Житомирський апеляційний суд
Справа №292/156/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7
прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000004 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Новоград -Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2021 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту затримання, з 03.01.2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Продовжено ОСОБА_6 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 вересня 2021 року включно або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 завдану матеріальну шкоду в розмірі 26 444 грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Арешт накладений на майно: занавіску, сокиру, змиви з плям бурого кольору на килимі - ухвалено зняти та їх знищити.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, ОСОБА_6 01 січня 2018 року, близько 13 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні кухні свого будинку по АДРЕСА_1 під час конфлікту з ОСОБА_10 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 взяв в руки сокиру, яка стояла біля входу в будинок та наблизившись до ОСОБА_10 наніс йому один удар лезом сокири в лобну частину голови, причинивши тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: рани в правій лобно-очній ділянці, вдавленого уламкового перелому правої лобно-очної ділянки, епідуральної гематоми лобної ділянки справа (гематоми над твердою мозковою оболонкою), геморагічного забою правої лобної частки головного мозку. Останні належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_11 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство, тобто з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, яке за висновками суду в наданих суду доказах підтвердження не знайшло.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України - 10 (десять) років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

Вказує, що змінивши правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 3 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, суд призначив більш м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного та обставинам вчиненого злочину.

Стверджує, що дійсно, між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 були товариські стосунки. Однак ігноруючи їх, фактично безпричинно, за відсутності будь-якої загрози, ОСОБА_6 взяв в руки сокиру, перекладав її з однієї руки в іншу, що займає час достатній обдумати подальше її використання та потім він наніс із замахом саме металевою частиною удар зверху вниз в голову, де знаходяться життєво-важливі органи.

На його думку, ці обставини свідчать про суспільну небезпечність ОСОБА_6 та обдуману послідовність його дій, спрямованих саме на позбавлення життя особи.

Також поза увагою суду залишились показання потерпілого про те, що надання будь-якої допомоги з боку обвинуваченого він не пам`ятає, оскільки рану прикрив ганчіркою та рукою і так чекав швидку. Надання допомоги з боку ОСОБА_6 виключає, бо свою руку від рани не відводив, тому ніхто там нічого не міг більше робити, допомагати. В подальшому саме ОСОБА_12 поїхав з ним в лікарню.

Крім цього, зазначає, що під час слідчого експерименту ОСОБА_6 підтверджуючи свої показання щодо вчинення злочину, зазначив, що удар він наносив дерев`яною частиною сокири. В подальшому під тиском висновків експертиз та показань свідків змінив свою позицію.

Також, ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначав, що не планував, не цілився під час нанесення удару, не бачив під час нанесення куди він прийшовся, удар наніс з розвороту. При цьому в судовому засіданні встановлено з його ж показань, що удар було нанесено з розмаху, зверху вниз, стоячи один проти одного на малій відстані, в світлу пору доби. Вказане в сукупності свідчить про цілеспрямованість дій обвинуваченого.

ОСОБА_6 своїми показаннями намагався викривити обставини, применшити свою вину з метою уникнення відповідальності. Однак, вказані обставини не були враховані судом першої інстанції та їм не було надано оцінку.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, провівши часткове дослідження доказів, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України у заподіянні потерпілому ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент його заподіяння обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України не визнав, пояснивши, що наміру вбивати ОСОБА_10 він не мав. Не заперечив, що 01.01.2018 в обідню пору він разом зі своїми товаришами ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вживали спиртні напої в будинку за місцем його проживання, іноді виходили на вулицю. Під час перекуру він з хлопцями, жартуючи, боровся на подвір`ї домоволодіння, без нанесення будь-яких ударів чи тілесних ушкоджень. Коли повернувся до будинку, між ним та ОСОБА_15 виникла суперечка з приводу боротьби на вулиці, у ході якої останній двічі вдарив його рукою в обличчя і плече, внаслідок чого він впав. У відповідь, піднімаючись із підлоги, він взяв в руку поряд стоячу сокиру та металевою її частиною наніс удар в голову ОСОБА_15 зверху вниз. Коли побачив, що з рани на голові пішла кров, зірвав занавіску з грубки та надав ОСОБА_16 , щоб той прикрив рану. Допомагав вивести його на вулицю та посадив на лавку неподалік дому, де водою промивав рану. Свою вину визнає в тому, що наніс ОСОБА_16 тяжкі тілесні ушкодження. Розумів, що сокирою міг спричинити тяжкі тілесні ушкодження та смерть, однак не бажав настання таких наслідків. Цивільний позов просив задовольнити на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_10 , в суді пояснив, що 01.01.2018 року в обідню пору разом з друзями ОСОБА_14 та ОСОБА_13 прийшли в гості до ОСОБА_6 , де також були його цивільна дружина, теща та двоє неповнолітніх дітей.

