Справа № 756/6241/21
Номер провадження № 1-кп/756/1061/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представників потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 18.06.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003806 у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синява, Рокитнянського району, Київської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, який має вищу освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

17.06.2020, близько 18:00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Озерна, буд. 5, спілкувався із ОСОБА_6 , під час чого у нього виник умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Реалізуючи який, ОСОБА_5 наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_5 наніс ще декілька ударів в ділянки голови та тулуба ОСОБА_6 , після чого забрав з його кишень мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі Redmi Note 5 32 Cb, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 3800 грн, грошові кошти у сумі 100 грн та ключі від автомобіля.

У подальшому ОСОБА_5 зник з місця скоєння злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_5 умисно спричинив ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме закриту травму носа у вигляді перелому кісток носа без зміщення уламків та спричинив майнову на загальну суму 3900 грн.

Указаними діями ОСОБА_5 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та надав показання, що 17.06.2020, близько 18:00 год., перебував за адресою: АДРЕСА_2 , під час спілкування із ОСОБА_6 раптово для останнього наніс декілька ударів, а потім забрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон, грошові кошти та ключі від машини. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, просить вибачення у потерпілого, обіцяє відшкодувати завдану його діями шкоду, однак через поганий матеріальний стан не може цього зробити наразі.

Представники потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні просили суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, бо на їх думку надані стороною обвинувачення свідчать про доведеність обвинувачення поза розумним сумнівом, а покарання в виді позбавлення волі 5 років, що саме тим покаранням, яке є необхідним та достатнім.

Прокурор у судовому засіданні вважав, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкримінований ОСОБА_5 злочин вчинено останнім, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. Просить при цьому врахувати обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття. Також прокурор просив узяти до уваги, що потерпілий та свідок посилались на участь іншої особи під час подій, які вказані в обвинувальному акті. Однак щодо цієї особи матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, у рамках яких перевіряється її участь.

2.2. Докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту.

Стороною обвинувачення суду надані наступні докази:

2.2.1 постанова Оболонського УП ГУНП у м. Києві про зміну призначення групи слідчих від 25.02.2021;

2.2.2. постанова Оболонського УП ГУНП у м. Києві про зміну слідчої групи від 02.10.2020;

2.2.3 постанова Київської місцевої прокуратури №5 про призначення групи прокурорів від 18.06.2020;

2.2.4 постанова Оболонського УП ГУНП у м. Києві про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 25.02.2021;

2.2.5 протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.06.2020, відповідно до якого 17.06.2020, близько 18:00 год. двоє чоловіків побили та відкрито заволоділи мобільним телефоном та грошовими коштами ОСОБА_6 ;

2.2.6 протокол огляду місця події від 18.06.2020, відповідно до якого була оглянута земельна ділянка розміром 10х15 м, під час якого слідів для ідентифікації виявлено не було;

2.2.7 постанова Оболонського УП ГУНП в м. Києві про визнання потерпілим від 06.11.2020;

2.2.8 протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.11.2020, згідно до якого ОСОБА_6 з чотирьох представлених фотознімках, впізнав на фотознімку № 1, який був причетний до подій, які мали місце 17.06.2020, за наступними ознаками: формою обличчя, вух, плечима, характерними рисами обличчя. Згідно із довідкою до протоколу впізнання під номером 1 зображено ОСОБА_5 , а інші особи чоловічої статі довільно взяті з бази «АРМОР»;

2.2.9 копія товарного чеку від 07.08.2019 виданого придбаний мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 5 32 Cb», номер ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 3800 грн;

2.2.10 постанова Оболонського УП ГУНП у м. Києві про призначення судово-медичної експертизи від 08.02.2021;

2.2.11 висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №042-162-2021, з якого вбачається, що ОСОБА_6 була завдана закрита травма носа, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

2.2.12 протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 15.10.2020, відповідно до якого ОСОБА_9 з чотирьох представлених фотознімках, впізнав на фотознімку № 1, який був причетний до подій, які мали місце 17.06.2020, за наступними ознаками: загальними рисами обличчя, зростом, формою обличчя, формою брів, широкою посадкою очей. Згідно із довідкою до протоколу впізнання під номером 1 зображено ОСОБА_5 , а інші особи чоловічої статі довільно взяті з бази «АРМОР»;

2.2.13 ухвала Оболонського районного суду м. Києва про надання тимчасового доступу до речей і документів від 25.11.2020;

2.2.14 протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.03.2021, відповідно до якого ОСОБА_10 з чотирьох представлених фотознімках, впізнав на фотознімку № 1, який пропонував йому придбати мобільний телефон марки «Xiaomi», за наступними ознаками: загальними рисами обличчя, формою носа, зачіскою, формою очей, широкою посадкою очей. Згідно із довідкою до протоколу впізнання під номером 1 зображено ОСОБА_5 , а інші особи чоловічої статі довільно взяті з бази «АРМОР»;

