Справа № 297/1052/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2021 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000125 від 09.04.2021року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , громадянки України, неодруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

за ч. 1, ч. 2 ст. 361, ч. 1, ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 190 КК України,

встановив:

05 березня 2021 року близько обіду ОСОБА_5 умисно за допомогою мобільного додатку «Приват 24» на своєму мобільному телефоні викрала 1300 грн. шляхом сформування підробленого документу на переказ грошових коштів із банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» належного ОСОБА_6 , на банківський картковий рахунок № НОМЕР_2 належний ОСОБА_7 відкритий в АТ КБ «Приватбанк».
Продовжуючи свої дії, 06 березня 2021 року близько 13 години ОСОБА_5 умисно, повторно за допомогою мобільного додатку «Приват 24» на своєму мобільному телефоні викрала 305 гривень шляхом сформування підробленого документу на переказ грошових коштів із банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» належного ОСОБА_6 , на банківський картковий рахунок № НОМЕР_3 відкритий в АТ «А-банк» чим завдала потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1605 грн..
На думку суду обвинувачену ОСОБА_5 слід визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, та ч. 2 ст. 200 КК України, як підробка документів на переказ та їх використання, вчинена повторно.
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнала повністю та показала, що у 2018 році вона знаходилась за місцем проживання свого діда ОСОБА_6 та на прохання останнього і бабки його дружини, вона встановила на свій мобільний телефон мобільний додаток «Приват24» з метою переведення із накопичувального рахунку діда «Копілка» на його основний рахунок, куди отримував пенсію, суму коштів, які накопичилися за деякий час. Відповідну суму коштів на прохання діда вона перевела на його основний рахунок, які дід згодом зняв у банкоматі особисто. У 2021 році вона була вагітна, знаходилася у важкому матеріальному становищі, її співмешканець втратив роботу та у зв`язку з наявним у неї боргом перед ОСОБА_8 вона згадала, що у неї установлений на мобільному телефоні додаток «Приват24» на пенсійну картку діда ОСОБА_6 та перевела 1300 грн. із рахунку діда на картку ОСОБА_8 .. Наступного дня вона знову перевела 305 грн. тільки вже на власний рахунок, щоб купити продукти харчування. Вона хотіла гроші повернути на рахунок свого діда протягом тижня, щоб він і не знав про нестачу коштів на своєму рахунку, однак не встигла цього зробити, оскільки її дядько син ОСОБА_6 повідомив їй про те, що дід помітив нестачу грошей на своїй картці, пішов у відділення банку, де йому повідомили хто гроші перевів із його картки. Згодом дід ОСОБА_6 сам їй розповів, що коли дізнався про те, що вона перевела гроші з його рахунку то сильно на неї розізлився та, оскільки в той момент знаходився у нетверезому стані, пішов і написав на неї заяву до поліції. На даний час вона вже повернула гроші діду та вони помирилися.
Згідно формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_5 , вона обвинувачується в тому, що у невстановлений органом досудового розслідування день та час серпня місяця 2018 року, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою свого діда ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під приводом надання нею допомоги, з метою розблокування банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , схилила ОСОБА_6 до добровільної передачі вищезазначеної банківської картки їй - ОСОБА_5 ..
В подальшому ОСОБА_5 діючи умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наслідки цих дій та бажаючи їх настання в порушення вимог ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію», ст. 3, ч.1 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» з використанням свого мобільного телефону типу смартфон, на який попередньо встановила програмний додаток «Приват 24», в якому здійснила реєстрацію профілю без дозволу власника банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_6 , при цьому створила пароль до входу в систему та таким чином отримала доступ до банківської таємниці без відома власника рахунку, чим вчинила несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи АТ КБ «Приватбанк» «Приват24», та отримала доступ до грошових коштів, які розміщені на банківському картковому рахунку ОСОБА_6 ..