Останні знаходились у іншій кімнаті будинку, а чоловіки святкували Новий рік та вживали спиртні напої на кухні, яку кількість алкоголю вжили не пам`ятає. Коли повернувся з вулиці до будинку, ОСОБА_6 в коридорі, при виході з кухні, схопив сокиру біля дверей та наніс йому нею удар в лоб. Чому так сталось він не розуміє, оскільки жодного конфлікту з ОСОБА_17 в нього не було, товаришували більше 10 років.

Свідок ОСОБА_18 (фельдшер швидкої) повідомила, що 01.01.2018 року вона приїхала по місцю проживання ОСОБА_6 для надання першої медичної допомоги ОСОБА_10 , в якого на голові була велика рана, що кровоточила.

Потерпілий був у свідомості, про обставини заподіяння ушкодження нічого не пояснював. Хлопці, що були поруч із ним, повідомили, що ОСОБА_10 спіткнувся і впав. Всі присутні вели себе нормально.

Свідок ОСОБА_19 в суді пояснив, що товаришував з обвинуваченим та з потерпілим. На новий рік 2018 року він разом з ОСОБА_10 та ще одним другом ОСОБА_13 прийшли до ОСОБА_6 в гості, за місцем його проживання, де на кухні вони вживали спиртні напої.

Будь-яких конфліктів чи суперечок ні між ким не було. Через деякий час, коли з вулиці зайшов в будинок, побачив у коридорі ОСОБА_10 і ОСОБА_6 , яким сказав, що треба йти додому, після чого повернувся до виходу і в цей час почув хрускіт.

Обернувшись до товаришів, побачив в руках ОСОБА_6 опущену до низу сокиру, яку він тримав обома руками, а в ОСОБА_10 рану на голові. Обвинувачений сказав йому що не знає чому це зробив після чого він забрав у нього сокиру. Самого моменту нанесення удару не бачив і що йому передувало не знає. Допомогу ОСОБА_10 надавали усі разом.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що товаришував з обвинуваченим та з потерпілим. На Новий рік 2018 року він разом з ОСОБА_10 та ще одним другом ОСОБА_14 прийшли до ОСОБА_6 в гості, за місцем його проживання, де на кухні вони вживали спиртні напої.

Будь-яких конфліктів чи суперечок в той день між ними не було. Коли повертався із вулиці до будинку, на лавці побачив ОСОБА_21 , який стікав кров`ю з голови, ОСОБА_6 , який вмивав йому обличчя та ОСОБА_19 .

Самого моменту нанесення удару він не бачив і що йому передувало не знає. Допомогу ОСОБА_10 надавали усі разом.

Під час проведення 03.01.2018 рогу огляду місця пригоди домоволодіння по АДРЕСА_1 , за участі ОСОБА_6 , були виявлені та вилучені сокира з плямами бурого кольору, занавіска білого кольору з слідами червоно-бурого кольору та проведено змив речовини бурого кольору з килиму, про що складено відповідний протокол. (том 1 а.п. 193-196)

Протоколами огляду речових доказів з фототаблицею від 06.02.2018 року було зафіксовано параметри знаряддя злочину - сокири та наявність на ній нашарувань червоно-бурого кольору на металевій частині, на топорищі у безпосередній близькості до металевої частини, та параметри занавіски і наявність на ній нашарувань червоно-бурого кольору. (том 1 а.п. 200-205)

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №280 від 12.02.2018 року у потерпілого ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді: рани в правій лобно-очній ділянці, вдавленого уламкового перелому правої лобно-очної ділянки, епідуральної гематоми лобної ділянки справа (гематоми над твердою мозковою оболонкою), геморагічного забою правої лобної частки головного мозку, які відноситься до тяжкого тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Останні утворилися від одного травмуючого впливу за умови вертикального або близького до нього положення потерпілого на час заподіяння йому тілесних ушкоджень. Вони не могли виникнути при падінні на поверхні з обмеженою або необмеженою контактуючою поверхнею. Не виключається отримання вказаних тілесних ушкоджень потерпілим за обставин, вказаних ним та підозрюваним під час дачі первісних показів. (том 1 а.п. 213-214)

