Справа № 458/928/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/232/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000732 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від. 25 січня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000732 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:
захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2021 року, яким ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Арешт на майно, а саме:

- автомобіль ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 та усі його наявні агрегати, деталі, частини, який належить ОСОБА_10 , накладений згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2019 р. скасовано;

- на куртку синього кольору, джинси синього кольору з ременем чорного кольору, пару білих кросівок ОСОБА_7 , накладений згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2019 р. скасовано.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 5 024 (п`ять тисяч двадцять чотири) грн. 10 коп. за проведення судових авто-технічних експертиз - стягнуто із ОСОБА_7 в користь держави.

Даний вирок оскаржив адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, а саме призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції при призначення покарання не було належним чином враховано позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка зазначила в суді першої інстанції, що претензій до обвинуваченого не має і просила не позбавляти його волі. При призначенні покарання судом було враховано щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_7 має позитивну характеристику, цивільний позов по справі до обвинуваченого заявлений не був, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 23 вересня 2019 року приблизно о 04.20 год., керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в котрому перевозив пасажира ОСОБА_11 , та рухаючись ним по вул. Центральній в с. Лосинець Турківського району Львівської області у напрямку с. Завадівка, при проїзді її ділянки поблизу будинку №8, грубо порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5, 1.10 Р 10 п.1.10 (в частині значення терміну «безпечна швидкість», «видимість у напрямку руху», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «проїзна частина»); Розділу 2 п.п. 2.3 б), д), п.2.9 а), Розділу 10 п. 10.1; Розділу 12 п. 12.1, п.12.4, 12.9 б) та Розділу 13 п.13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного бокового інтервалу до правої межі проїзної частини дороги, внаслідок чого на ділянці дороги із заокругленням праворуч по ходу його руху, без причин технічного характеру, втратив керованість над автомобілем і, як наслідок, виїхав за межі проїзної частини автодороги на праве по напрямку його руху узбіччя дороги, після чого виїхав на ліве по напрямку його руху узбіччя дороги та наїхав на перешкоду у вигляді дерева.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, пасажир автомобіля ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи №049/2019 від 17 жовтня 2019 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з її смертю.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, вищенаведеними діями вчинив порушення Правил безпеки дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої наступила смерть потерпілої ОСОБА_11 , тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не оспорюється в апеляційному порядку.

Згідно вироку суду першої інстанції, свою вину обвинувачений у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, на переконання колегії суддів, є вірною та в апеляційному порядку не оспорюється.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то слід вказати наступне.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення та його наслідки, якими є смерть людини, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка претензій до ОСОБА_7 не має і просить не позбавляти його волі. Наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у межах санкції даної норми закону, у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки відповідає вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що у даному випадку виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Врахувавши наведені у вироку дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Крім цього, на думку колегії, у даному випадку необхідно врахувати і позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що обвинувачений з її донькою перебували в дружніх відносинах, ОСОБА_11 була нареченою ОСОБА_7 . Обвинуваченому вона пробачила, претензій до нього не має. Зазначає, що обвинувачений та його родина і надалі допомагає їй матеріально та морально. Стверджує, що обвинувачений жаліє про те, що трапилося. А в судових дебатах потерпіла просила ОСОБА_7 суворо не карати.

При апеляційному розгляді потерпіла ОСОБА_9 підтримала свою позицію щодо відсутності претензій до обвинуваченого та просила призначити останньому покарання із випробуванням.

При цьому, колегія суддів враховує і конкретні обставини кримінального провадження, які полягають у тому, що потерпіла, яка загинула, була пасажиром керованого ОСОБА_7 автомобіля, тобто добровільно погодилась на пересування транспортним засобом під керуванням особи, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, під час апеляційного розгляду захисник та обвинувачений пояснили, що ОСОБА_7 внаслідок отриманих трав при аварії, досі перебуває на стаціонарному лікуванні у 2 ортопедичному відділені КНП ЛОР «ЛОГВВ та Р ім.. Ю. Липи», що підтверджується довідкою № 94 від 24.05.2021 року та потребує проведення ряду хірургічних операцій.

Щодо звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з встановленням іспитового строку у відповідності до вимог ст. 75 КК України, то це є правом суду, а не обов`язком, оскільки даний злочин не пов`язаний з корупційним злочином.

Колегія суддів, приходить до переконання, що хоча злочин ОСОБА_7 і вчинений у стані алкогольного сп`яніння, однак, враховуючи позитивну посткримінальну поведінку ОСОБА_7 та інші характеризуючи дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд дійшов переконання, що ОСОБА_7 на даний час не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому надалі досягнення мети його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою впродовж трьохрічного іспитового строку, що передбачено законом.

З урахуванням викладених вище обставин кримінального провадження, даних про особу винного, який на даний час не представляє підвищеної суспільної небезпеки, обставин, що пом`якшують покарання, а також вищенаведену позицію потерпілої, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування основного покарання й звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч. 1 ст. 76 КК України.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. У решті вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2021 року, яким засуджено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в орган пробації за місцем проживання.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: