21.02.2022
Справа № 642/5507/21
Провадження: № 1-кс/642/657/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря- ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
власника майна ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298 від 06.07.2021, за ознаками кримінального -правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, про арешт майна-

В С Т А Н О В И В :

До Ленінського районного суду м. Харкова звернувся прокурор із клопотанням про арешт майна.

В обгрунтування клопотання зазначено, що в провадженні другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298 від 06.07.2021, за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснює Харківська обласна прокуратура.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , на підставі наказу начальника ГУНП в Харківській області у 2018 році був призначений на посаду поліцейського відділення охорони ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35.

Безпосереднім керівником ОСОБА_5 є ОСОБА_8 , який у 2016 році призначений на посаду начальника ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35.

Відповідно до посадової інструкції ОСОБА_8 , як керівник, у період з 2016 року по теперішній час постійно виконує організаційно розпорядчі та адміністративно господарські функції, і таким чином є службовою особою.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 склали присягу на вірність народу України та вступаючи до лав Національної поліції України, присягнув вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь Держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Згідно правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду начальника ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, маючи спеціальне звання майора поліції, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, здійснюючи функції представника влади, діючи умисно з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення протиправним шляхом, використовуючи своє службове становище, у невстановлений в ході досудового розслідування час розробив злочинну схему заволодіння бюджетними грошовими коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , усвідомлюючи виключну можливість вчинення даного злочину за попередньою змовою групою осіб за участю підлеглих йому по службі поліцейських, для полегшення вчинення злочину та приховування у подальшому слідів його скоєння, у невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, вступив у злочинну змову з поліцейським відділу охорони ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції ОСОБА_5 , розподіливши між собою злочинні ролі.

Відповідно до розробленого ОСОБА_8 злочинного плану, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду поліцейського відділу охорони ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, замість виконання своїх безпосередніх функціональних обов`язків за місцем несення служби, буде використовувати робочий час у особистих цілях, не пов`язуючи його з виконанням своїх безпосередніх функціональних обов`язків і не перебуваючи у місці несення служби, у тому числі, займатися іншою оплачуваною діяльністю, а ОСОБА_8 , у свою чергу, забезпечить надання недостовірних даних щодо перебування ОСОБА_5 за місцем несення служби, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , з метою безпідставного нарахування та виплати грошового забезпечення останньому, і зарахування йому службового стажу.

При цьому, за вказаним розробленим злочинним планом, нараховане ОСОБА_5 грошове забезпечення останній повинен передати ОСОБА_8 у заздалегідь обумовленій частині.

В свою чергу, ОСОБА_5 , не бажаючи виконувати покладені на нього функціональні обов`язки, переслідуючи мету особистого збагачення злочинним шляхом, погодив розроблений ОСОБА_8 злочинний план та надав свою добровільну згоду на активну участь у його виконанні та досягнення єдиного злочинного умислу, відомого усім учасникам групи.

Так, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, з метою особистого незаконного збагачення протиправним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи заздалегідь розроблений злочинний план, вчинив активні дії, спрямовані на заволодіння бюджетними коштами шляхом зловживання службовою особою своїм безпосереднім керівником ОСОБА_8 , своїм службовим становищем, а саме у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 не з`являвся за своїм безпосереднім місцем несення служби в ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35, не виконував покладені на нього службові обов`язки, а використовував робочий час на власний розсуд, займаючись своїми особистими справами, у тому числі іншою оплачуваною діяльністю.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 були достовірно обізнані про вимоги ст. 66 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої.

При цьому, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, з метою особистого незаконного збагачення протиправним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, будучи службовою особою, реалізуючи заздалегідь розроблений злочинний план, спрямований на заволодіння бюджетними коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що його підлеглий ОСОБА_5 систематично, у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 фактично був відсутній за місцем несення служби і не виконував покладені на нього функціональні обов`язки, умисно приховав та не повідомив зазначені відомості вищому керівництву.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 Закону України «Про Національну Поліцію» розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

В ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до п. 8 «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого Наказом міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016, за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Так, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про відсутність ОСОБА_5 за місцем несення служби та фактичне невиконання ним своїх службових обов`язків, для полегшення вчинення злочину та приховування у подальшому слідів його скоєння, умисно не виніс на розгляд вищого керівництва відповідне подання та не вчинив інших дій для припинення грошового забезпечення останньому.

У зв`язку з чим, у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 співробітники управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Харківській області, не будучи обізнаними про злочинні наміри останніх, на особисті карткові рахунки ОСОБА_5 , відкриті в АТ КБ «Приват Банк», № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 щомісячно перераховували грошові кошти з призначення платежу «заробітна плата ГУНП в Харківській області».

Відповідно до висновку експерта № 34946/1041-1045 від 20.01.2022 за результатами проведення судової економічної експертизи документально підтверджується перерахування грошових коштів у вигляді заробітної плати ГУНП в Харківській області на карткові рахунки ОСОБА_5 , відкриті в АТ КБ «Приват Банк», № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 на загальну суму 351 090,80 гривень, які є безпідставно сплаченими.