2.2.15 протокол огляду предмета від 25.02.2021 відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон марки «Самсунг A30S», який перебуває у користуванні ОСОБА_5 ;

2.2.16 протокол проведення слідчого експерименту від 20.04.2021 з якого вбачається, що за участі понятих, підозрюваного, статиста були відтворені події, які мали місце 17.06.2020 та під час якого ОСОБА_5 демонстрував як саме, в яку частину обличчя та кількість ударів, які він наносив потерпілому;

2.2.17 протокол проведення слідчого експерименту від 20.04.2021 з якого вбачається, що за участі понятих, потерпілим були відтворені події, які мали місце 17.06.2020 та під час якого потерпілий ОСОБА_6 демонстрував як саме, в які місця та кількість ударів, які ОСОБА_5 наносив йому;

2.2.18 протокол проведення слідчого експерименту від 21.04.2021 з якого вбачається, що за участі свідка, який повідомив, що ОСОБА_5 перший наніс удар ОСОБА_6 .

2.2.19 показання потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні, будучи приведеним до присяги, надав наступні показання. ОСОБА_11 його цивільна дружина і мешкала разом із ним. У червні 2020 року йому зателефонував його товариш ОСОБА_12 та домовившись про зустріч з останнім він вирушив туди на машині. Прибувши на місце зустрічі ОСОБА_6 разом із ОСОБА_12 розмовляли та згодом останній зателефонував раніше не знайомому йому ОСОБА_5 , який через деякий час приїхав до них на велосипеді. Продовжуючи спілкування з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 раптово отримав від ОСОБА_5 удар в ділянку носа, звідки хлинула кров, від якого він впав на землю, проте ОСОБА_5 не зупинився та продовжив наносити йому удари. Після чого, з його кишені хтось дістав ключі від його автомобіля. Крім того, забрали в нього мобільний телефон марки «Xiaomi» та грошові кошти, які він мав при собі. З того, що поряд був ОСОБА_5 , він зрозумів, що це саме останній. Після цього ОСОБА_5 сказав залишатися на місці, нікуди не йти та нікому про це не розповідати, бо буде гірше. Повернувшись додому він хотів приховати від дружини всі ці події, бо злякався погроз, однак під натиском він усе це розповів, після чого було викликано працівників поліції.

Крім того, потерпілий підтримав позицію прокурора а своїх представників щодо покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років. Просив урахувати, що завдану йому шкоду відшкодовано не було;

2.2.20 показання свідка ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні, будучи приведеною до присяги, надала наступні показання. Вона є цивільною дружиною потерпілого ОСОБА_6 . У червні 2020 року, у вечірній час доби, чоловікові зателефонував знайомий на ім`я ОСОБА_12 , якого вона знає давно, бо раніше проживали в сусідніх квартирах. ОСОБА_6 домовився з ОСОБА_12 про зустріч. Так, ОСОБА_6 пішов на зустріч та через деякий час повернувся додому в зігнутому положенні, разом із сином та товаришем ОСОБА_13 , при цьому він не міг стати рівно. Коли вона почала в них запитувати, що сталось їй ніхто нічого не повідомив та вона помітила синці, перебитий ніс обличчі ОСОБА_6 , розрив вуха, пошкодження ребер, після чого намагалась викликати працівників поліції, але їй це одразу не дали зробити, проте згодом їй все ж таки це вдалось. Згодом, чоловік розповів, що коли він вирушив на зустріч до ОСОБА_12 та спілкувався з останнім, приїхав раніше не знайомий ОСОБА_5 . При цьому, ОСОБА_5 раптово наніс ОСОБА_6 удар в ділянку носа, звідки хлинула кров, від якого останній впав на землю, проте ОСОБА_5 не зупинився та продовжив наносити удари разом з іншою особою. Після чого, ОСОБА_5 заліз до кишені ОСОБА_6 звідки дістав речі, зокрема телефон та ключі від легкового автомобілю. Також пропали речі та гроші з машини. Після цього сказали ОСОБА_14 сидіти на місці. Також їй відомо, що ОСОБА_15 погрожували та залякували, саме тому він боявся повідомляти поліцію, і до останнього реально сприймав всі погрози.

Стороною захисту суду докази не надавались.

2.3. Оцінка наданих сторонами доказів, їх позицій та показів обвинуваченого, а також висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази (2.2.5, 2.2.6, 2.2.8, 2.2.9, 2.2.11, 2.2.12, 2.2.14 - 2.2.20), суд дійшов висновку про те, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість використання доказів.

