно на усіх стадіях процесу обвинувачений заперечив і винуватість у цьому він не визнає.
Обвинувачення його у вчиненні хуліганських дій також відносно потерпілої ОСОБА_9 „ з урахуванням вже наведених ним доводів та виходячи із дійсних обставин то подій, вважає взагалі надуманим, ніякими доказами не доведеним. ОСОБА_9 він під час вказаного конфлікту ніяких тілесних ушкоджень не спричиняв, ніякої штовханини між ними не відбувалося, лише словесний конфлікт, який був уже наслідком розпочатої конфліктної ситуації із ОСОБА_8 . Тому зазначає про відсутність у його діях мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК України.
Вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, тому що його дії були направлені лише на припинення конфлікту та обумовлені сваркою, розпочалися у відповідь на раптові агресивні, протиправні дії самих потерпілих, прагненням яких було зупинити штовханину між його дружиною та ОСОБА_8 .
Також обвинувачений вказує, що рішення суду щодо часткового задоволення цивільних позовів прийнято з порушенням положень КПК України та ЦК України. Вирок суду в цій частині не відповідає вимогам ст.374 КПК України, у ньому не наведено належних мотивів та підстав для часткового задоволення цивільних позовів про відшкодування моральної шкоди потерпілим. Судом не з`ясовано у чому саме полягала моральна шкода, чому саме така сума коштів необхідна для відновлення моральних страждань потерпілих. Вважає, що стягнуті судом першої інстанції в інтересах потерпілих суми моральної шкоди є завищеними.
Не погоджується апелянт і з визначеною йому вироком суду мірою покарання у вигляді арешту та вважає призначений йому захід кримінально - правового впливу несправедливим. Застосування до нього визначеного судом покарання у вигляді арешту позбавить його можливості доглядати за своєю родиною, при цьому, судом першої інстанції залишено без уваги з`ясування його майнового стану, а вирок суду не містить посилання на конкретні обставини, які б свідчили, що менш суворий вид покарання, а саме штраф буде недостатній.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції зазначив у вироку, але при цьому вважає не врахував належним чином сукупність інших важливих обставини, а саме те, що він пенсіонер по інвалідності, інвалід третьої групи, так як тривалий час пропрацював на шахті. Має на утриманні малолітню дитину 2010 року народження. Неофіційне постійне місце роботи. Відповідно до ст. 89 КК України вважається не судимий, так як судимість погашена. Характеристику з місця проживання вважає необ`єктивною, так як вона видана комунальним підприємством, де працюють вказані потерпілі.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги сторони захисту та просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляції прокурора.
Прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Посилання в апеляційних скаргах сторони захисту на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами провадження підтверджено, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено. Відповідно не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, за яке він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.
Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним за ч. 1 ст. 296 КК України у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 1 ст. 296 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічних носіїв інформації фіксування судового провадження та журналів судових засідань встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілих, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_25 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , а також на матеріали письмових документів, а саме: витяг з ЄРДР в кримінальному провадженні №0000327, протоколи прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08 липня 2019 року, протокол огляду предмету від 08 липня 2019 року, довідки травматолога Тернівської ЦМЛ ДОР, висновок експерта № 189 від 15 серпня 2019 року, висновок експерта № 190 від 15 серпня 2019 року, висновок експерта № 189 від 15 серпня 2019 року, лист в.о директора КП «ТЖКП» за вих. №1186 від 14 серпня 2019 року, протоколи проведення слідчого експерименту від 20 серпня 2019 року, протокол проведення слідчого експерименту від 16 вересня 2019 року.
