У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , а також прокурора у кримінальному провадженні № 120 171 100 400 012 75 від 15 травня 2017 року ОСОБА_7 , яка брала участь у судовому провадженні, на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 серпня 2020 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вишкове Хустського району Закарпатської області, громадянина України, непрацюючого, не маючого місця реєстрації, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 06.08.2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислено з дня його затримання - з 27.05.2017.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_5 час його перебування під вартою в період з 27.05.2017 по день набрання вироку законної сили включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироку законної сили.

У проваджені вирішена доля речових доказів та стягнуто з ОСОБА_5 процесуальні витрати.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 15.05.2017, приблизно о 18.00 год (точний час не встановлено), перебуваючи у спальній кімнаті квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, взяв у праву руку ніж і, стоячи обличчям до потерпілої, умисно наніс лезом ножа один удар в область грудної клітини та один удар в область живота ОСОБА_9 , чим спричинив їй колото-різані проникаючі поранення грудної клітки та живота, з розвитком внутрішньої кровотечі, внаслідок чого ОСОБА_9 померла на місці події. Після цього ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчиненого діяння та тяжкість суспільно небезпечних наслідків, з місця події зник.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у провадженні в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06.08.2020 стосовно ОСОБА_5 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, а в решті вирок залишити без змін.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор стверджує, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені вказаною статтею КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.
При цьому, прокурор вказала, що у вироку суду не врахована поведінка обвинуваченого, яка на всіх етапах досудового та судового слідства свідчила про чітко виражену антисоціальну спрямованість, зневажливе ставлення до закону та загальноприйнятих норм моралі, а його відношення до вчиненого свідчить про жорстокість та винятковий цинізм.
Крім того, на переконання прокурора, суд першої інстанції не врахував й посткримінальну поведінку обвинуваченого, який, незважаючи на наявність беззаперечних доказів вини, не розкаявся у вчиненому, що вказує на особливу небезпечність такої особи та його загрозу для суспільства.
Звертає увагу прокурор на те, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що обвинувачений з місця злочину зник та тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, а тому призначене обвинуваченому покарання є м?яким і не є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Підсумовуючи прокурор вважає, що призначене обвинуваченому покарання у вигляді 12 років позбавлення волі не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину і особі обвинуваченого внаслідок м?якості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06.08.2020 щодо останнього скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з недоведеністю його причетності до вчинення 15.05.2017 умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 .

При цьому, обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник обвинуваченого стверджує, що вирок суду стосовно ОСОБА_5 підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції порушено норми кримінального процесуального закону, оскільки, на думку захисника, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного вироку вийшов за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, а саме в частині мотиву вчинення злочину та обставин, які обтяжують покарання, чим порушив ч. 1 ст. 377 КПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, захисник ОСОБА_6 посилається на те, що, відповідно до протоколу огляду місця події, складеного 15.05.2017 ст.слідчим СВ Ірпінського ВП ГУ НП у Київській області ОСОБА_10 в руках потерпілої ОСОБА_9 знаходиться предмет схожий на ніж зі слідами бурого кольору, при цьому обвинувальний акт не містить жодних тверджень чи пояснень про те, яким чином в руках ОСОБА_9 опинився ніж.

Також, захисник ОСОБА_6 вважає, що судом першої інстанції було істотно порушено норми кримінального процесуального закону в частині відмови суду визнати недопустимим доказом диск з відеофайлом проведення слідчого експерименту у зв`язку з істотним порушенням під час його здобуття.

А саме, захисник звертає увагу, що: згідно досліджених судом відеофайлах слідчого експерименту під час проведення цієї слідчої дії слідчою не було роз`яснено права та обов`язки її учасникам; відеокамера, з допомогою якої здійснювалася відеофіксація слідчого експерименту та проведення впізнання речей, за своїми технічними характеристиками не може здійснювати запис на СD або DVD диск, а виключно на флеш карту, тому надання до суду як доказу диску з відеофайлами слідчого експерименту та пред`явлення речей для впізнання - свідчить про те, що відеофайли або їх частина була кимось перенесена з флеш карти на наданий суду диск при тому, що стороною обвинувачення не було надано жодних процесуальних документів, які б дали змогу перевірити хто саме - слідчий, прокурор чи залучений відповідно до КПК спеціаліст, коли - під час досудового розслідування чи після його завершення, за допомогою яких програмних засобів здійснив перенесення відеофайлів чи їх частину з флеш карти на диск, а також про відсутність редагування вказаних відеофайлів слідчого експерименту.

Захисник вказує і на те, що під час проведення впізнання сережок: ОСОБА_11 впізнав білі сережки, а не жовті, які ОСОБА_5 віддав ОСОБА_12 , за тим, що ОСОБА_5 говорив, що знайшов ОСОБА_9 мертвою, свідок же ОСОБА_12 стверджувала, що впізнає жовті сережки, які їй віддав ОСОБА_5 , і говорив, що ОСОБА_9 вбив її син, які, одночасно, стверджували, що після того як ОСОБА_11 побив ОСОБА_5 , обвинувачений у всьому зізнався та втік.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що судом першої інстанції було проігноровано, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 було завдано саме 15.05.2017 або що її смерть настала саме 15.05.2017.

Крім того, захисник вказує, що судом першої інстанції залишилось нез`ясованими обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а саме часовий проміжок настання смерті потерпілої ОСОБА_9 , а також хто, коли та чому таємно проникав до квартири, де проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , та чи не причетна вказана невідома особа до смерті ОСОБА_9 .

Водночас, захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про дослідження: протоколу огляду місця події від 15.05.2017, складеного ст.сл. СВ Ірпінського ВПГУ НП у Київській області ОСОБА_10 ; висновку експерта № 206, складеного в період з 16.05.2017 по 16.08.2017; висновку експерта № 8-3/3675 від 17.08.2017; диску з відеофайлами слідчого експерименту за участі ОСОБА_5 ; диску з відеофайлами проведення впізнання речей за участі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі також просить скасувати вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06.08.2020 щодо нього та ухвалити новий вирок, яким виправдати його- ОСОБА_5 у зв`язку з недоведеністю його причетності до вчинення 15.05.2017 умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Крім доводів, які ідентичні доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо порушення судом вимог ч. 3 ст. 377 КПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що під час досудового розслідування слідчим було запропоновано йому взяти участь у слідчому експерименті за обіцянки, що йому змінять запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт при тому, що він- ОСОБА_5 повідомив слідчій, що йому невідомі обставини смерті ОСОБА_9 , проте слідча пообіцяла, що буде підказувати.

Також послався на те, що перед початком слідчого експерименту йому- ОСОБА_5 ніхто нічого не пояснював і жодних прав і обов`язків не роз`яснював, а після завершення слідчого експерименту слідча сказала підписати якісь документи і показувала де розписуватись, бо так треба, а захисник сказав, що читати не потрібно, бо все знімали на відео, і хвилюватись не треба - суд розбереться.

Під час дослідження в суді відео зі слідчого експерименту він звертав увагу суду, що на відео зафіксовано не все, що було під час слідчого експерименту, що було проігноровано судом.

