Справа № 487/1633/20
Провадження № 1-кп/487/283/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0002752 від 18.07.18 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександрівка, Білозерського району, Херсонської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, раніше не судимого, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

представника потерпілого - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин (кримінальне правопорушення) за наступних обставин.

02.07.18 приблизно о 00-08 год. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «BMW 523», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій, чистій, проїзній частині вул.Садова зв сторони вул.Погранична в напрямку вул..Млинна в м.Миколаєві.

В цей час, по вул.Кузнецька, яка є головною відносно вул.Садова, зі сторони вул.3 Слобідська рухався автомобіль марки «Chevrolet Aveo» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , де в якості пасажирів перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Рухаючись у обраному напрямку, ОСОБА_7 при проїзді вищевказаного перехрестя нерівнозначних доріг, грубо порушив вимоги п. 2.3 «б»; 12.1; 16.3 та 16.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР України), а саме: проявив неуважність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, не обрав швидкість, що забезпечує безпеку руху перед початком перетину проїзної частини вул.Кузнецька, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не зупинився перед перетином проїжджої частини вул.Кузнецька, не надав перевагу в русі автомобілю «Chevrolet Aveo» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався зліва та в цей час перетинав перехрестя, внаслідок чого здійснив зіткнення з вищевказаним автомобілем.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водієві автомобілю «Chevrolet Aveo» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді садни в області правої скроні, рани на правому передпліччі, струсу головного мозку, перелому зуба другого шийного хребця, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 2.3«б»; 12.1; 16.3; 16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено» які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує та визнає його винуватим за ч.2 ст.286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись Законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав повністю у вчиненому щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілого. Цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав повністю з урахуванням виплати потерпілому з МТСБУ страхового відшкодування в розмірі 39076,53 грн., в частині моральної шкоди визнав частково та покладав вирішення на розсуд суду.

Крім повного визнання винуватості у вчинені інкримінованого злочину винуватість обвинуваченого, доведена в повному обсязі показами потерпілого та письмовими доказами, що містяться у кримінальному провадженні, якими підтверджується факт вчинення обвинуваченими злочину, а саме:

Показами потерпілого ОСОБА_5 який підтвердив викладене в обвинувальному акті та підтримав цивільний позов додавши, що за рішенням суду отримав частину матеріальної шкоди в розмірі 39076,53 грн. Просив не позбавляти волі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками кримінального провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежено допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Вина обвинуваченого повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорює вчинення кримінальних правопорушень за викладених у обвинувальному акті обставин та щирим каяттям у вчиненому.

Вказані докази, які стороною обвинувачення було зібрано в межах строку досудового розслідування в розумінні положень ст.ст. 219,283 КПК України, суд визнає належними, допустимими та достовірними, а їх взаємозв`язок достатнім та взаємоузгодженим, в розумінні критерію «поза розумним сумнівом» на підтвердження встановлених обставин, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 міри покарання, суд приймає до уваги, що відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

У відповідності до ст.12 КК України злочин за яким обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжких злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд приймає до уваги характер і ступень тяжкості злочину, конкретні обставини справи, вказані дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, його відношення до скоєного, ступень тяжкості вчиненого злочину, спосіб вчинення злочину, його мотиви, послідуючу поведінку обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, обставин, що його обтяжують, сімейне становище, що у сукупності на думку суду дає підстави за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину. Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому й можливим, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Оцінюючи необхідність призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує наступне.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14).

Правопорушення, вчинене ОСОБА_3 не було спричинено внаслідок грубого умисного порушення вимог ПДР, такого як наприклад перебування стані алкогольного сп`яніння тощо. ОСОБА_3 усвідомлює свою винуватість у вчиненні ДТП та щиро розкаюється у вчиненному, заявив про усвідомлення своєї необережності, що призвела до відповідних наслідків, зробив відповідні висновки.

Доказів притягнення обвинуваченого до відповідальності за інші порушення ПДР, (навіть в порядку КУпАП) матеріали справи не містять. Отже, суд вважає за можливе не застосовувати відносно обвинуваченого додаткове покарання.

Дослідивши докази на обґрунтування заявлених цивільним позивачем позовних вимог, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч. 1 ст. 1177 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1888 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено до стягнення з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 139360,23 грн., яка складається з 36998,73 грн. кошти, що були витрачені безпосередньо на придбання ліків, а також 102361,50 грн. за пошкоджений автомобіль.

Крім того, як слідує з дослідженого в судовому засіданні рішення Білозерського районного суду Херсонської області на користь ОСОБА_5 з МТСБУ стягнуто страхове відшкодування в розмірі 39076,53 грн. , що підтвердив сам потерпілий.

Вищевказані витрати підтверджуються дослідженими судом доказами. Позов в цій частині, а саме 139360,23 39076,53= 100283,70 грн. визнаний обвинуваченим,( з урахуванням виплаченої суми 39076,53 грн. ) а отже підлягає частковому задоволенню.

Що стосується цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., то суд приходить до наступного переконання.

Так, частина 1 ст.1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як установлено ч. 3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду (Постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 07.04.2020 року, справа №572/3209/17, провадження №51-6448км19).

З огляду на викладене, враховуючи, що в результаті вчинення відносно потерпілої ОСОБА_5 кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, в останнього відбулися вимушені зміни у життєвих стосунках, виникли відповідні особисті незручності, пов`язані з необхідністю прибуття до органу досудового розслідування та суду, в ході яких потерпілим був затрачений власний час, який міг бути витрачений на відпочинок або ж роботу, беручи до уваги, що події, які відбулися за фактичними обставинами даного кримінального провадження не могли не позначитися на емоційному стані потерпілого, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень, в зв`язку з чим, в цій частині цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі ч. 2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню судові витрати на залучення експертів в сумі 12246,00 грн.

Згідно положень ч. 4 ст.174 КПК України, накладений арешт майна підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 174, 349, 368, 373, 374, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три ) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Пред`явлений в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 - 100283,70 грн. (сто тисяч двісті вісімдесят три гривні сімдесят копійок) - в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Судові витрати за проведення судових експертиз в загальній сумі 12246,00 грн. (дванадцять тисяч двісті сорок шість гривень) стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави.
Накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 28.01.19 арешт майна в рамках даного кримінального провадження на автомобіль марки «BMW 523» р.н. НОМЕР_3 (VIN- НОМЕР_4 ) - скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню, після набрання вироком законної сили, а саме: автомобіль марки «Chevrolet Aveo» р.н. НОМЕР_2 вважати повернутим власнику ОСОБА_5 .

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1