Так, ОСОБА_5 , 05 березня 2021 року близько обідньої пори, умисно, реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння грошовими коштами у подальшому, володіючи відповідними навичками роботи з автоматизованими системами, посягаючи на право власності щодо електронної інформації, порядок використання такої інформації, з використанням свого мобільного телефону типу смартфон, на який попередньо встановила програмний додаток «Приват24», в якому здійснила реєстрацію профілю без дозволу власника банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_6 , при цьому створила пароль до входу в систему «Приват24» та таким чином отримала доступ до банківської таємниці, чим самим вчинила несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи «Приват24», отримала доступ до грошових коштів, які розміщені на банківському картковому рахунку ОСОБА_6 , що призвело до витоку інформації з автоматизованої системи «Приват24», яка стала відома ОСОБА_5 , хоч остання немала права доступу до неї.
Крім цього, ОСОБА_5 , 05 березня 2021 року близько обідньої пори, створила та сформувала у програмному додатку «Приват24», підроблений документ на переказ грошових коштів, із банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 належного ОСОБА_6 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на банківський картковий рахунок № НОМЕР_2 належний ОСОБА_7 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», в сумі 1300 гривень, як погашення частини боргового зобов`язання перед ОСОБА_9 , а останній в свою чергу таким чином провів розрахунок з ОСОБА_7 , як оплату праці за виконану ним роботу.
Також ОСОБА_5 , 06 березня 2021 року близько 13 години діючи умисно, повторно, з використанням свого мобільного телефону типу смартфон на який попередньо встановила програмний додаток «Приват24», в якому здійснила реєстрацію профілю без дозволу власника банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 відкритого в AT КБ Приватбанк, на ім`я ОСОБА_6 , при цьому створила пароль до входу в систему «Приват24» та таким чином отримала доступ до банківської таємниці, чим самим вчинила несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи «Приват24», отримала доступ до грошових коштів, які розміщені на банківському картковому рахунку ОСОБА_6 , що призвело до витоку інформації з автоматизованої системи «Приват24», яка стала відома ОСОБА_5 , хоч остання немала права доступу до неї.
Крім цього, ОСОБА_5 , 06 березня 2021 року близько 13 години повторно створила та сформувала у програмному додатку «Приват24», підроблений документ на переказ грошових коштів, із банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 належного ОСОБА_6 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на свій банківський картковий рахунок № НОМЕР_3 відкритий в АТ «А-банк» в сумі 305 гривень.
Вказані дії обвинуваченої органом досудового розслідування у сукупності кваліфіковані як вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації;ч. 1 ст. 200 КК України, як підробка документів на переказ та їх використання; ч. 2 ст. 361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації, вчинене повторно; ч. 2 ст. 200 КК України, як підробка документів на переказ та їх використання, вчинена повторно; ч. 3 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена, захисник та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням обставин, які її характеризують.
Суд приходить до висновку, що висунуте обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 361 та ч. 2 ст. 361 КК України слід визнати недоведеним, а її слід виправдати за вказаним обвинуваченням на підставі наступного.
Так, згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Так, згідно обвинувачення ОСОБА_5 вчинила несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи АТ КБ «Приватбанк» «Приват24», що призвело до витоку інформації, що інкримінується їй повторно.
Статтею 17 ч. 2 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В судовому засіданні допитав обвинувачену ОСОБА_5 судом було з`ясовано, що у 2018 році власник банківської картки потерпілий ОСОБА_6 добровільно надав ОСОБА_5 доступ до свого банківського рахунку шляхом встановлення на її мобільний телефон мобільного додатку «Приват24», в якому вона зареєструвалася на його ж прохання. При цьому, потерпілий надав ОСОБА_5 номер картки, пароль доступу до неї та не заперечував, щоб вона встановила мобільний додаток «Приват24» саме на свій власний мобільний телефон.
При цьому, в даному обвинуваченні не вказано доступ до якої банківської таємниці отримала обвинувачена, позаяк доступ до рахунку вона отримала з відома власника рахунку.
Таким чином, в даному випадку не знаходить підтвердження несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи АТ КБ «Приватбанк» «Приват24», та що ці ї дії вчинені повторно, оскільки на прохання власника рахунку та банківської картки, тобто за його бажанням (згодою) ОСОБА_5 здійснила в автоматизованій системі АТ КБ «Приватбанк» «Приват24» реєстрацію профілю власника банківського карткового рахунку та пароль до входу в систему.
Протилежне в суді стороною обвинувачення доведено не було.
Вказане випливає із показів обвинуваченої, досліджувати інші докази сторони на бажали та судом у відповідності до ч. 6 ст. 22 КПК України були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, за винятком доказування належності та допустимості тих доказів, які подані іншою стороною.

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до висновку для необхідності ухвалення виправдувального вироку.
За таких обставин, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_5 необхідно визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 361 та ч. 2 ст. 361 КК України та виправдати її за цими складами кримінальних правопорушень.

Крім того, згідно формулювання обвинувачення, ОСОБА_5 вчинила шахрайство, тобто заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а також вчинила ці ж дії потворно.

Частиною 3 ст. 337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно обвинувачення та дані обставини були підтверджені і показами самої ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 у 2018 році добровільно надав їй свою банківську картку на яку отримував пенсію, щоб його внучка - ОСОБА_5 за допомогою мобільного додатку «Приват24» здійснила перевод грошових коштів із одного рахунку на інший. В подальшому, у ОСОБА_5 умисел на використання грошових коштів ОСОБА_6 виник лише у 2021 році, коли вона, як зазначила знаходилась у важкому матеріальному становищі.

Суд вважає, що заволодіння чужим майном слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 190 КК лише за наявності необхідних умов. Перш за все слід ураховувати, що за змістом обману чи зловживання довірою, як способів вчинення шахрайства, вони можуть бути спрямовані тільки на людину. Це витікає із необхідної ознаки шахрайства - добровільної передачі майна законним володільцем злочинцю. Таким чином, обманути чи використати довіру інформаційно-телекомунікаційної системи неможливо. А тому випадки, в яких без безпосередньої участі людини, а лише шляхом надання неправдивої чи підробленої інформації технічному чи програмному засобу (банкомату, платіжній системі, терміналу тощо) відбувається заволодіння майном, слід кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна - крадіжку (ст. 185). Таку позицію вказано і в абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно якої обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Указане в обвинуваченні ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 190 КК України діяння слід вважати викраденням, адже воно цілком підпадає під таємний спосіб, коли особа заволодіває чужим майном: за відсутності власника або інших осіб. Інші способи викрадення можуть бути у присутності власника або інших осіб, але непомітно для них; у присутності власника або інших осіб, які, однак, не усвідомлюють самого факту викрадення і не можуть дати таким діям належної оцінки внаслідок певних обставин (малолітства, фізичних і психічних недоліків, стану алкогольного сп`яніння, помилки); у присутності осіб, які схвалюють або ставляться байдуже до факту вчинення крадіжки винним, і останній це усвідомлює).
В пункті п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вказано, що відповідно до статті 190 КК шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що діяння ОСОБА_5 слід вважати таємним викраденням та її дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Щодо формлювання обвинувачення ОСОБА_5 в частині підробки документів на переказ та їх використання, що кваліфіковано обвинуваченням за ч. 1 ст. 200 КК України, та в частині підробки документів на переказ та їх використання, вчинених повторно, що кваліфіковано обвинуваченням за ч. 2 ст. 200 КК України, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 200 КК України доведена, однак кваліфікація її діяння за ч. 1 ст. 200 КК України є зайвою, позаяк її дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 200 КК України, як підробка документів на переказ та їх використання, із кваліфікуючою ознакою вчинених повторно, тобто перший раз 05.03.2021 року, а другий раз 06.03.2021 року.
Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної та обставини, що пом`якшують її покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 слід визнати її щире каяття, те, що вона раніше не судима (а.с. 46), по місцю проживання характеризується позитивно (а.с. 45), має на утриманні двох неповнолітніх дітей (а.с. 37, 38), добровільно відшкодувала завдані збитки.
Згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, «середній» рівень ризику вчинення повторного правопорушення та «середній» рівень ризику небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (а.с. 30-32).
Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_5 вчинила нетяжкі злочини, в яких щиро розкаялася, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, суд приходить до висновку про необхідність призначити їй покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України та про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, тому на підставі ст. 79 КК України слід прийняти рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням та поклав на неї обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, оскільки санкцією ст. 200 ч. 2 КК України передбачено покарання лише у виді штрафу та згідно ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, тому покарання за ч. 2 ст. 200 КК України ОСОБА_5 необхідно призначити і виконувати самостійно.

У зв`язку з наявністю вищевикладених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що обвинувачена вину визнала, щиро розкаялася, а також те, що викрадені кошти повернула потерпілому, з урахуванням особи винної, суд приходить до висновку, що до обвинуваченої при призначенні покарання за ст. 200 ч. 2 КК України слід застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст. 200 ч. 2 КК України.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.

Речові докази: виписку з банківського карткового рахунку НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк» належного ОСОБА_6 в паперовому та в електронному вигляді (відкопійованого на оптичний носій інформації, формату DVD-R), та виписку з банківського карткового рахунку НОМЕР_3 АТ «А-Банк» належного ОСОБА_5 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження органу досудового розслідування, слід зберігати при матеріалах органу досудового розслідування (а.с. 47, 54).

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України та виправдати її.

ОСОБА_5 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а також у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 200 КК України та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 185 КК України 1 (один) рік позбавлення волі та за ч. 2 ст. 200 КК України із застосуванням ст. 69 КК України штраф в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень, що виконувати самостійно.
На підставі ст. 79 КК України звільнитиОСОБА_5 від відбування призначеного покарання зач. 2 ст. 185 КК України, якщо вона протягом одного року не вчинить нового злочину, поклавши на неї обов`язки відповідно до п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази: виписку з банківського карткового рахунку НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк» належного ОСОБА_6 в паперовому та в електронному вигляді (відкопійованого на оптичний носій інформації, формату DVD-R), та виписку з банківського карткового рахунку НОМЕР_3 АТ «А-Банк» належного ОСОБА_5 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження органу досудового розслідування - зберігати при матеріалах органу досудового розслідування (а.с. 47, 54).

На вирок може бути подана апеляція через цей суд до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1