Потерпілий ОСОБА_13 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання клопотання про дослідження доказів та задоволення апеляційних вимог сторони захисту у повному обсязі щодо скасування вироку суду та закриття кримінального провадження за недоведеністю винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, які, водночас заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у провадженні та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, а щодо задоволення клопотання про дослідження доказів у провадженні - не заперечувала, допитавши обвинуваченого та дослідивши докази у провадженні на задоволення клопотання захисника, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції на предмет його законності, обґрунтованості та вмотивованості відповідно до положень ст. 370 КПК України, в межах апеляційних скарг, підтриманих сторонами у провадженні в суді апеляційної інстанції, як передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 в умисному вбивстві ОСОБА_9 за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, підтверджується сукупності досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, ОСОБА_5 в суді першої інстанції відмовився давати показання, а в суді апеляційної інстанції пояснив про те, що він з ОСОБА_9 до подій були знайомі 3 роки і перебували у фактичних шлюбних відносинах.

У той період часу вони тимчасово проживали по АДРЕСА_1 .

І ОСОБА_9 , і він - працювали.

Він особисто працював вантажником на ринку неофіційно.

15.05.2017, у вихідний день, він пішов зранку на роботу, після чого він з друзями тут же на ринку вживав спиртні напої.

Вжив спиртного багато, перебував у стані алкогольного сп?яніння, але самостійно дійшов до місця, де тимчасово проживав з ОСОБА_14 ( ОСОБА_9 ), близько 11.00 годин, де продовжив самостійно вживати алкогольні напої.

ОСОБА_9 пришла додому приблизно в 12-13 годин.

Між ними в квартирі виник конфлікт через те, що він 15.05.2017 під час вживання алкогольних напоїв їй неодноразово телефонував, а вона не брала слухавку.

Під час конфлікту ОСОБА_9 схопила ніж і накинулася на нього, він перехопив її руку і відштовхнув її від себе.

Ніж залишався в руках ОСОБА_9 , коли вона від його- ОСОБА_5 поштовху впала на диван, обличчям вниз, а він вийшов з кімнати, проте вони ще протягом декількох хвилин сварилися, перебуваючи один від одного через кімнату, а тому її фізичного стану, в якому вона перебувала, - він не бачив.

Вийшовши в кухню, він продовжив вживати спиртні напої протягом 10-15 хвилин, після чого повернувся в кімнату, де залишив ОСОБА_14 ( ОСОБА_9 ).

Чи ОСОБА_9 перебувала у тому ж стані, коли він виходив з кімнати, чи в іншому - не знає, проте вона лежала на тому ж дивані, обличчям в диван, як і впала.

Він її перевернув і побачив сліди крові.

Швидку медичну допомогу він не викликав, чому - не знає.

Він пішов з квартири далі вживати алкогольні напої, які фактично і вживав до його затримання 26.05.2017.

Хто спричинив ОСОБА_9 тілесне ушкодження - він не знає, але зазначив, що у ОСОБА_9 були дві спроби суїциду, у тому числі шляхом вживання таблеток, про що знає її син - потерпілий у справі ( ОСОБА_13 ), проте при тих спробах суїциду ОСОБА_9 швидку медичну допомогу вони не викликали, а тому будь-яких документальних підтверджень її спробам суїциду - не має.

В квартирі нікого стороннього під час конфлікту між ними - не було.
Вважає, що вона собі сама спричинила тілесні ушкодження.

Водночас, згідно з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28.05.2017 та відеозаписом цієї слідчої дії, що міститься на оптичному диску для лазерних систем зчитування, які були досліджені судом першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_5 вказав на те, що 15.05.2017 він, після вживання пива та горілки, в період часу з 17-00 год. по 18-00 год., прийшов у квартиру АДРЕСА_2 , де проживав разом з ОСОБА_9 .

Остання в квартирі перебувала в стані алкогольного сп?яніння.

Між ними розпочалася сварка на ґрунті ревнощів з його боку, в ході якої ОСОБА_9 взяла правою рукою з тумбочки кімнати, де вони проживали, ніж з білою ручкою і хотіла завдати йому цим ножем удар, але він перехватив ніж та вивернув його.

Що відбулося далі він не пам?ятає, але пригадує, що ОСОБА_9 впала на диван у цій же кімнаті обличчям донизу, тримаючи в правій руці ніж.

Зрозумівши, що вона мертва, він взяв з її руки ніж, помив його в умивальнику та знову поклав його в праву руку ОСОБА_9 , яка звисала з дивану до підлоги. Потім накрив її ковдрою та пішов з квартири.

Водночас, обвинувачений під час слідчого експерименту вказав на наступний механізм спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_9 , а саме, він- ОСОБА_5 перебував обличчям до загиблої, коли вона тримала у руці кухонний ніж і махнула рукою на нього, він схопився правою рукою за лезо ножа, далі подій не пам?ятає (а.п. 124-127 т. 2).

На механізм отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_5 з достовірністю не зміг пояснити і суду апеляційної інстанції, зокрема того, як ОСОБА_9 , що стояла до нього обличчям та тримала перед собою у його напрямку правою рукою ніж, могла при вивертанні її руки з ножем ОСОБА_5 впасти обличчям донизу у диван на його правий край у такий спосіб, щоб її права рука з ножем опинилася звислою до підлоги, при тому, що ОСОБА_5 , пославшись на те, що він не пам?ятає//не вказав, що він штовхнув чи вдарив ОСОБА_9 у такий спосіб, щоб вона розвернулася корпусом і перебувала обличчям до дивану, на який впала, і як, за цим, могла спричинити собі хоча б одне поранення ножем або в область грудної клітини, або в область живота та спричинити наступне тілесне ушкодження, перебуваючи обличчям і передньою частиною корпусу на дивані з звислою до підлоги рукою з ножем.

Доводи захисника ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції про те, що проведення слідчого експерименту відбулося з порушенням права ОСОБА_5 на захист, оскільки на відео не зафіксовано роз?яснення прав обвинуваченому, були досліджені судом першої інстанції і визнані непереконливими, з чим погоджується і колегія суддів, бо, як свідчать дані протоколу проведення слідчого експерименту від 28.05.2017, в ньому під роз?ясненням прав та обов?язків підозрюваному ОСОБА_5 стоїть його підпис, як і підпис захисника ОСОБА_15 , які брали участь у проведенні слідчого експерименту та підписали вказаний протокол без будь-яких застережень (а.п. 124, 126 т. 2).

Як далі свідчать дані протоколу, слідчий експеримент проводився у присутності та з дозволу власника квартири - ОСОБА_16 , експерта Ірпінського відділення КОБСМЕ ОСОБА_17 , експерта-криміналіста ОСОБА_18 , статиста ОСОБА_19 та понятих ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , якими цей протокол також підписаний.