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінально-протиправного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційних скаргах сторони захисту доводи про те, що в діях ОСОБА_10 відсутній склад інкримінованого йому проступку, та що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що 08 липня 2019 року біля 08-00 год. вона як начальник дільниці озеленення та декілька її працівників ( ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 ) виконували свою роботу на алеї по вул. Перемоги в м. Тернівка (кут ЗОСШ №7 та магазин «Івушка»), зі сторони зупинки йшов ОСОБА_35 , його ніхто не чіпав, але він почав робити зауваження її працівникам в грубій формі як працювати. Спочатку обвинувачений підійшов до ОСОБА_36 та звернувся до нього: «Эй ты рыжий, давай работай лучше, сейчас я тебя научу» (м.о.), потім підійшов до ОСОБА_37 сказав: «Греби лучше» (м.о.). Вона попрохала своїх працівників не реагувати. Також, вона зробила зауваження обвинуваченому: «Молодой человек, если Вы не прекратите я вызову работников полиции» (м.о.), а він сказав « ОСОБА_38 ты кто такая, вали отсюда» (м.о.), та почав висловлюватися нецензурними словами. Вона його спокійно попередила, що повідомить поліцію. Сварка відбулась десь хвилин сім - десять. У неї був велосипед, який стояв поруч, і він став його у неї вибивати. ОСОБА_35 кинув в неї морозиво, потім ударив її правою рукою в щелепу, другий удар наніс по руці щоб вибити телефон, який упав і розбився. Після чого, ударив її ногою по стегну в ліву ногу. Удари були зроблені ним дуже швидко, і від ударів вона втрачала рівновагу. Також, вона намагалася захищатися від обвинуваченого. Тілесні ушкодження у неї виникли від ударів саме обвинуваченого. Поруч була його дружина, яка підійшла пізніше, і також почала її бити. Його дружина за нього заступалася, та також почала наносити їй удари ногами та руками, її удари були не сильні, і остання била її руками тільки по плечам, а ногами по лівій нозі по гомілці. А коли ОСОБА_35 дістав ніж довжиною десь 30 см., то вона дуже злякалася. Також, обвинувачений сказав їй: «Я тебя крыса прирежу» (м.о.). Потім коли ОСОБА_22 почала кричати: «Помогите» (м.о.), він побіг до зупинки, де знаходилась потерпіла ОСОБА_22 і через деякий час повернувся. Вона про ніж повідомляла працівникам поліції, але вони нічого не знайшли. Також, вона бачила, що ОСОБА_35 побіг до ОСОБА_22 , але вона не бачила щоб ОСОБА_35 хватав ОСОБА_22 . Особисто вона бачила, як ОСОБА_35 підбіг до ОСОБА_22 , та нагнувся над нею. Ніхто, окрім ОСОБА_22 , яка сиділа на зупинці, не заступився за неї. Його погрози вона сприймала реально, дуже переживала за своє життя. Продавці, які були свідками, сказали, що нічого не будуть повідомляти поліції, бо бояться. Коли маршрутка поїхала, тоді вона викликала поліцію по своєму телефоні, якій на той час ще працював, в подальшому він перестав працювати. До цього випадку обвинуваченого взагалі не знала і особистих неприязних відносин у неї до нього не було. Вартість телефону 2000-2500 грн., а ремонт 2200 грн. Очевидцями ніхто крім ОСОБА_22 , робітників, продавців, які бояться обвинуваченого, та його дружини не було. Також зазначила, що вона особисто в кабінеті показувала ОСОБА_39 тілесні ушкодження.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що 08 липня 2019 року о 08-10 год. прийшла зранку на зупинку по вул. Перемоги в м. Тернівка, яка є громадським місцем. Коли вона вже прийшла на зупинку, повернулася та побачила, що обвинувачений махнув правою рукою та потерпіла ОСОБА_40 впала. Також, обвинувачений вибив у ОСОБА_41 телефон. Потім почалася бійка, велосипед впав. Гайдар відштовхувала жінку, бійка була саме з дружиною обвинуваченого. Вона почала кричати: «Помогите. Что Вы не заступитесь за начальницу» (м.о.). ОСОБА_35 зі своєю дружиною вдвох підійшли до неї, він схватив її рукою за обличчя та сильно здавив і сказав: «Молчи, а то ты со своею старостью тут останешься» (м.о.), внаслідок чого вона дуже злякалася. Після чого у неї стався гіпертонічний криз. В цей день вона звернулась до лікарні та травматолог зафіксував у неї тілесні ушкодження. Працівники ОСОБА_42 були свідками, які знаходились неподалік від ОСОБА_43 . Вона не бачила чи був до цього конфлікт між обвинуваченим та ОСОБА_41 . В подальшому почала битися ОСОБА_44 (дружина обвинуваченого), а ОСОБА_41 боронилася від неї. Потім ОСОБА_44 з обвинуваченим двічі вибили велосипед у ОСОБА_41 . Настю знає давно, вела у неї весілля. ОСОБА_35 завдав їй тілесні ушкодження, бо вона вступилася за ОСОБА_45 . Після тих подій вона відчула сильний стрес, перелякалася, не могла спати, не розмовляла з людьми. Особистих неприязних відносин у неї з обвинуваченим не було, про той конфлікт на весіллі, який повідомляє обвинувачений їй нічого невідомо, і це було більше десяти років тому.
Дані свідчення підтверджуються й показами свідка ОСОБА_14 , який суду показав, що зранку влітку 2019 року після наряду ОСОБА_8 він, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 працювали біля магазину «Івушка». ОСОБА_46 підійшов до ОСОБА_36 та образливо сказав: «Рыжий, давай работай я прийду проверю» (м.о.). ОСОБА_47 обвинуваченого не чіпав, оскільки його боїться. Гайдар сказала: «Ребята, работайте, не обращайте внимание» (м.о.). Потім він бачив як ОСОБА_46 правою рукою вдарив ОСОБА_41 по обличчю, у неї впав телефон. Потім він вдарив її ногою. Ударів було десь 3-4. Він бачив як ОСОБА_46 ударив другий раз рукою в щоку ОСОБА_41 . Велосипед впав на землю. Гайдар також наносила удари ОСОБА_35 , намагаючись захищатися. Підійшла дівчина (колишня жінка ОСОБА_46 , як йому повідомив ОСОБА_19 ), яка почала чіплятися до ОСОБА_41 та вони один одному нанесли по удару. ОСОБА_48 жінка стала кричати: «Помогите» (м.о.). Після чого ОСОБА_40 викликала поліцію. У обвинуваченого в руках нічого не було. Потім прийшов ще раз обвинувачений та сказав: «Рыжий, я тебе горло перережу» (м.о.). Обвинувачений їх залякував щоб не повідомляли в поліцію. Він бачив, що ОСОБА_35 іншу жінку не бив. Також, він чув покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , потерпілої ОСОБА_22 .
Вищезазначені показання цілком відповідають і поясненням свідка ОСОБА_15 , який суду показав, що вдень влітку 2019 року після наряду ОСОБА_8 він, ОСОБА_18 , ОСОБА_20 працювали біля магазину «Івушка». До них приїхала на велосипеді ОСОБА_45 . Підійшов ОСОБА_35 та сказав їм, що він перевірить як вони працюють. ОСОБА_8 сказала щоб вони не звертали на ОСОБА_35 уваги та продовжували працювати. Потім ОСОБА_35 підійшов до ОСОБА_41 , але він не чув про що вони балакали та на якій відстані вони стояли один від одного, тільки чув, що останні сварилися і ОСОБА_41 просила заспокоїтися обвинуваченого. Потім він побачив потерпілу ОСОБА_9 , яка знаходилась одна на зупинці та кричала: «Помогите» (м.о.). Він не бачив щоб ОСОБА_35 бив потерпілу ОСОБА_45 . Він не бачив щоб хтось наносив удари. ОСОБА_35 був з жінкою. В подальшому обвинувачений підбіг до потерпілої ОСОБА_49 . ОСОБА_40 викликала поліцію, бо її побив ОСОБА_50 . Після цього ОСОБА_35 сказав йому: «Если пойдешь в милицию. Возьму лопату горло перережу» (м.о.). У зв`язку з чим обвинувачений так сказав, він не знає, однак він злякався. Не читав протокол допиту і можливо не підписував протокол.
Всі вищенаведені свідчення узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що в той день він працював на алеї по вул. Перемоги в м. Тернівка разом з ОСОБА_19 . Бачив обвинуваченого, той спілкувався з потерпілою ОСОБА_8 , спочатку спокійно, потім грубо. Не пам`ятає чи штовхав обвинувачений потерпілу ОСОБА_8 , та чи смикав її за одежу. Потім під`їхали працівники поліції та ОСОБА_51 . Він не чув чи висловлювався нецензурною лайкою обвинувачений в адресу працівників поліції, та не чув щоб потерпіла ОСОБА_8 погрожувала обвинуваченому. У потерпілої ОСОБА_40 був велосипед. До нього в образливій формі ОСОБА_46 не звертався. Не пам`ятає усіх подій, які сталися.
Не суперечать викладеному раніше і покази свідка ОСОБА_25 , який в суді показав, що близько 08-00 год. - 08-30 год. 08 липня 2019 року він заїхав на шиномонтаж, який розташований по вул. Перемоги в м. Тернівка. Він побачив, що через дорогу, навпроти шиномонтажу, біля зупинки стояла одна ОСОБА_22 . Знаходячись в приміщенні шиномонтажу, чув крики. В подальшому, коли він їхав на автомобілі, то побачив ОСОБА_52 , яка йшла та кульгала. Він зупинився, підійшов до неї, та остання повідомила, що її побив ОСОБА_53 руках у ОСОБА_41 був розбитий телефон. Йому ОСОБА_40 сказала, що саме ОСОБА_54 розбив її телефон. Також подалі від неї, був обвинувачений разом з дівчиною. Він за цими обставинами, викликав поліцію. Також, у той день він бачив у ОСОБА_40 почервоніння на обличчі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показала, що ОСОБА_22 є її підлеглою. Вона влітку 2019 року їхала в маршрутці та бачила як чоловік спортивної статури ударив долонею руки її підлеглу ОСОБА_22 . Потім той чоловік погнався, якось агресивно, за ОСОБА_41 , яка почала від нього тікати. Коли ОСОБА_22 заходила в маршрутку, то у неї був слід руки на правій щоці обличчя. Вона не бачила як той чоловік наносив удари ОСОБА_41 . З тим чоловіком була ще жінка. Зранку о 08-10 год. вона сіла на першій зупинці в маршрутку, в маршрутці усі сиділи, прізвище водія вона не знає. На зупинці по вул. Перемоги в маршрутку сіла ОСОБА_22 . Бачила більше двох працівників КП «ТЖКП», які прибирали територію, на повороті ближче до школи. На зупинці більше нікого не було, окрім ОСОБА_22 . Коли заходила до будівлі суду, ОСОБА_35 був без маски, вона його впізнала, що саме він ударив. ОСОБА_22 казала, що буде звертатися до поліції та лікарні у зв`язку з подіями, які сталися. Лікарняний був у ОСОБА_9 більше трьох тижнів.
Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні повідомила, що вона знає як обвинуваченого так і потерпілих. Про конфлікт їй відомо зі слів потерпілої ОСОБА_41 . Також, вона бачила у потерпілої ОСОБА_40 тілесні ушкодження на стегні ноги та на щоці обличчя. Окрім того, обвинувачений написав їй СМС, що він бажає з нею поговорити. При зустрічі в кабінеті КП ТЖКП він її прохав щоб потерпіла ОСОБА_40 не зверталася до поліції.
Загалом не суперечать вищенаведеному і покази допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_23 про те, що він працює водієм на маршрутному таксі, яке перевозить людей за маршрутом по м. Тернівка. Так, 2 роки тому, коли він їхав з вул. Харківська вниз по вул. Перемоги, в районі будинків №13,15 по вул. Перемоги в м. Тернівка напроти магазину «Івушка», протягом 5-7 секунд бачив як якийсь чоловік наніс удар рукою потерпілій ОСОБА_41 . На зворотному шляху біля буд.№9 по вул. Перемоги, він зупинився на зупинці та забирав людину, кого саме не пам`ятає. Також, на зворотному шляху конфлікту не бачив. Хто саме конкретно сидів на зупинці не може сказати, можливо ОСОБА_40 , можливо чоловіки.
Також в судовому засіданні була допитана й свідок ОСОБА_31 , яка суду показала, що вона є дружиною обвинуваченого ОСОБА_46 . В той день 08 липня 2019 року десь о 08-00 год. вона, ОСОБА_55 , ОСОБА_56 та її чоловік ОСОБА_46 зайшли в магазин «Івушка» по вул. Перемоги. ОСОБА_35 купив морозиво та вийшов з магазину та розмовляв на вулиці спокійно з якимось чоловіком. Працювало троє чоловіків, один з них рудий. Потім під`їхала ОСОБА_41 на велосипеді і сказала йому: «Пошел вон» (м.о.) та відштовхнула декілька раз ОСОБА_50 . Потім вона підійшла до ОСОБА_45 . Її чоловік не штовхав ОСОБА_41 . Вона штовхнула ОСОБА_41 обома руками спереду в плечі, бо ОСОБА_41 схватила її за шию, також ОСОБА_41 вдарила її ногою. Вона намагалася відштовхнути ОСОБА_41 від себе, а потім її забрав ОСОБА_46 . Потім ОСОБА_22 , яка сиділа на зупинці, закричала: «Помогите, убивают» (м.о.). На що вона їй відповіла: «Закрой свой рот» (м.о.). Своїми діями вона не могла спричинити тілесні ушкодження ноги та щелепи обличчя ОСОБА_45 . ОСОБА_57 стояв, його ніхто не чіпав. Вони разом з ОСОБА_35 підійшли до неї. Гупал стояв позаду неї та до ОСОБА_22 не наближався. З ОСОБА_22 вона з чоловіком в поганих стосунках через конфлікт, який виник на весіллі у 2009 році. До лікарні вона не зверталася. ОСОБА_35 жодну з потерпілих не чіпав. У неї був пошкоджений телефон та срібний ланцюжок внаслідок дій ОСОБА_45 . Ногою вона не наносила удари ОСОБА_41 . ОСОБА_40 була в нормальному стані.
Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні кримінального правопорушення, у даних показаннях потерпілих та свідків не вбачається, а деякі розбіжності у зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на вищевикладений висновок суду. Втім суд першої інстанції, на думку колегії суддів, надав і цим невідповідностям належну оцінку.