Вказані грошові кошти ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розподілили в заздалегідь обумовлених долях та використали на власний розсуд.

Таким чином, у період з 01.01.2019 по 28.01.2022 ОСОБА_8 повторно, будучи службовою особою начальником ІТТ №1 ГУНП в Харківській області, та виконуючи на вказаній посаді організаційно-розпорядчі функції, діючи за попередньою змовою у групі з підпорядкованим йому ОСОБА_5 , шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволоділи бюджетними грошовими коштами на загальну суму 351 090, 80 гривень, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, безпідставно перерахованими на карткові рахунки останнього в якості грошового забезпечення від ГУНП в Харківській області, чим спричинили матеріальну шкоду державі у великих розмірах.

28.01.2022 ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35 у період часу з 13:50 по 14:00 передав ОСОБА_8 чергову частину грошових коштів, безпідставно нарахованих 28.01.2022 ГУНП в Харківській області останньому в якості грошового забезпечення, в сумі 5000 грн., після чого був затриманий співробітниками правоохоронних органів.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, а саме співучасть у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах.

28.01.2022 ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35 поблизу очолюваного ним ІТТ №1 ГУНП в Харківській області у період часу з 13:50 по 14:00 отримав від ОСОБА_5 чергову частину грошових коштів, безпідставно нарахованих 28.01.2022 ГУНП в Харківській області останньому в якості грошового забезпечення, в сумі 5000 грн., після чого був затриманий співробітниками правоохоронних органів.

28.01.2022 ОСОБА_5 затриманий в порядку ст.208 КПК України.

29.01.2022 ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, співучасть у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах.

28.01.2022 біля приміщення ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України під час особистого обшуку у ОСОБА_5 виявлено та вилучено:

1.Грошові кошти у сумі 7250 (сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень, купюрами по 500 (п`ятсот), 200 (двісті), 100 (сто), 50 (п`ятдесят) гривень.

2.Карти ПриватБанку з наступними номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , а також картка А-Банку з номером НОМЕР_5 .

3.Службове посвідчення на ім`я ОСОБА_5 . ХКП 021568.

28.01.2022 під час обшуку автомобіля «TOYOTA CAMRY» д.н.з. НОМЕР_6 , VIN НОМЕР_7 , належного ОСОБА_11 , на підставі ухвали Ленінського районного суду від 02.02.2022, було виявлено майно:

- Xiaomi 11Lite 5GNE.

28.01.2022 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 26.01.2022, з дотриманням вимог КПК України, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 . Під час обшуку виявлено та вилучено:

-Ноутбук «Lenovo» сірого кольору.

-Жорсткий диск «Mobile HDD 1TB sniwdersbys»;

-Флешкарта micro SD «SP 16GB»;

-Флешкарта micro SD «HC 4GB»;

-Флешкарта micro SD «Sundisk 4GB»;

-Копія договору купівлі-продажу на 1 арк.;

-Договір від 22.10.2009 про відкриття рахунку на 2-х арк.;

-Договір про надання кредиту від 27.12.2016 на 5 арк.;

-3 зошити в клітинку;

-Жетон №0088178;

-Карта ПриватБанку НОМЕР_8 .

Таким чином, під час проведення вищевказаного обшуку були виявлені та вилучені речі та документи, які можуть бути використані як доказ факту або фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також грошові кошти, можливо одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, які мають бути арештовані для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Вищеперелічені предмети та документи, електронні носії інформації визнані речовими доказами постановою слідчого у кримінальному провадженні від 29.01.2022.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник власника майна та власник майна заперечували проти задоволення клопотання, вважали, що воно необґрунтоване, прокурором не зазначені достатні обґрунтування необхідності арешту майна та відсутні докази в обґрунтування такого підтвердження.
Вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положення абзацу першого частини третьої ст.170 КПК України, які в контексті співвідношення з положеннями ст.98 КПК України, як критеріями для визначення речей чи документів речовими доказами, встановлює, що окрім віднесення певного предмету до речового доказу, він обов`язково має відповідати критеріям, визначеним в ч.3 ст.170 КПК України, тобто має бути предметом матеріального світу, який перебуває у власності суб`єкта права та відповідати вимогам ст.190 ЦК України.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України .
Слідчим суддею встановлено, що стороною обвинувачення доведено можливість доказового значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні вилученого в ході особистого обшуку ОСОБА_5 майна.
Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушеннята (або)зберегли на собі його сліди; 2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
28.01.2022 біля приміщення ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України під час особистого обшуку у ОСОБА_5 виявлено та вилучено:

- Грошові кошти у сумі 7250 (сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень, купюрами по 500 (п`ятсот), 200 (двісті), 100 (сто), 50 (п`ятдесят) гривень.

- Карти ПриватБанку з наступними номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , а також картка А-Банку з номером НОМЕР_5 .

- Службове посвідчення на ім`я ОСОБА_5 . ХКП 021568.