Ці всі дані випливають і з переглянутого в суді апеляційної інстанції відеозапису слідчого експерименту, відповідно до якого, він дійсно розпочинається з зачитування слідчою ОСОБА_10 змісту самого протоколу в присутності всіх вказаних вище учасників, у тому числі і ОСОБА_5 та захисника його інтересів адвоката ОСОБА_15 і при цьому ОСОБА_5 роз?яснюється, що він не попереджається про кримінальну відповідальність від відмову від давання показання за його процесуальним статусом, що йому було зрозуміло, як і не має заяв сторони захисту щодо додаткового роз?яснення ОСОБА_5 його прав і яких саме.

Відповідно до приписів ч. 1, п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист, отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання або їх отримання з порушенням цього права, - водночас, виходячи зі змісту відеозапису, ОСОБА_5 було роз?яснено це його право, яким він міг скористатися у будь-який момент проведення слідчого експерименту та не свідчити проти себе чи відмовитися від давання відповідей на уточнюючи питання, на які він відповідав у присутності захисника за власним розсудом, не визнаючи при цьому, що саме він спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , при цьому, свої пояснення ОСОБА_5 викладав у довільній формі, вказуючи на обставини події, що викладені у протоколі проведення слідчого експерименту, що узгоджуються з відтвореним відеозаписом.

Доводи ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції про те, що всі обставини, на які він вказував при слідчому експерименті, йому повідомила слідча ОСОБА_10 - є явно надуманими, оскільки нічим не підтверджуються.

Між тим, з показань ОСОБА_5 під час слідчого експерименту випливає, що він давав їх вільно, доповнюючи деталями, які розповідав і у кабінеті слідчого, і в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема про те, що, коли він і ОСОБА_9 залишили квартиру вранці 15.05.2017, то ОСОБА_14 ( ОСОБА_9 ) повернулася додому приблизно о 15.00 год. і він її бачив, перебуваючи у подвір?ї будинку, де вживав пиво після того, як вжив горілку.

Приблизно о 18.00 год. він пішов в квартиру, двері якої відкрив своїм ключем, а потім пройшов у кімнату, де перебувала ОСОБА_9 .
Вона стояла обличчям до нього і, за його твердженнями, розпочала конфлікт через те, що він десь ходить, перебуває в стані сп?яніння, хоча при цьому і сама була нетверезою.
Під час конфлікту вона взяла у праву руку ніж та тримала його перед собою лезом догори у його сторону, він перехопив її руку і вона впала обличчям на диван так, що права рука з ножем звисала на підлогу.
Він взяв з її руки ножа, вимив його та назад вклав ОСОБА_9 у праву руку, водночас зрозумівши, що вона мертва, після чого він накрив її ковдрою і пішов з квартири.

При цьому, ОСОБА_5 за допомогою статиста показував його та ОСОБА_9 розташування в кімнаті під час сварки та активних дій, які слідча не могла знати, а тільки особа, яка вчиняли ці дії - а саме обвинувачений ОСОБА_5 .

На запитання слідчої ОСОБА_10 будь-яких доповнень від учасників слідчого експерименту, у тому числі сторони захисту - не надійшло.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника ОСОБА_6 про те, що в кабінеті слідчого був фактичний допит підозрюваного ОСОБА_5 , - оскільки ОСОБА_5 на пропозицію слідчої ОСОБА_10 в присутності захисника ОСОБА_15 добровільно розповів про обставини, що йому відомі у провадженні, на свій розсуд з урахуванням обраної ним позиції захисту, а потім у квартирі їх доповнив//уточнив, вказуючи на обставини дій за його та ОСОБА_9 участі за допомогою статиста.

Водночас слід зауважити, що ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту не визнав//вказав слідчій, що йому невідомі обставини смерті ОСОБА_9 , а тому є незрозумілим його твердження про начебто умовляння його слідчою ОСОБА_10 дати показання з її підказки про певні обставини під умовою зміни йому запобіжного заходу та звільнення його з-під варти, яке, як вважає колегія суддів, є явно надуманим, оскільки з цієї позиції обвинуваченого навіть не випливає, коли саме ці умовляння відбулися, чим це підтверджується і чому за їх наявності він себе не визнав винуватим у спричиненні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, твердження про що, само по собі, втрачає будь-який сенс в умовлянні його слідчою та невизнання ним своєї участі у спричиненні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть.

Не є переконливим і твердження сторони захисту про те, що відеозапис проведення слідчого експерименту є недопустимим доказом у провадженні з підстав того, що запис цього експерименту здійснювався на флеш накопичувач, а до матеріалів провадження долучений диск, - оскільки у протоколі вказано, що проведення слідчого експерименту фіксувалося фотокамерою Canon-3000 за участі експерта-криміналіста ОСОБА_18 з вказівкою про те, що проведення слідчого експерименту записується на відео для перенесення в подальшому на диск (а.п. 125 т. 2), відеозапис проведення якого на диску і долучений експертом-криміналістом та слідчою ОСОБА_10 до цієї дії на підставі ст. 105 КПК України (а.п. 126, 127 т. 2), при тому, що і ОСОБА_5 , як і захисник ОСОБА_6 , у тому числі в апеляційному суді, не заперечували проведення з підозрюваним цієї слідчої дії, запис якої складається з двох частин, кожна з яких окремо є цілісною//безперервною, відтворює початок і закінчення дії і не викликає сумніву у їх автентичності, що спростовує доводи ОСОБА_5 в частині того, що на відео зафіксовано не все, що відбувалося під час слідчого експерименту, ще при тому, що обвинувачений в суді апеляційної інстанції взагалі не зміг пояснити, що ж саме не відображено в цілісному відеозаписі цих двох фрагментів.

Заяв про те, що сторона захисту ставила питання про витребування флеш накопичувача, зокрема при виконанні вимог ст. 290 КПК України (а.п. 174-178 т. 2), з якого технічно була перенесена інформація з фотокамери, на яку здійснювався запис на долучений до протоколу слідчого експерименту диск, про що сторона захисту послалася лише узагальнююче та формально, чи на порушення процедури перенесення цього відеозапису, чи захист поставив під сумнів фіксування вказаної слідчої дії такою процесуальною особою як експерт-криміналіст ОСОБА_18 - з позиції захисника ОСОБА_6 , у тому числі в суді апеляційної інстанції, не вбачається, як і те, що необхідно було витребувати резервну копію технічного носія інформації зафіксованої процесуальної дії, оригінальний примірник якої міститься тільки на флеш накопичувачі, що передбачено ч. 3 ст. 107 КПК України і стосується оригінального примірника технічного носія інформації зафіксованої процесуальної дії, резервні копії яких зберігаються окремо.

Разом з тим слід зауважити, відповідно до вимоги кримінального процесуального закону, саме по собі проведення слідчого експерименту передбачає безпосередню участь, зокрема, підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань тощо.
Отримання ж від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту, з дотриманням встановленого законом порядку, - є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання.
При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, що зафіксовані на відеозаписі, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає саме протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України - є документом.
Досліджуваний же слідчий експеримент, що проводився за участю спеціаліста - експерта-криміналіста, який і проводив відеозапис, що був доданий до протоколу, на виконання вимог п. 3 ч. 2 ст. 105, ч. 2 ст. 240 КПК України, який у сукупності з протоколом проведення слідчого експерименту вказує на перебіг вказаної слідчої дії, що повністю відтворений у протоколі, зауважень до якого в учасників провадження не було, - не міг окремо вважатися доказом у провадженні, у свою чергу, відсутність невід?ємного додатку до протоколу процесуальної//слідчої дії, а саме відеозапису, за приписами ч. 2 ст. 104 КПК України, могло слугувати підставою для визнання доказу недопустимим, тобто, що прямо визначено кримінальним процесуальним законом.

Ці ж висновки стосуються і інших додатків до протоколів слідчих//процесуальних дій, на які послався в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 .

Водночас не можна не вказати, що, на переконання колегії суддів, захисник ОСОБА_6 припустився протиріч, а саме, вважаючи що відеозапис проведення слідчого експерименту не можна брати до уваги, разом з тим послався на нього як на доказ, за його твердженнями, того, що обвинуваченому ОСОБА_5 не були роз?яснені його права під час проведення слідчого експерименту та що на початку слідчого експерименту слідча ОСОБА_10 начебто розповідає обставини досліджуваної події// як все було, - є нічим іншим як вільною трактовкою захисника ОСОБА_6 ходу перебігу слідчого експерименту і дій його учасників, зокрема слідчої ОСОБА_10 , ще і за тим, що обвинувачений ОСОБА_5 в ході слідчого експерименту не завжди погоджувався з уточнюючими питаннями//наведенням альтернативних відповідей слідчої, виказуючи на свій розсуд своє бачення подій, що відбувалися між ним та ОСОБА_9 .

Не є такими, що відповідають перебігу слідчого експерименту і позиція ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що він після слідчого експерименту підписав якісь документи на пропозицію слідчої, яка йому вказувала де ставити підпис, а захисник, у свою чергу казав, що читати не потрібно, бо все знімали на відео, і хвилюватися не треба, бо суд розбереться, - які самі по собі також не вказують на порушення прав ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту, відеозапис якого був предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, аналіз якому наведений вище.

За будь-яких обставин з наведених вище показань обвинуваченого ОСОБА_5 випливає, що конфлікт у нього з ОСОБА_9 відбувся приблизно о 17.00 - 18.00 годині 15.05.2017, під час якого в квартирі, де відбувся цей конфлікт, нікого стороннього не було аж до того часу, коли він покинув квартиру через 20-30 хвилин після початку конфлікту, коли ж ОСОБА_5 йшов з квартири - ОСОБА_9 була мертвою, в чому він пересвідчився.

Отже, смерть ОСОБА_9 в результаті спричинених їй тілесних ушкоджень настала приблизно о 18:00 год. 15.05.2017 за поясненнями самого ОСОБА_5 , коли він перебував з нею наодинці у квартирі, а тому у провадженні не досліджувався//не встановлювався інший ймовірний//більш точний час спричинення їй тілесних ушкоджень, що не є суттєвим та таким, що може вплинути на фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема на спричинення тілесний ушкоджень ОСОБА_9 іншою, ніж ОСОБА_5 особою в указаний час 15.05.2017, оскільки на цей час ОСОБА_5 //сторона захисту алібі обвинуваченому не висувало, щоб потребувало дослідження місце перебування ОСОБА_5 , щонайменше у період часу приблизно о 18.00 год. 15.05.2017 не за адресою: АДРЕСА_1 , а у іншому місці, як і не вказала сторона захисту про те, що дослідження більш точного часу смерті ОСОБА_9 15.07.2017 може вплинути на встановлення інших//відмінних від встановлених висновків у провадженні за іншими дослідженими доказами в ньому.

Водночас, висновки суду першої інстанції про час кримінального правопорушення - приблизно о 18.00 год. 15.05.2017 випливають з наступних досліджених доказів у провадженні.

Так, як показав суду першої інстанції свідок ОСОБА_22 , ОСОБА_9 працювала у нього продавцем.
Вона проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 в м. Буча Київської області. 15.05.2017, у період часу з 16.00 год. по 20.00 год., точніше часу він не пам?ятає, йому зателефонував ОСОБА_5 і повідомив, що ОСОБА_14 ( ОСОБА_9 ) завтра на роботу не вийде, бо вона себе зарізала - нанесла удар в живіт і в серце і зараз лежить зелена.
Після почутого він разом зі своєю дружиною пішов по місцю проживання ОСОБА_9 , яка проживала від них неподалік в м. Буча Київської області, де почали стукати в двері квартири, але їм ніхто не відчинив, тому вони вийшли з будинку на вулицю і повідомили про почуте//події в поліцію.
Телефонували вони і ОСОБА_5 , але у цей час телефонного зв?язку з обвинуваченим вже не було.
Потім приїхали працівники поліції і піднялись в квартиру, від яких він-свідок дізнався, що в квартирі лежить мертва жінка.

Отже, з показань свідка ОСОБА_22 випливає, що про смерть ОСОБА_9 стало відомо не пізніше 20.00 год. 15.05.2017 саме від ОСОБА_5 , який при цьому висунув свою версію смерті загиблої, але фактично вказав на локалізацію спричинення їй тілесних ушкоджень, що відповідають обставинам досліджуваного кримінального провадження.

З показань свідка ОСОБА_23 в суді першої інстанції видно, що він працював інспектором Ірпінського ВП.

У 2017 році, в період часу з 20.00 год. по 21.00 год., точніше дату і час не пам?ятає, надійшло повідомлення про можливе вбивство.
Приїхавши за вказаною йому адресою в м. Буча Київської області, біля під?їзду побачили громадян, які викликали поліцію і були роботодавцями померлої.
Він-свідок викликав слідчо-оперативну групу і з дозволу власниці квартири проникли в неї, де в спальні, на ліжку, побачили тіло жінки без ознак життя.

Згідно даних протоколу огляду місця події від 15.05.2017 з ілюстративною фототаблицею та відеозаписом цієї слідчої дії, що міститься на оптичному диску для лазерних систем зчитування, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в кімнаті на дивані виявлено труп жінки ( ОСОБА_9 ) обличчям донизу, права верхня кінцівка якої піднята вгору та відведена від тулуба, напівзігнута в ліктьовому суглобі, кисть напівстиснута в кулак, в кисті в не затиснутих пальцях вільно знаходиться ніж, який вилучений без будь-якого зусилля.
Трупні плями в 12.20 годин (6 хв.) - 20.26.
Виявлені рани в області живота та грудей.
У ході огляду вилучено, в тому числі, зрізи та змиви з рук трупа ОСОБА_9 , фрагменти шпалер зі стін кімнати з плямами бурого кольору, змиви з плям бурого кольору на паркеті, ніж, шорти з плямами бурого кольору, сліди папілярних узорів.
Огляд розпочато о 23 год. 25 хв. 15.05.2017, а закінчено 02 год. 45 хв. 16.05.2017, який був проведений у присутності власниці квартири ОСОБА_16 , за участю, у тому числі спеціалістів, вказаних у протоколі (а.п. 7-12, 13-39, 136 т. 2).