Згідно висновку експерта-цитолога №49-ц від 20.02.2018 року знайдена кров людини на металевій частині вилученої під час місця пригоди сокири та дерев`яного топорища. Виключити кров підозрюваного ОСОБА_6 на металевій частині сокири неможливо. Кров, знайдена на дерев`яному топорищі, належить потерпілому ОСОБА_10 (том 1 а.п. 216-218)

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №57-2018 від 13.02.2018 року ОСОБА_6 будь-якими психічними захворюваннями не страждає, порушень в сфері сприйняття не виявляє, розуміє суть звинувачення, логічно будує свій захист. У період, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, психічними захворюваннями не страждав та в тимчасово-хворобливому розладі психічної діяльності, який би позбавляв його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не перебував. Знаходився в стані алкогольного сп`яніння. По своєму психічному стану не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. (том 1 а.п. 219)

Матеріалами проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 від 19.02.2018 (протокол, фототаблиця та відеозапис) було підтверджено покази останнього, дані ним в судовому засіданні. (том 1 а.п. 222-224)

Картками виклику швидкої допомоги та аркушами журналу реєстрації амбулаторних хворих було зафіксовано виклик 01.01.2018 року о 12:52 год. швидкої на АДРЕСА_1 для надання медичної допомоги ОСОБА_10 , у якого було констатовано рвано-забійну рану голови, запах алкоголю з рота. (том 1 а.п. 225, 226, 227, 228)

Під час проведення слідчого експерименту 06.02.2018 року з фіксацією за допомогою відеозйомки ОСОБА_6 показав та пояснив про вчинене ним кримінальне правопорушення. (том 1 а.п. 244)

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження покази ОСОБА_6 , дані ним під час судового розгляду справи, повністю співпадають із поясненнями, які він надавав під час проведення слідчого експерименту.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Згідно із пунктом 22 вказаної Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Суд першої інстанції проаналізувавши усі докази, обґрунтувавши свій висновок визнав, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого, оскільки ОСОБА_6 утримався від подальших протиправних дій та сприяв у наданні допомоги потерпілому, отже усвідомив свою вину і намагався запобігти тяжким наслідкам.

Також, судом першої інстанції було враховано перебіг подій, що передували вчиненню самого злочину, зокрема, потерпілий та обвинувачений попередньо були знайомі та між ними був відсутній будь-який конфлікт; підручне знаряддя злочину, вибране обвинуваченим спонтанно; нанесення обвинуваченим одного удару, добровільне, без застосування сили передача знаряддя ОСОБА_22 .

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про не доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та правильно перекваліфікував його дій на ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він діяв не з прямим умислом, що виключає можливість кваліфікації його дій як замах на умисне вбивство.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 416 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.11.2019 року вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12.07.2019 року щодо ОСОБА_6 , яким останнього було засуджено за ч.1 ст. 121 КК України було скасовано з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства - недотримання судом першої інстанції при складанні вироку положень ст. 374 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним, перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 з ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України суд у вироку не навів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає і з тих підстав, що суд апеляційної інстанції скасовуючи попередній вирок, в своєму рішенні не піддавав сумніву зміну правової кваліфікації дій ОСОБА_6 на ч. 1 ст. 121 КК України, не наголошував про необхідність кваліфікації його дій за більш тяжчою статтею закону України про кримінальну відповідальність чи посилення покарання, а тому суд першої інстанції не міг кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, обставини, що пом`якшують його покарання щире каяття, часткове відшкодування потерпілому завданої шкоди, обставини, що обтяжують його покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який брав участь в антитерористичній операції на сході України, за період служби зарекомендував себе з позитивної сторони, а також відношення обвинуваченого до вчиненого, готовність понести покарання, щирий осуд своєї поведінки, думку потерпілого, який просив суд суворо не карати обвинуваченого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання через його м`якість колегія суддів звертає увагу, що обвинуваченому було призначено реальне покарання у виді п`яти років позбавлення волі, а прокурор просить посилити покарання ОСОБА_6 виключно з підстав неправильної кваліфікації його дій і у апеляційній скарзі не наводить, які обставини та дані про особу обвинуваченого, визначені у ст. 65 КК України не були враховані судом при призначенні йому покарання.

За таких обставин підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 121 КК України очевидно несправедливим внаслідок його суворості апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Новоград -Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: