Справа №295/209/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташовного у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 08.12.2021 р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001173 від 23.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу з дислокацією у місті Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 08.12.2021 р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001173, внесеного до ЄРДР 23.10.2020 року.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги без його участі, в якій у скарзі просив відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Вислухавши пояснення заявника та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Слідчим суддею, встановлено, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.10.2020 року зобов`язано уповноважених службових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому у відповідності до ст. 214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення згідно заяви ОСОБА_3 від 13.08.2020 року, яка була зареєстрована в ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому 26.08.2020 за №С-4757.

Територіальним управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001173 від 23.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 08.12.2021 р., відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001173 від 23.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому. ОСОБА_4 обґрунтовує відмову у визнанні потерпілим відсутністю даних щодо заподіяння ОСОБА_3 моральної, фізичної чи майнової шкоди.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні, зокрема, може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Водночас ч. 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Вказана норма слугує гарантією безпідставного набуття статусу потерпілого.
Таким чином КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.
У п. 4 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди.
«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.
При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Причинний зв`язок має місце лише тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку. З цього випливають такі вимоги: причина (діяння) у часі повинна передувати наслідку; причина (діяння) не лише повинна передувати наслідку в часі, але і викликати його; причинний зв`язок має місце лише у разі, коли діяння є головною, визначальною умовою (фактором) настання суспільно небезпечного наслідку, тобто діяння слід розглядати як головну умову (причину) настання наслідків, якщо без нього суспільно небезпечні наслідки не настали б; діяння перебуває в причинному зв`язку з наслідком, якщо воно з неминучістю викликає настання цього наслідку.
Як зазначено в оскаржуваній постанові слідчого у кримінальному провадженні відсутні факти, які свідчили про те, що кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 365 КК України, ОСОБА_3 завдано моральної чи майнової шкоди.
Виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у статті 55 КПК України (фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди), логічним є висновок, що шкода повинна бути завдана останньому саме кримінальним правопорушенням за ч. 1 ст. 365 КК України.
Проте, як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_3 посилається на моральну шкоду завдану у зв`язку з перебуванням протягом 18 місяців під вартою в іншому кримінальному провадженні за ст. 185 КК України. Крім того, в скарзі відсутні посилання скаржника, які саме повноваження органом досудового розслідування були перевищені під час проведення досудового розслідування, та чим вони підтверджуються, та яка шкода йому завдана кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 365 КК України.
Доводи скарги щодо необґрунтованості постанови слідчого від 08.12.2021 року є безпідставними, через те, що постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, переконливих аргументів для протилежних висновків слідчому судді матеріали скарги не містять, а тому слідчий суддя дійшов висновку про безпідставність вимог скарги щодо скасування постанови слідчого.
На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. ст. 303-307, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 08.12.2021 р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № №0001173 від 23.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя