УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
володільця майна ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 ,
про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000191, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 ,про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000191, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що СВ Шевченківського УП ГУНП у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000191, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України.

07.10.2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
Санкцією ч.3 ст.368 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років із конфіскацією майна.
В ході досудового розслідування встановлено, що дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , з якою підозрюваний перебуває у шлюбі із 11.09.2010, має у власності земельну ділянку кадастровий номер :23:093:6285.
З метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, слідчий звернувся до суду з даним клопотанням про арешт.
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав у ньому наведених.
Представник володільця майна - адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що ОСОБА_5 набула у власність вказану земельну ділянку на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області №932 УБД від 09.09.2020 у межах норм бозоплатної приватизації, як учасник бойових дій та не є спільною сумісною власністю подружжя, як вважає слідчий, а отже і не підлягає арешту як З метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання ОСОБА_6
Володілець майна підтримав доводи захисника та просила відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Дослідивши доводи щодо підстав накладення арешту на майно, копії матеріалів кримінального провадження, надані в обґрунтування доводів клопотання, вислухавши позицію слідчого у кримінальному провадженні, володільця майна та його захисника, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Так, в провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000191, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України.

Як убачається із матеріалів клопотання, накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :23:093:6285у кримінальному проваджені № 0000191, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2021, необхідно з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.
Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясуватиправову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні прокурора, та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правовупідставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, а також приймаючи до уваги доводи представника володільця майна, які викладені в письмових запереченнях долучених до матеріалів клопотання в судовому засіданні, слідчий суддя вважає, що досягнення мети досудового слідства в рамках даного кримінального провадження не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно.

Так, на переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, вимогам кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода наобов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд із національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 рік) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 рік), учасником яких є й Україна.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 рік) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст. 1 Протоколу № 1, яка спрямована на захист особи (фізичної та юридичної) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів для захисту права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

У свою чергу, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фінансова компанія «Флай Фінанс» () у кримінальному провадженні № 0000025, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 січня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 98, 131, 132, 170-173, 309, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Шевечнківського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000191, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України, - залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1