Даний протокол, на задоволення клопотання сторони захисту, був досліджений і судом апеляційної інстанції, з якого та ілюстрацій випливає місце розташування трупа ОСОБА_9 та дійсне перебування в її правій руці ножа.

Водночас, дані обставини узгоджуються з показаннями під час слідчого експерименту та у суді апеляційної інстанції обвинуваченого ОСОБА_5 про розташування загиблої на дивані, що, на переконання колегії суддів, само по собі вказує на безпосереднє перебування ОСОБА_5 під час спричинення тілесних ушкоджень ножем ОСОБА_9 в кімнаті квартири 15.05.2017, і саме ОСОБА_5 , ще і за тим, що ОСОБА_5 був затриманий 26.05.2017, проте вже 16 чи 17 травня 2017 року він знав про локалізацію тілесного ушкодження на тілі ОСОБА_9 в області серця//грудної клітки, про що повідомив ОСОБА_12 та інших осіб, які перебували на дачі по АДРЕСА_3 .

Дану інформацію з інших будь-яких джерел ОСОБА_5 отримати не міг, як і те, що за поясненнями самого ОСОБА_5 він помив ніж та вклав назад його у руку ОСОБА_9 , що дає підстави стверджувати, що у такий спосіб ОСОБА_5 хотів відвести від себе підозру, щоб не бути притягнутим за вчинення злочину, імітувавши, на його переконання, суїцид ОСОБА_9 , - який, само по собі є ілюзорним, виходячи з характеру та локалізації тілесних ушкоджень.

Дозвіл на проведення огляду за визначеною адресою надав і слідчий суддя Ірпінського міського суду Київської області в ухвалі від 17.05.2017 (а.п. 45-47 т. 2).

Як показала свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції, вона була знайомою ОСОБА_9 , яка проживала з обвинуваченим ОСОБА_5
16 чи 17 травня 2017 року (насправді 16.05.2017), в проміжку часу з 04.00 год. до 05.00 год., до них (її та інших свідків у провадженні) на дачу в АДРЕСА_3 , прийшов ОСОБА_5 .
У той час на дачі були ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ( ОСОБА_26 ), ОСОБА_27 ( ОСОБА_11 ).
ОСОБА_5 їм повідомив, що ОСОБА_28 ( ОСОБА_9 ) сьогодні вбили.
З його слів їм також стало відомо, що коли він- ОСОБА_5 , начебто прийшов у квартиру, то побачив у ОСОБА_29 ножові поранення - ніж був у серці.
Вона ( ОСОБА_9 ) ще дихала і він хотів витягнути ніж.
Потім, після розповіді ОСОБА_5 , він вийняв з кишені сережки і подарував їй- ОСОБА_12 .
Вона-свідок впізнала ці сережки, бо вони належали ОСОБА_14 ( ОСОБА_9 ).
ОСОБА_30 запитав у ОСОБА_5 чи це він її вбив, на що ОСОБА_5 зізнався, що дійсно це він вбив ОСОБА_14 ( ОСОБА_9 ) і пішов від них.
ОСОБА_25 , у свою чергу, взяв у неї- ОСОБА_12 подаровані їй ОСОБА_5 сережки і пішов, а приблизно о 10.00 год., у цей же день, до них приїхали працівники поліції.

Показання свідка ОСОБА_12 вказують на те, що ОСОБА_5 у вранішній час 16.05.2017 перед сторонніми особами вже визнав свою вину у вбивстві ОСОБА_9 , а його пояснення, що він витягнув ніж з тіла ОСОБА_9 , а потім помив його з подальшим вкладанням ножа у руку загиблої, на переконання колегії суддів, вказують тільки на те, що він їх надав з метою відведення від себе підозри у вчиненні вбивства.

Суд першої інстанції не здійснив допит усіх свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки, не зважаючи на усі вжиті заходи, не представилось можливим забезпечити їх явку до суду.

За даними протоколу огляду трупа від 16.05.2017, на трупі ОСОБА_9 виявлено два проникаючі поранення: грудної клітки та живота (а.п. 54-56 т. 2),

Згідно з висновком експерта від 16.08.17 № 206, причиною смерті ОСОБА_9 стало колото-різані проникаючі поранення грудної клітки та живота, з розвитком внутрішньої кровотечі//гостра крововтрата.
На трупі ОСОБА_9 виявлено: проникаюче поранення грудної клітки та живота - рана м`яких тканин грудної клітки, наскрізне ушкодження грудини, передсердя, серця, правої легені, діафрагми та печінки та крововиливом в праву плевральну порожнину, загальним об`ємом 1.750,0 мл.; проникаюче поранення живота, з ушкодженням очеревини та заочеревинних судин, з крововиливом в черевну порожнину об`ємом 500,0 мл.
Ушкодження утворились від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обух П-подібного перетину з найбільшою товщиною слідоутворюючої частини близько 0,12 см. та лезо. Найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка ранячого знаряддя на рівні занурення в рані не перевищувала 2,1 см., у сукупності, у живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя на час заподіяння (а.п. 49-50 т. 2).

Дійсно вказана експертиза, як звернув увагу захисник ОСОБА_6 , була розпочата 16.05.2017 при доставлянні трупа ОСОБА_31 до Київського обласного бюро судово-медичної експертизи та закінчена 16.08.2017 (а.п. 49-50 т. 2) шляхом складання відповідного висновку на підставі як протоколу огляду трупа 16.05.2017 (а.п. 54-56 т. 2), так і проведення експертних досліджень 24.05.2017 (а.п. 51 т. 2), 10.07.2017-12.07.2017 (а.п. 128-129 т. 2), 18.07.2017-27.07.2017 (а.п. 131-133 т. 2), 11.08.2017-16.08.2017 (а.п. 52-53 т. 2), 14.08.2017-17.08.2017 (а.п. 117-119 т. 2).

Крім того, за висновком експерта від 16.08.17 № 101-мк, на клаптях шкіри №№ 1 і 2 трупа ОСОБА_9 виявлено по одному наскрізному колото-різаному ушкодженню, яке виникло від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обух П-подібного перетину з найбільшою товщиною слідоутворюючої частини близько 0,12 см. та лезо.
Найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка ранячого знаряддя на рівні занурення в рані на клапті шкіри № 1 не перевищувала 2,1 см., а на клапті шкіри № 2 - 2,2 см. (без урахування направлення ліній Лангера та можливого скорочення розмірів клаптя шкіри під дією спиртово-оцтового розчину) (а.п. 52-53 т. 2);

Отже, часові межі початку і закінчення експертизи, співпадають з проведенням експертних досліджень, які за кримінальним процесуальним законом - суворо не регламентовані.

Згідно змісту заяви ОСОБА_26 від 17.05.2017, він добровільно передав слідчій ОСОБА_10 сережки металу жовтого кольору, які він отримав 16.05.2017 від особи на ім?я ОСОБА_32 ( ОСОБА_5 ) на подвір?ї будинку неподалік станції метро Героїв Дніпра (вул. Озерна в м. Києві) (а.п. 60 т. 2).