28.01.2022 під час обшуку автомобіля «TOYOTA CAMRY» д.н.з. НОМЕР_6 , VIN НОМЕР_7 , належного ОСОБА_11 , на підставі ухвали Ленінського районного суду від 02.02.2022, було виявлено майно:

- Xiaomi 11Lite 5GNE.

28.01.2022 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 26.01.2022, з дотриманням вимог КПК України, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 . Під час обшуку виявлено та вилучено:

-Ноутбук «Lenovo» сірого кольору.

-Жорсткий диск «Mobile HDD 1TB sniwdersbys»;

-Флешкарта micro SD «SP 16GB»;

-Флешкарта micro SD «HC 4GB»;

-Флешкарта micro SD «Sundisk 4GB»;

-Копія договору купівлі-продажу на 1 арк.;

-Договір від 22.10.2009 про відкриття рахунку на 2-х арк.;

-Договір про надання кредиту від 27.12.2016 на 5 арк.;

-3 зошити в клітинку;

-Жетон №0088178;

-Карта ПриватБанку НОМЕР_8 .

Постановою слідчого від 29.01.2022 вилучені речі визнані речовими доказами.
Вилучені предмети можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і тому є речовими доказами по провадженню і мають суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, і існувала реальна загроза знищення оригіналів окремих матеріалів у даному кримінальному провадженні або зміни їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.
Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.
Щодо накладення арешту на вилучені грошові кошти, суд зазначає наступне.
При вилученні грошових коштів в протоколі обшуку від 28 січня 2022 року не зазначені номери та серія кожної вилученої грошової купюри в національній валюті України.
Інших належних доказів на підтвердження того, що грошові кошти на загальну суму 7250 (сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень, купюрами по 500 (п`ятсот), 200 (двісті), 100 (сто), 50 (п`ятдесят) гривень, були знаряддям вчинення конкретного кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000298 від 06.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, чи є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, грошима, цінностями та іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом або отримані фізичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто можуть вважатися речовими доказами в даному кримінальному провадженні на даному етапі органом досудового розслідування не надано, а слідчим суддею таких обставин зі змісту матеріалів клопотання не встановлено.
Не знайшла свого підтвердження належними засобами доказування і існування передбачена п. 4 ч.2 ст. 170 КПК України така підстава для накладення арешту на грошові кошти в сумі 7250 (сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень, як необхідність відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з фізичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчий суддя звертає також увагу на те, що сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України та сам факт визнання цих грошових коштів речовими доказами (п.1 ч.2 ст. 170 КПК України), не може бути правовою підставою для їх арешту.
Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Аналіз відповідних норм КПК України, що регламентують питання арешту майна, свідчить про те, що арешт майна може бути накладений щодо будь-якого майна, навіть майна осіб не причетних до вчинення злочину, якщо вказане майно містить ознаки речового доказу, може бути використане стороною обвинувачення в процесі доказування.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що в поданому до суду клопотанні про арешт майна, та в судовому засіданні, прокурором не доведено наявність передбачених процесуальним законом підстав для накладення арешту на грошові кошти в сумі 7250 (сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень, купюрами по 500 (п`ятсот), 200 (двісті), 100 (сто), 50 (п`ятдесят) гривень, перелік яких відповідно до вимог чинного КПК України є вичерпним.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частин тимчасово вилученого майна.
Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що спосіб накладення арешту на вилучене майно буде менш обтяжливим та співмірним інтересам власника майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України, також у найбільшій мірі буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна.
Слідчий суддя також зазначає, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення експертного дослідження, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до часткового арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-171 КПК України,-

ухвалив:
Клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298 від 06.07.2021, за ознаками кримінального -правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, а саме на:
1) Вилучене 28.01.2022 біля приміщення ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, за адресою: м.Харків, вул. Івана Камишева, 35, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України під час особистого обшуку у ОСОБА_5 належне останньому майно, а саме:
- карти ПриватБанку з наступними номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , а також картка А-Банку з номером НОМЕР_5 ;
- службове посвідчення на ім`я ОСОБА_5 ХКП 021568.
2) Вилучене 28.01.2022 під час обшуку автомобіля «TOYOTA CAMRY» д.н.з. НОМЕР_6 , VIN НОМЕР_7 , належного ОСОБА_11 , який фактично перебуває у користуванні ОСОБА_5 , належне ОСОБА_5 майно, а саме:
- телефон Xiaomi 11Lite 5GNE.
3) Вилучено 28.01.2022 під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , , а саме:
-Ноутбук «Lenovo» сірого кольору.
-Жорсткий диск «Mobile HDD 1TB sniwdersbys»;
-Флешкарта micro SD «SP 16GB»;
-Флешкарта micro SD «HC 4GB»;
-Флешкарта micro SD «Sundisk 4GB»;
-Копія договору купівлі-продажу на 1 арк.;
-Договір від 22.10.2009 про відкриття рахунку на 2-х арк.;
-Договір про надання кредиту від 27.12.2016 на 5 арк.;
-3 зошити в клітинку;
- Жетон №0088178;
- Карта ПриватБанку НОМЕР_8 .
В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1