Крім того, суд також вважає, що надані державним обвинуваченням докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, установленому Кримінальним процесуальним кодексом України, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Інші документи, які надані стороною обвинувачення (2.2.1-2.2.4, 2.2.7, 2.2.9, 2.2.10, 2.2.13) не є доказами, а лише процесуальними рішеннями, відомостями, що характеризують особистість обвинуваченого чи інші рішення, які вирішують певні процедурі питання досудового розслідування, встановлюють чи визначають певні процесуальні статуси, або їх затверджують. Тому суд їх не оцінював відповідно до положень ст. 94 КПК України, оскільки сторона захисту не посилалась не те, що ці процесуальні рішення прийняті в порушення вимог КПК.

Проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів судом також установлено, що надані державним обвинуваченням докази, як і показання свідка та потерпілого, є достовірними та достатніми, оскільки не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку. Тож, у цілому, досліджені письмові докази та показання свідка та потерпілого, повністю підтверджують і надані показання обвинуваченого.

При доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» враховує правову позицію Верховного суду, викладену у справі № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387). у постанові від 12 червня 2018 року. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445). Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Отже, судом безперечно, тобто відповідно до ст. 17 КПК України - поза розумним сумнівом, встановлено, а стороною обвинувачення доведено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні та зазначено в обвинувальному акті. Потерпілий та його представники щодо цього не заперечували. При цьому, судом не було здобуто, а стороною обвинувачення не надано доказів, які би давали підстави вважати, що є обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що заподіяна шкода фізичному здоров`ю та майну потерпілого не відшкодована, хоча обвинувачений, згідно з поясненнями останнього в судовому засіданні, а також поясненнями потерпілого, обіцяв відшкодувати завдану шкоду. Суд ураховує також, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, одружений, офіційно не працевлаштований, має вищу освіту. Також слід узяти до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який раніше не був засудженим, як і думку потерпілого щодо виду та розміру покарання.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтями 69, 69-1 КК України, не встановлено.

З урахуванням викладених обставин, а також обставини, що пом`якшує покарання, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», установлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі хоча і є винятковими, але застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Суд звісно ураховує, що на виконання ухвали суду від 07.05.2021 було складено досудову доповідь, згідно з якою уповноважений орган з питань пробації вважає, що ризик учинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення як і небезпека для суспільства є середньою, у зв`язку з чим виправлення ОСОБА_5 без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства. Однак такий висновок суд не може покласти як підставу застосування до обвинуваченого іспитового строку, бо окрім небезпеки, а вона як свідчить досудова доповідь зберігається на рівні середнього, метою застосування покарання є не лише перевиховання обвинуваченого, не учинення ним злочинів, а й іншими особами, як і не допущення безкарності злочинних діянь. Також слід узяти до уваги, що з наведеної досудової доповіді також убачається те, що в ОСОБА_5 наявні проблем самоконтролю над поведінкою та мисленням. Ці обставини свідчать, що для попередження учинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень у майбутньому, слід застосовати достанє та необхідне покарання для уникнення подібних випадків, тобто в виді позбавлення волі на мінімально визначений санкцією ч. 1 ст. 187 КК України строк.

А отже, підстави для застосування положень ст. 75 КК України, зокрема звільнення від відбуття покарання з випробуванням, на думку суду відсутні.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Суд ураховує, що щодо обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався. Між тим, в дебатах прокурор просив при ухваленні вироку обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Однак, слід урахувати, що обрання запобіжного заходу, навіть ураховуючи стадію ухвалення вироку, а отже визначення виду та строку покарання, може мати місце, коли є дійсні підстави вважати, що обвинувачений буде вчиняти дії, які утворюють ризики, передбачені пунктами 1-5 ч. 1 ст. 178 КПК України, але прокурором такі наведені не були, як і не були отриманні відомості про їх існування судом під час розгляду справи.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Процесуальні витрати в провадженні, а саме витрати на проведення судово-медичної експертизи № 042-162-2021 у сумі 1796 грн 90 коп., відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Речові докази: товарний чек (а.п. 51) та диск для систем лазерного зчитування (а.п. 65), які зберігаються в матеріалах справи, слід залишити в матеріалах справи протягом усього строку її зберігання.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Строк покарання рахувати з дня фактичного виконання вироку затримання.

Процесуальні витрати: за проведення судово-медичної експертизи №042-162-2021 у сумі 1796 грн 90 коп., стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Речові докази: товарний чек (а.п. 51) та диск для систем лазерного зчитування (а.п. 65), які зберігаються в матеріалах справи - залишити в матеріалах справи протягом усього строку її зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1