Як указують дані протоколу огляду предмету від 17.05.2017, за оглядом сережок жовтого кольору потерпілий ОСОБА_13 впізнав сережки його матері - ОСОБА_9 (а.п. 61-63 т. 2).

Впізнав сережки і ОСОБА_11 , вказуючи, що ОСОБА_5 намагався їх подарувати його співмешканці ОСОБА_14 ( ОСОБА_12 ), згідно даних протоколу пред?явлення речей для впізнання від 18.05.2017 з фототаблицями та відеозапису цієї слідчої дії, що міститься на оптичному диску для лазерних систем зчитування (а.п. 64-66, 67-70, 76 т. 2).

Надав ОСОБА_11 під час пред?явлення сережок для впізнання 18.05.2017 пояснення і про поведінку та зізнання ОСОБА_5 ( ОСОБА_24 ) у вбивстві ОСОБА_13 , коли він до них прийшов//фактично на наступний день (ранок) після досліджуваних подій.
А саме, вони (встановлені у провадженні особи, які перебували по вул. Озерна в м. Києві) та ОСОБА_5 сумісно вживали алкогольні напої, що приніс ОСОБА_5 , під час чого, останній намагався подарувати ОСОБА_12 сережки ОСОБА_9 та повідомив про вбивство ОСОБА_13 , а коли стали задавати йому питання чи це він вбив, ОСОБА_5 втік і його не змогли впіймати.

Після переглянутого відеозапису пред?явлення сережок для впізнання ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_5 суду апеляційної інстанції пояснив про те, що дійсно він о 4:00 годині ранку на наступний після подій день (16.05.2017), коли він пішов з квартири до 20.00-21.00 15.05.2017, він прийшов до ОСОБА_12 , ОСОБА_33 ( ОСОБА_11 ) та інших і у нього дійсно були сережки ОСОБА_9 , але ті, що пред?являлися для впізнання чи інші - він вказати не може, але вона-загибла їх не носила.
Сережки ОСОБА_9 він- ОСОБА_5 взяв у гаманці, який перебував у кімнаті, де вони проживали, в якому були і гроші, але не 4.500 грн., про які вказав ОСОБА_11 начебто з його-обвинуваченого слів під час пред?явлення сережок для впізнання, а у меншій сумі, які він- ОСОБА_5 витратив на горілку.

Крім того, як указують дані протоколу пред?явлення речей для впізнання від 18.05.2017 з фототаблицями та відеозапис цієї слідчої дії, що міститься на оптичному диску для лазерних систем зчитування, ОСОБА_12 також впізнала сережки, які належали ОСОБА_9 та які ОСОБА_5 намагався їй подарувати 17.05.2017 після його прибуття на вул. Озерна в м. Києві та сумісного вживання алкогольних напоїв (а.п. 71-76 т. 2).

Посилання захисника ОСОБА_34 на те, що під час пред?явлення сережок для впізнання ОСОБА_12 , вона послалася на те, що ОСОБА_5 спочатку їм повідомив, що начебто ОСОБА_9 вбив її син і тільки після його побиття ОСОБА_11 ОСОБА_5 зізнався у вбивстві ОСОБА_9 - не вказує на вимушене під фізичним до нього примусом зізнання ОСОБА_5 у вчиненні вбивства ОСОБА_9 , якого за твердженнями сторони захисту він не вчиняв, оскільки при допиті ОСОБА_12 у суді першої інстанції, вона стверджувала, що ОСОБА_5 дійсно зізнався, що позбавив життя ОСОБА_9 , що опосередковано узгоджується і з показаннями свідка ОСОБА_22 , якому за повідомленням ОСОБА_5 уже у період часу з 16.00 год. по 20.00 год. 15.05.2017, до якого належить і 18.00 год. 15.05.2017, саме від обвинуваченого стало відомо про смерть ОСОБА_9 у зв?язку з ножовим//ножовими пораненнями та відповідає і іншим доказам у провадженні про умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_5 .

Водночас, сторона захисту ніколи не посилалася на те, що з оточення ОСОБА_9 хтось, у тому числі і її син (потерпілий ОСОБА_13 ), мав мотив для вбивства ОСОБА_9 , тоді, як з досліджених доказів випливає, що такий мотив був у ОСОБА_5 , а саме виниклі 15.05.2017 неприязні відносини, що були причиною сварки між ними, не виключно і на ґрунті ревнощів.

Доводи захисника ОСОБА_34 про те, що свідки неправильно вказали при пред?явленні речей для впізнання на колір сережок, вказуючи, що вони є з білого металу - срібні, а насправді їм надавалися на впізнання сережки з жовтого металу - не є переконливими, оскільки з досліджуваного та переглянутого відеозапису пред?явлення речей//предметів для впізнання та змісту вказаних протоколів, у тому числі протоколу від 17.05.2017 пред?явлення сережок потерпілому ОСОБА_13 , слід визнати, що сережки, які належали ОСОБА_9 , що були пред?явлені для впізнання, являють собою: сережки з металу жовтого кольору, з англійською застібкою, з прозорим камінцем, розташованим в деталі сережки у формі квіточки, яка дійсно була білого кольору, які були видані ОСОБА_26 , впізнані ОСОБА_35 та надавалися для впізнання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 посеред інших трьох пар (а.п. 76 т. 2).

Що саме такий колір//два кольори металу у сережках, які були пред?явлені для впізнання: і жовтий, і білий - не спростовував і захисник ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, вказуючи, що вони не оглядалися судом першої інстанції.

Водночас, таке клопотання захисником ОСОБА_6 про безпосередній огляд сережок не заявлено і в суді апеляційної інстанції, а тому не має підстав ставити під сумнів за показаннями допитаних осіб, у тому числі і обвинуваченого ОСОБА_5 та даними наведених протоколів впізнання сережок вказаними особами, що ОСОБА_5 після 04:00 годин 16.05.2017 намагався подарувати ОСОБА_12 сережки, що належали саме ОСОБА_9 , які взяв ОСОБА_26 , який, у свою чергу, потім передав сережки слідчій ОСОБА_36 і які були впізнані потерпілим ОСОБА_13 та свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

ОСОБА_37 , за його заявою від 28.05.2017, передав слідчій кофту//гольф чорного кольору, штани, куртку білого кольору та туфлі, які належать ОСОБА_5 і знаходяться за останнім його місцем перебування//мешкання, а саме в палатці, що розташована в лісосмузі на відстані 100 м. від вул. Озерна в м. Києві (а.п. 83 т. 2), що були предметом огляду 28.05.2017 за даними відповідного протоколу (а.п. 84 т. 2) і долучені до провадження як речові докази (а.п. 85 т. 2).

Згідно з висновками експерта від 17.08.2017 за № 158, на гольфі ОСОБА_5 виявлена кров людини, в якій не виключена можливість присутності крові ОСОБА_9 як домішки (а.п. 117-119 т. 2).

За висновком експерта № 137 від 27.07.2017, на змивах з полу квартири та на шортах, вилучених за адресою: АДРЕСА_1 , під час огляду місця події 15.05.2017, виявлено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 , з шортів - як домішки (а.п. 131-133 т. 2).

Як указують висновки експерта від 17.08.2017 за № 10-1/945, на предметі, схожому на ніж, вилученому за адресою: АДРЕСА_1 , під час огляду місця події 15.05.2017, виявлено кров людини та клітини, генетичні ознаки яких змішані і містять ознаки крові ОСОБА_9 та невстановленої особи чоловічої генетичної статі.
Водночас слід зауважити, що на експертизу були надані тільки зразок крові ОСОБА_9 та предмет, схожий на ніж (а.п. 148-155 т. 2).

Висновком експерта від 17.08.2017 за № 154-мк, визначено, що виникнення виявлених ушкоджень на клаптях шкіри з передньої поверхні грудної клітини та з передньої черевної стінки трупа ОСОБА_9 від дій наданого на дослідження ножа, вилученого за адресою: АДРЕСА_1 , під час огляду місця події 15.05.2017 - не виключається (а.п. 156-157 т. 2).

За даними довідки Київського НДЕКЦ МВС України від 31.05.17 за № 19/111/8-1/9366, при перевірці по АДІС Дакто 2000 встановлено збіг чотирьох слідів пальців рук, вилучених за адресою: АДРЕСА_1 , під час огляду місця події 15.05.2017 з відбитками пальців рук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.п. 173 т. 2).

Суд першої інстанції відкинув надані стороною обвинувачення висновок експерта від 24.05.2017 за № 1472, заяву ОСОБА_38 від 23.05.2017 про придбання ним в районі ст.м. Героїв Дніпра мобільного телефону у особи на ім?я ОСОБА_39 (а.п. 77 т. 2), протокол огляду місця події від 23.05.2017 з фототаблицями//фактично вказаного телефону (а.п. 78-82 т. 2), висновок експерта від 29.05.2017 за № 8-1/2424 щодо наявності на місці вчинення злочину слідів папілярних узорів ОСОБА_9 чи іншої особи в порівнянні з дактилоскопічної карти ОСОБА_9 (а.п. 88-102 т. 2), висновок експерта від 29.05.2017 за № 8-1/2425 щодо наявності сліду папілярного узору руки на клинку предмета схожого на ніж, що не придатний для ідентифікації по ньому особи (а.п. 103-108 т. 2), висновок експерта від 12.07.2017 № 136 щодо наявності на руках ОСОБА_9 крові, яка походить від неї (а.п. 128-129 т. 2), висновок експерта від 17.08.2017 за № 8-3/3675 щодо відсутності на внутрішніх поверхнях замка з квартири, де сталося вбивство, слідів стороннього предмету (а.п. 138-144 т. 2), - оскільки ними не доводяться і не спростовуються жодні обставини досліджуваного злочину, правильність чого в апеляційних скаргах не оспорюється.

Як встановлено судом першої інстанції, на що послалася і сторона захисту, що, згідно з висновком експерта від 17.08.2017 за № 8-3/3675, на внутрішніх поверхнях замка слідів дії стороннього предмету (предметів) не виявлено, при тому що вони виявлені на внутрішніх поверхнях циліндрового механізму замка квартири, де сталося вбивство (а.п. 138-144 т. 2).

Однак, оскільки суду не надано доказів, що ці сліди могли утворитися саме в час, що передував вбивству ОСОБА_9 , ще і при тому, що ОСОБА_5 у цій частині вказував під час досудового розслідування, що квартиру він відкрив своїм ключем, а в суді апеляційної інстанції пояснив, що її відкрила ОСОБА_40 , але у квартирі, де не було сторонніх осіб, саме між ними виник конфлікт на ґрунті ревнощів з його боку чи того, що ОСОБА_9 протягом дня 15.05.2017 не брала слухавку на його телефонні дзвінки, у зв?язку з чим у нього виникли до неї неприязні стосунки, чи те, що ОСОБА_40 , яка сама перебувала в стані алкогольного сп?яніння і під час конфлікту взяла ніж, який тримала перед ним (за суперечливими поясненнями ОСОБА_5 в цій частині), а після конфлікту, коли ОСОБА_41 була мертвою, а він покинув квартиру, - суд першої інстанції і цей висновок як доказ у провадженні, з правильністю чого погоджується і суд апеляційної інстанції, ще за тим, що доводи сторони захисту в цій частині носять неконкретних характер щодо того хто, у який час, з якою метою міг скористатися стороннім предметом щодо входження//проникнення до квартири, яку//кімнату орендували певний час ОСОБА_9 з ОСОБА_5 , до якої мали доступ, щонайменше господар та інші особи, яким вона здавалася у оренду, у тому числі до подій 15.05.2017.

Доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції порушено норми кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування вироку суду першої інстанції - на увагу не заслуговують за наступним.

Так, згідно обвинувачення, що визнано судом доведеним, ОСОБА_5 15.05.2017, приблизно о 18.00 год. (точний час не встановлено), перебуваючи у спальній кімнаті квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, взяв у праву руку ніж і, стоячи обличчям до потерпілої, умисно наніс лезом ножа один удар в область грудної клітини та один удар в область живота ОСОБА_9 , чим спричинив їй колото-різані проникаючі поранення грудної клітки та живота, з розвитком внутрішньої кровотечі, внаслідок чого ОСОБА_9 померла на місці події.

Після цього ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчиненого діяння та тяжкість суспільно небезпечних в наслідків, з місця події зник.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Посилання ж сторони захисту на те, що суд вийшов за межі пред?явленого обвинувачення тільки з підстав того, що суд фактично виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не дослівно, а у іншій, ніж указано в обвинувальному акті формі, з урахуванням фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті і встановлені судом, - не вказує на порушення вимог ч. 1 ст. 337 КПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за тим, що суд встановив, що досліджувані події за участю ОСОБА_5 відбулися на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , а не виклав того, що на ґрунті ревнощів ОСОБА_5 учинив сварку зі своєї співмешканкою ОСОБА_9 , в ході якої у нього виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті останній..., з послідуючим викладом його дій саме так, як вказано в обвинувальному акті - є явно надуманими та такими, що не відрізняються//спотворюють зміст вироку у порівнянні з обвинувальним актом.

Крім того, висуваючи такі апеляційні вимоги, сторона захисту не вказала, від якого саме додаткового, на її переконання, обвинувачення, що визнано судом доведеним, що потребувало зміни обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України, не зміг захиститися ОСОБА_5 .

Не послалася на такі обставини сторона захисту і в суді апеляційної інстанції.

