Дата документу 31.08.2021 Справа № 332/951/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/951/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1347/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09липня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Солоне, Вільнянського району, Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст.89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою до 07 вересня 2021 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки на сьогоднішній день суду не надано доказів того, що перестали існувати ризики, які були враховані при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Доказів неможливості перебування обвинувачених в умовах СІЗО за станом їх здоров`я суду також надано не було.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 просять ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у період з 22:00 години до 06:00 години наступного дня за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування своєї скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що вказані в клопотанні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, жодним доказом не підтверджені.

Під час судового розгляду не досліджувались обставини, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Він має певний діагноз і тому потребує постійного медичного лікування, отже немає можливості його утримування в умовах СІЗО, з урахуванням стану його здоров`я. Його мати пенсіонерка, яка страждає на ряд хвороб та потребує його допомоги. Також він має двох неповнолітніх дітей.
В обґрунтування своєї скарги захисник - адвокат ОСОБА_7 зазначає, що застосований запобіжний захід є занадто суворим та до підозрюваного можливо було б застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби.
Обвинувачений раніше не судимий, неофіційно працює на будівельних роботах, розлучений, проте допомагає утримувати неповнолітніх синів, має постійне місто проживання разом з батьками АДРЕСА_2 , допомагає матері-пенсіонерці, яка страждає на ряд хвороб та не заперечувала, щоб ОСОБА_6 відбував домашній арешт за містом їх сумісного проживання за вищезазначеною адресою, сам ОСОБА_6 має ряд захворювань.

Суддя належним чином не перевірив клопотання прокурора про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК та не звернув уваги на недотримання ініціатором клопотання вимог ст.ст.132,184 КПК України щодо обов`язку доведення доводів клопотання шляхом подачі певних доказів.
Ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.
На думку сторони захисту є необґрунтованим та недоведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні, обраний запобіжний захід є неправомірно жорстоким.

Згідно з оскаржуваною ухвалою, в провадженні суду знаходиться вказане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки на сьогоднішній день не перестали існувати ризики, які були враховані судом при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обвинувачені та їх захисники просили відмовити в задоволенні клопотання та обрати обом обвинуваченим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не заявляв.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні, задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, іншого обвинуваченого, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, який є особливо тяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження. У обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє офіційне місце роботи, міцні соціальні зв`язки.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих останньому правопорушень та суворість можливого покарання.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.
Доводи обвинуваченого з приводу того, що він має на утриманні тяжко хвору матір, об`єктивно нічим не підтверджені.
З наявних матеріалів вбачається, що мати обвинуваченого дійсно має певні захворювання, проте, цими матеріалами не підтверджується, що мати обвинуваченого перебуває на утриманні саме обвинуваченого.
Те, що обвинувачений раніше не судимий, неофіційно працює на будівельних роботах, має постійне місто проживання (на що звертає увагу сторона захисту), на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.
Твердження сторони захисту про неповноту з`ясування обставин справи судом та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними, суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної ухвали.

Доводи сторони захисту про неможливість утримування обвинуваченого в умовах СІЗО, також нічим не підтверджені.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Крім того, згідно з матеріалами провадження, вироком від 26 липня 2021 року Заводського районного суду м.Запоріжжя у цьому провадженні ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.187 КК України до 9 років позбавлення волі із конфіскацією усього майна, що йому належить, та запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до набрання чинності вироку щодо останнього залишено без змін.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою до 07 вересня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4