УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

11 лютого 2022 рокум. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001553 від 02.08.2021 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження № 0001553 від 02.08.2021 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор подав письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, оскільки такий закінчуються 17 лютого 2022 року, а ризики, визначені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу, не відпали, а продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зазначивши, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим та безпідставним. ОСОБА_6 має постійне місце проживання, намірів ухилятися від суду, впливати на потерпілого та свідків, а також перешкоджати встановленню істини по справі не має, а тому підстави для продовження строку тримання під вартою відсутні.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, колегія суддів приходить до наступного.

За положенням ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).
Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, колегією суддів враховуються вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, та в якості максимальної міри покарання передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, то, на думку колегії суддів, це є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню обвинуваченого від суду. Також колегією суддів враховується той факт, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам.
Будь-яких обставин, які б давали суду можливість застосувати інший більш м`який запобіжний захід щодо обвинуваченого колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обмеження його конституційних прав в даному випадку, є виправданим.
Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено.
Як визначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне не визначати обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И ЛА :
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 11 лютого 2022 року до 11 квітня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Обвинуваченого утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, надіслати начальнику Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 11 квітня 2022 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення через Рівненський міський суд Рівненської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3