Не вказано за позицією сторони захисту і того, чому у формулюванні обвинувачення, за обвинувальним актом та визнаного судом доведеним, мали міститися твердження та висновки про те, яким чином в руках ОСОБА_9 опинився ніж, - оскільки ці обставини досліджувалися саме за поясненнями ОСОБА_5 під час слідчого експерименту та в суді апеляційної інстанції щодо взяття ним ножа з руки ОСОБА_9 , коли він виявив її мертвою, його миття і вкладання ножа назад у руку ОСОБА_9 , не пояснивши при цьому причини таких своїх дій, які, самі по собі, дають підстави стверджувати, що ОСОБА_5 у такий спосіб намагався відвести від себе підозру, щоб не бути притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинене, зокрема, як варіант, вчинивши спробу імітування суїциду ОСОБА_9 , на що посилався ОСОБА_5 , не змігши при цьому пояснити механізму спричинення ОСОБА_9 собі тілесних ушкоджень, які відбулися у його присутності, твердження про що є занадто ілюзорними, виходячи з характеру та локалізації спричинених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, і ці обставини не впливають на обсяг саме пред?явленого ОСОБА_5 обвинувачення, що визнано судом доведеним.

Отже, за дослідженими доказами у провадженні, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, з достовірністю встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що саме ОСОБА_5 , а не інша особа, за обраним ним мотивом - неприязні відносини через сварку//на ґрунті ревнощів вчинив умисні дії на позбавлення життя ОСОБА_9 , наносячи їй удари ножем в життєво-важливі органи, після чого перевірив чи жива ОСОБА_9 , яка впала на диван, а потім взяв ніж, який був у крові, помив його і назад вклав ножа в руку загиблої, за чим, не викликавши допомогу, залишив квартиру, переховуючись протягом тривалого часу у невизначеній місцевості - палатці в лісосмузі.

А тому посилання ОСОБА_5 під час слідчого експерименту та в суді апеляційної інстанції на те, що він не пам?ятає як все відбувалось, суд першої інстанції та колегія суддів розцінює як його намагання уникнути відповідальності за вчинене вбивство, ще і за тим, що ОСОБА_5 відводив від себе підозру, бо відразу після настання смерті ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_22 і повідомив про її смерть, яку вона, начебто сама собі заподіяла, водночас вказавши про те чим і куди було завдано ударів його співмешканці, що могла описати тільки особа, яка безпосередньо вчинила вказаний злочин.
На це вказують і посилання ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_9 відразу впала на диван обличчям донизу, а тому він не міг бачити куди ці удари прийшлися, бо їх було завдано у передню частину тулуба, - у той же час він чітко повідомив про завдані ОСОБА_9 поранення.

Водночас, виходячи з того, що причиною смерті ОСОБА_9 стало колото-різані проникаючі поранення грудної клітки та живота, з розвитком внутрішньої кровотечі//гостра крововтрата, слід дійти, наряду з іншими доказами у провадженні, до висновку, що ОСОБА_5 діяв тільки з прямим умислом на позбавлення життя ОСОБА_9 .

За викладеним та даними висновку судово-психіатричного експерта від 07.07.17 за № 334 (т. 2 а.с. 164-165), слід вважати доведеним, що ОСОБА_5 розумів свої дії та їх можливі наслідки, оскільки він під час скоєння інкримінованих йому дій на психічні захворювання не страждав, міг та може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а під час інкримінованих йому дій перебував у стані простого алкогольного сп?яніння.
В застосуванні медичних заходів, передбачених ст. 94 КК України, він не потребує.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Отже, перевіряючи дотримання судами нижчої інстанції вимог КПК України, апеляційний суд з?ясовує, чи навів суд нижчої інстанції належні й достатні мотиви ухвалення судового рішень та чи обґрунтували свої висновки з посиланням на досліджені докази.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим//закрито провадження з реабілітуючих підстав, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об?єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб?єктивну сторону (постанови Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17 та ін.).

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення.

Підсумовуючи, слід дійти висновку, що суд першої інстанції, дослідивши з достатньою повнотою докази у провадженні, надавши їм оцінку у сукупності, правильно визнав доведеним поза розумним сумнівом, учинення ОСОБА_5 умисного вбивства, тобто умисного заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_9 , кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Підстав для скасування вироку суду, у тому числі у зв?язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону чи не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим з закриттям кримінального провадження, апеляційні вимоги щодо чого фактично висунуті стороною захисту, - колегія суддів не вбачає.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, - колегія суддів дійшла таких висновків.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано, оскільки призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у повній мірі відповідає вказаним загальним засадам призначення покарання.

Так, обираючи міру покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції враховував, що він вчинив особливо тяжкий злочин.

На обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, характеризується посередньо, раніше не судимий, не працює, розлучений.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції, як і суд апеляційної інстанції, - не знайшли, оскільки у провадженні їх не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, правильно визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп?яніння, що випливає з встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, на підставі досліджених доказів, і не оспорюється стороною захисту про перебування ОСОБА_5 під час конфлікту з ОСОБА_9 15.05.2017 в стані алкогольного сп?яніння.

Водночас, на переконання колегії суддів, за позицією сторони захисту підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку при призначенні ОСОБА_5 покарання посилання на обставину, що обтяжує його покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував в сімейних та близьких відносинах, оскільки така обставина, як обтяжує покарання особи, доповнена п. 6-1 в ст. 67 КК України на підставі Закону України Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами від 06.12.2017 № 2227-VIII, що набрав чинності 11.01.2019, тобто до вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушення 15.05.2017, а тому і не може бути застосованим за приписами ст. 5 КК України.

Виключення даної обставини, за позицією суду апеляційної інстанції, не впливає на обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним.

А тому, враховуючи викладене, в сукупності, та те, що обвинувачений не визнав своєї вини, не зробив належних висновків, суд правильно дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 115 КК України, у виді 12 років позбавлення волі, яке є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, в яке, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015, зараховано строк попереднього ув?язнення з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

На правильність даних висновків не можуть вплинути доводи апеляційної скарги прокурора щодо м?якості призначеного ОСОБА_5 покарання, зокрема щодо того, що при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції не врахував: поведінку обвинуваченого, яка на всіх етапах досудового та судового слідства свідчила про чітко виражену антисоціальну спрямованість; зневажливе ставлення до закону та загальноприйнятих норм моралі; відношення ОСОБА_5 до вчиненого, яке, як стверджує прокурор, свідчить про жорстокість та винятковий цинізм; посткримінальну поведінку обвинуваченого, який, незважаючи на наявність беззаперечних доказів вини, з місця вчинення злочинів зник та тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, - оскільки ці обставини вказують лише на обрану ОСОБА_5 за своїм вибором позицію захисту які і слугували підставою для призначення ОСОБА_5 покарання, не в мінімальних межах санкції, встановленої в ч. 1 ст. 115 КК України.

Прийнятних доводів, які б слугували підставою для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання через його м?якість - колегія суддів не вбачає, не послалася на такі обставини, щоб заслуговували на увагу і сторона обвинувачення як в апеляційній скарзі, так і в суді апеляційної інстанції.

Долю речових доказів у провадженні вирішена згідно з приписами ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати стягнуто в порядку ст. 124 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні № 120 171 100 400 012 75 від 15.05.2017 ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 задовольнити частково, а апеляційну скаргупрокурора у кримінальному провадженні № 120 171 100 400 012 75 від 15 травня 2017 року ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_5 змінити: виключити з мотивувальної частини вироку при призначенні ОСОБА_5 покарання посилання на обставину, що обтяжує його покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував в сімейних та близьких відносинах.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3