Так, суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_21 в частині нанесення обвинуваченим удару рукою ОСОБА_9 , оскільки інші допитані у судовому засіданні свідки цей факт не підтверджують, а потерпіла ОСОБА_9 своїми показами спростовує цей факт. Однак, інші свідчення свідка ОСОБА_21 суд прийняв як доказ, оскільки вони не суперечать тим подіям, які відбулись та які підтверджуються свідченнями свідків та досліджені у судовому засіданні доказами. Стосовно пояснень свідка ОСОБА_23 суд вказав, що вони не спростовують свідчення потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_15 та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, оскільки останній не пам`ятає усіх деталей в цей момент. Також суд визнав, що свідчення потерпілої ОСОБА_9 в частині того, що вона бачила як потерпіла ОСОБА_8 впала від удару обвинуваченого ОСОБА_10 , з урахуванням свідчень потерпілої ОСОБА_8 , яка також зазначила про втрату рівноваги від ударів обвинуваченого не є недостовірними свідченнями та не спростовують нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_8 .
Крім того, суд з урахуванням того, що судовий розгляд у відповідності до ст. 337 КПК України проводиться в межах висунутого обвинувачення особі відповідно до обвинувального акту, не взяв до уваги свідчення потерпілої ОСОБА_8 щодо погрози ОСОБА_10 їй ножем, а також свідчення потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_31 щодо нанесення ударів ОСОБА_31 ОСОБА_8 та навпаки.
Залишив суд поза своєю увагою й покази свідка ОСОБА_31 в частині того, що її чоловік ОСОБА_10 не наносив тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки остання намагається таким чином допомогти своєму чоловікові. Однак, на думку суду, даний свідок частково підтверджує про події, які сталися 08 липня 2019 року між учасниками, що спершу взагалі заперечувались стороною захисту.
Не взяв суд до уваги і покази свідка ОСОБА_14 в частині нанесення обвинуваченим потерпілій ОСОБА_8 другого удару у щоку, оскільки інші допитані у судовому засіданні свідки цей факт не підтверджують, а потерпіла ОСОБА_8 своїми показами спростовує цей факт. Також, суд не бере до уваги свідчення ОСОБА_14 , що він чув покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , потерпілої ОСОБА_22 , оскільки його свідчення різняться зі свідченнями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 і потерпілої ОСОБА_9 .
Отже, під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі чи свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному проступку. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання потерпілих та свідків, висновки експертиз, протоколи проведення слідчих дій та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захистом, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданих останніми апеляціях.
Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме:
- витягом з ЄРДР в кримінальному провадженні №0000327 від 08.07.2019 року, відповідно до якого на підставі повідомлення підприємств, установ, організації та посадових осіб були внесені відомості до ЄРДР за ч.1 ст. 296 КК України;
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08 липня 2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 заявила, що 08 липня 2019 року близько 08.10 год. чоловік на ім`я ОСОБА_58 , знаходячись в районі буд. АДРЕСА_3 з хуліганських спонукань спричинив тілесні ушкодження та пошкодив мобільний телефон марки «Samsung J7», чим завдав їй матеріальну шкоду;
- протоколом огляду предмету від 08 липня 2019 року, згідно з яким був оглянутий мобільний телефон «Samsung» моделі J7, який наданий добровільно до огляду потерпілою ОСОБА_8 , відповідно до її заяви від 08 липня 2019 року, та який має численні тріщини скла, які розташовані по всій площині дисплея, однак вмикається та функціонує;
- довідкою травматолога Тернівської ЦМЛ ДОР про те, що ОСОБА_8 о 11.20 год. 08 липня 2019 року звернулася до лікаря травматолога, який встановив діагноз: забій, обширна гематома лівого стегна. Забій обличчя, гематоми нижньої щелепи зліва;
- висновком експерта № 189 від 15 серпня 2019 року, з якого убачається, що згідно наданої медичної документації у ОСОБА_8 виявлено ушкодження у вигляді гематоми нижньої щелепи зліва та обширної гематоми у верхній третині лівого стегна по зовнішній поверхні, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, і які утворились по ударному механізму від дії тупого твердого предмету з місцем прикладення діючої сили у вищезазначеній області. Виявлене тілесне ушкодження не суперечить даті та способу отримання тілесних ушкоджень вказаному в матеріалах та утворилося в термін на який вказує потерпіла, тобто 08 липня 2019 року;
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08 липня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_9 заявила, що 08 липня 2019 року близько 08.10 год. невідомий чоловік, знаходячись в районі буд. АДРЕСА_4 з хуліганських спонукань спричинив тілесні ушкодження та фізичний біль;
- довідкою травматолога Тернівської ЦМЛ ДОР вбачається, що ОСОБА_9 о 09.20 год. 08 липня 2019 року звернулася до лікаря травматолога, який встановив діагноз: забій обличчя. Параорбітальна гематома справа;
- висновком експерта № 190 від 15 серпня 2019 року про те, що згідно наданої медичної документації у ОСОБА_9 виявлено ушкодження у вигляді параорбітальної гематоми справа, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень та які утворились по ударно-здавлюючому механізму від дії тупого твердого предмету з місцем прикладання діючої сили у вищезазначену область. Виявлене тілесне ушкодження не суперечить даті та способу отримання тілесних ушкоджень вказаному в матеріалах та утворилося в термін на який вказує потерпіла, тобто 08 липня 2019 року;
- листом в.о директора КП «ТЖКП» за вих. №1186 від 14 серпня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 з 07.30 год. до 11.30 год. 08 липня 2019 року виконували роботи по плануванню ґрунту, вибиранню каміння, трави і прибиранню сміття після виконаних робіт на зеленій зоні напроти ЗОШС №7 по вул. Перемоги. Контроль за виконанням робіт проводила начальник дільниці «Зелене господарство» - ОСОБА_8 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20 серпня 2019 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_8 вказала на якому місці (на алеї по вул. Перемоги в м. Тернівка (через дорогу напроти магазину «Івушка»), та яким чином (удар правою рукою в обличчя, другий удар рукою в руку внаслідок чого впав телефон, та третій удар ногою в стегно лівої ноги) їй були нанесені ОСОБА_10 тілесні ушкодження, що вона повністю підтвердила своїми показами даними нею у судовому засіданні. А також, яким чином та куди ОСОБА_10 підбіг до потерпілої ОСОБА_9 (зупинка біля буд. №9 по вул. Перемоги). Суд не бере до уваги слідчий експеримент в частині нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , оскільки він зводиться тільки до показів потерпілої ОСОБА_8 , які нею повністю спростовуються при наданні свідчень у судових засіданнях;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20 серпня 2019 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 вказала на якому місці (на алеї по вул. Перемоги в м. Тернівка (через дорогу напроти магазину «Івушка»), та яким чином (удар правою рукою в обличчя ОСОБА_8 ), нанесенні тілесні ушкодження чоловіком ОСОБА_8 . А також, яким чином та куди ОСОБА_10 підбіг до неї (зупинка біля буд. №9 по вул. Перемоги), і наніс їй тілесні ушкодження (здавив рукою обличчя), що вона повністю підтвердила своїми показами даними нею у судовому засіданні;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 16 вересня 2019 року, згідно з яким свідок ОСОБА_14 зазначив яким чином наніс удар ОСОБА_59 (удар правою рукою в ліву щелепу).
Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Разом з цим, суд першої інстанції цілком обгрунтовано не взяв до уваги слідчий експеримент від 20 серпня 2019 року в частині нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , оскільки він зводиться тільки до показів потерпілої ОСОБА_8 , які нею повністю спростовуються при наданні свідчень у судових засіданнях.
Не послався суд як на доказ і на слідчий експеримент від 16 вересня 2019 року зі свідком ОСОБА_13 , оскільки при досліджені судом даного слідчого експерименту було виявлено, що він фактично зводиться до показань, які надає свідок ОСОБА_13 , а ті дії, які були ним відтворенні у слідчому експерименті, ним повністю спростовуються при наданні свідчень у судових засіданнях.
Також місцевий суд визнав недопустимим доказом і слідчий експеримент від 17 вересня 2019 року зі свідком ОСОБА_15 , оскільки при досліджені судом даного слідчого експерименту виявлено відсутність відеозапису на диску, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0000327, протокол слідчого експерименту щодо змісту не складався, а при надані суду відеозапису зі слідчим експериментом, суду не підтверджено наявність ознайомлення з ним сторони захисту та відповідно виконання вимог ст. 290 КПК України, а сторона захисту факт ознайомлення заперечує. Крім того, при досліджені судом даного слідчого експерименту виявлено, що він фактично зводиться до показань, які надає свідок ОСОБА_15 , а ті дії, які були ним відтворенні у слідчому експерименті, ним спростовуються при наданні свідчень у судових засіданнях.
Що ж стосується викладених в апеляційних скаргах сторони захисту доводів про відсутність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, доцільність кваліфікації дій останнього за цією статтею КК України, визнання певних доказів у кримінальному провадженні неналежними та недопустимими, наявність деяких суперечностей в показаннях свідків та потерпілих тощо колегія суддів не може з ними погодитись та вважає, що ці заперечення проти обвинувачення детально розглядалися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.
Протоколи слідчих дій, висновки експертів, інші письмові докази у цьому кримінальному провадженні, а також покази потерпілих, свідків, експерта, представника органу пробації оцінювалися судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи.
Так, суд не прийняв доводи сторони захисту про визнання недопустимими проведених слідчих експериментів з потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_14 , оскільки при слідчих експериментах потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було відтворенні дії та обставини певної події, а свідком ОСОБА_14 було відтворені дії.
Твердження сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_23 підтверджує відсутність конфлікту, коли маршрутне таксі під`їжджало до зупинки, суд не визнав слушними, тому що пояснення свідка ОСОБА_23 не спростовують свідчення потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_15 та досліджені у судовому засіданні матеріали письмових доказів, до того ж, останній не пам`ятає усіх деталей в цей момент.
Доводи захисту в частині того, що потерпіла ОСОБА_9 не зазначає про удар ногою обвинуваченим ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_8 , спростовуються тим, що цей факт підтверджується свідченням потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_14 , а також письмовими доказами, у тому числі висновком експерта №189. А твердження стосовно того, що потерпіла ОСОБА_8 не зазначає про нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_9 , є неспроможними, тому що потерпіла ОСОБА_8 бачила як у безпосередній близькості до потерпілої ОСОБА_9 стояв обвинувачений, а факт нанесення тілесних ушкоджень підтверджується свідченням потерпілої ОСОБА_9 , а також письмовими доказами, у тому числі висновком експерта №190.
Залишив суд поза увагою і твердження сторони захисту, що не встановлено, хто саме наніс тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , оскільки як вбачається з показів самої потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_35 ударив її правою рукою в щелепу, другий удар наніс по руці щоб вибити телефон, який упав і розбився, потім ударив її по стегну в ліву ногу, а його дружина ОСОБА_31 била її руками тільки по плечам, а ногами по гомілці по лівій нозі, що також не спростовується і показами останньої, що своїми діями вона не могла спричинити тілесні ушкодження ноги та щелепи обличчя ОСОБА_43 . Отже, суд вважає, що в суді знайшов підтвердження факт, що ОСОБА_10 наніс удари потерпілій ОСОБА_8 , від яких вона отримала тілесні ушкодження.
Не є прийнятними й посилання сторони захисту на те, що покази свідка ОСОБА_14 не є доказом у справі, оскільки останній має психічне захворювання, тому що останній працює, судом не визнавався недієздатним або обмежено дієздатним, і в міру своїх розумових можливостей чітко надавав послідовні покази та відповідав на односкладові питання, та тільки при складних запитаннях почав плутатися в своїх показах, які ніяким чином не спростовують його основні покази та які підтверджуються показами потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та частково показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 .
Не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і доводи сторони захисту про те, що: в протоколі прийняття заяви від ОСОБА_9 не зазначено про тілесні ушкодження, оскільки це спростовується самим протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08 липня 2019 року, дослідженим у судовому засіданні; свідок ОСОБА_26 не могла бачити тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 , оскільки ці факти спростовуються показами потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_26 ; потерпіла ОСОБА_9 не направлялася на експертизу, що спростовуються ухвалою слідчого судді Тернівського міського суду від 06 серпня 2019 року, відповідно до якої потерпілу ОСОБА_9 направлено експертам для дослідження; свідок ОСОБА_13 не прийняв присягу, оскільки даний свідок неодноразово допитувався судом, підписував текст присяги та у судових засіданнях, у тому числі і 12 червня 2020 року надав присягу; свідок ОСОБА_14 вигадує обставини, так як зазначає про колишню жінку обвинуваченого, а у обвинуваченого є тільки одна дружина, оскільки свідок зазначив, що про це йому повідомив свідок ОСОБА_15 . Отже, останній повідомив ті факти, про які йому зазначила інша особа.
Щодо кримінально-правової оцінки діяння обвинуваченого ОСОБА_10 , кваліфікованого судом за ч.1 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції в даному випадку вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст. 296 КК України та належним чином мотивував свій висновок, зазначивши у вироку, що відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема показань потерпілих та свідків, підставою для висловлювання ОСОБА_10 в громадському місці нецензурною лайкою, завдання ударів рукою та ногою щодо потерпілої ОСОБА_8 та подальшого вчинення дій щодо потерпілої ОСОБА_9 став незначний привід. При цьому конфлікт був спровокований саме ОСОБА_10 , як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція потерпілих на провокуючі дії стала приводом для подальшого насильства з боку ОСОБА_10 . Обстановка та обставини події, динаміка їх розвитку і об`єктивні ознаки нахабної поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона не була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю у виді приниження гідності потерпілих, поєднаного з насильства над ними.
Місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що висловлення образ з боку обвинуваченого ОСОБА_10 працівникам КП «ТЖКП» знайшли своє підтвердження, оскільки підтверджуються показами потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_9 зумовлено не особистою неприязню до ОСОБА_9 , а з урахуванням обстановки та обставин події є реакцією на її слова, і взагалі нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_8 зумовлено не особистою неприязню до неї, а з урахуванням того, що останні не знайомі, та відповідно до обстановки і обставин події є реакцією на її зауваження.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_10 та визнав його винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, а саме у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю
Доводи ж сторони захисту, як і показання обвинуваченого в частині його непричетності до інкримінованого проступку та відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підтверджуються, а взагалі спростовуються іншими доказами по кримінальному провадженню, а також вважає це певною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення.
Отже, аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_10 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.
З урахуванням наведеного, виходячи з того, що доводи як обвинуваченого, так і його захисника не знайшли свого підтвердження протягом судового та апеляційного розглядів та спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами у всій своїй сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційних скарг останніх про необхідність скасування вироку як винесеного з суттєвими порушеннями процесуальних норм та призначення нового розгляду у суді першої інстанції задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення проступку, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_10 в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 296 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_10 невмотивовано засуджено за вказані кримінально-протиправні дії, немає підстав. Тому доводи сторони захисту є необґрунтованими, оскільки на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального проступку. Так як вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин кримінального провадження, немає підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку в частині засудження ОСОБА_10 за вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України з подальшим призначенням нового судового розгляду, на чому наполягають в своїх апеляціях захисник та обвинувачений.
Що ж стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступнів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, пенсіонер по інвалідності, інвалід третьої групи з лфп без значних навантажень, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2010 року народження, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілих, які просили суд призначити законне та обґрунтоване покарання, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України та необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті у вигляді арешту строком 5 місяців, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Таким чином, на думку колегії суддів, вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами. При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу ОСОБА_10 , й призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у звязку з чим як апеляційні доводи обвинуваченого в частині незгоди з призначеним судом покаранням та необгрунтованим не призначенням йому більш мякого покарання у вигляді штрафу, так і вимоги прокурора щодо скасування вироку в частині призначення покарання у звязку з необхідністю призначення обвинуваченому більш суворого покарання у вигляді 5 років обмеження волі є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Безпідставними, на думку апеляційного суду, є й доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, щодо необґрунтованості рішення суду у частині стягнення з нього коштів на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .
Так, суд першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства під час вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, належним чином обґрунтував порядок стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану обвинуваченого, глибини фізичних та душевних страждань потерпілих, вини обвинуваченого, яка встановлена під час розгляду даної справи, та вимог розумності та справедливості.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_60 в частині відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`ю в розмірі 182,25 грн., суд врахував, що потерпілою ОСОБА_8 підтверджено зазначену матеріальну шкоду належними та допустимими доказами, а саме фіскальним чеком про придбання ліків, які зазначені у відповідних виписках про призначення ліків, і назви яких містяться у копіях чеків на придбання медичних препаратів на вказану суму.
Цивільний позов ОСОБА_60 в частині відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням майна в розмірі 5999,00 грн., судом залишено без задоволення, оскільки останньою не підтверджено зазначену матеріальну шкоду належними та допустимими доказами, будь-яка експертиза щодо визначення суми матеріального збитку не проведена, а суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір спричиненої шкоди.
Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`ю в розмірі 7312,29 гривень, суд дійшов висновку, що потерпілою ОСОБА_9 не підтверджено зазначену матеріальну шкоду належними та допустимими доказами, а саме фіскальними чеками про придбання ліків, які пов`язані саме з отриманням тілесних ушкоджень, а надані фіскальні чеки про придбання ліків не мають причинного зв`язку з отриманим тілесним ушкодженням, тому цивільний позов в цій частині залишив без задоволення.
Що стосується моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, судом враховано те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спричинено моральну шкоду, так як мали місце моральні страждання, яких зазнали позивачі, внаслідок спричиненого тілесного ушкодження останні перенесли душевні страждання, викликані фізичним болем, було змінено звичний уклад їх життя, внаслідок чого перенесли певні моральні страждання. Тому, з урахуванням обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких останні зазнали, характеру немайнових втрат, ступеня тяжкості змін в життєвих стосунках та звичному життєвому укладі, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд визначив розмір відшкодування ОСОБА_9 та ОСОБА_61 моральної шкоди в сумі по 10 000 гривень кожній.
З правильністю такого рішення погоджується і колегія суддів, оскільки при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховано характер, обсяг і ступінь моральних страждань, заподіяних потерпілим, порушення їх нормальних життєвих зв`язків, засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а подані в даному кримінальному провадженні апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 - залишити без задоволення.
Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4