Справа 688/2975/16-к
№ 1-кп/688/68/22
Ухвала
про призначення справи до судового розгляду

18 лютого 2022 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №000025 по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Славути Хмельницької області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Лабитнанге Тюменської області Російської Федерації, громадянки України, проживаючої в АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.11,12 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2022 року скасовано вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 серпня 2017 року у кримінальному провадженні №0000025 від 09 січня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_10 за п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_11 за п.п. 6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_12 за ч.3 ст.27, п.п.11,12 ч.2 ст.115 КК України, призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2022 року, справу передано для розгляду колегії суддів: головуючому судді ОСОБА_1 , суддям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року призначено підготовче судове засідання на 18 лютого 2022 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю потерпілої ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , викликати в судове засідання свідків обвинувачення: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 . Крім того, подав письмове клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою на 60 діб. Клопотання обґрунтував тим, що ризики, визначені ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу, не зменшились, у зв`язку із чим виникла необхідність у його продовженні. Вважає, що обвинувачені обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності вони можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, на їх показання, залякувати їх та погрожувати їм, можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки мало місце затягування процесу, шляхом заявлення різного роду клопотань. Вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти таким ризикам, належним чином не гарантуватимуть належної поведінки обвинувачених.

Потерпіла ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлена в установленому порядку, завчасно, за 10 днів до його проведення, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Потерпіла не повідомила суд про причини неявки в підготовче судове засідання, заяв про його відкладення чи проведення без її участі суду не надала. В матеріалах справи міститься її заява від 02 листопада 2016 року (а.с.107 т.3) про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яким роз`яснено право на розгляд справи судом присяжних, просили розглядати справу судом в складі трьох професійних суддів.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_7 не заперечили проти призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участі осіб, визначених прокурором, не заперечили проти допиту свідків обвинувачення заявлених прокурором, власних клопотань не заявили. Щодо продовження строку тримання під вартою покладаються на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 заперечила проти призначення справи до судового розгляду та продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Подала клопотання про повернення обвинувального акту, посилаючись на рішення Верховного суду, яким скасовано ухвалу суду апеляційної інстанції та направлено справу на новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції у своєму вироку не конкретизував і не зазначив де, коли, при яких обставинах досягнута домовленість між ОСОБА_35 та іншими учасниками кримінального провадження, не зазначено про обізнаність ОСОБА_35 про наміри вчинення злочину іншим співучасником, про розподіл ролей, про мотиви і мету вчинення злочину та інше. Обвинувальний акт не містить викладення всіх елементів складу кримінального правопорушення, що не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, не містить посилання на мету, мотив вчинення кримінального правопорушення, а виклад фактичних обставин злочину є неконкретним, без індивідуалізації дій обвинуваченого ОСОБА_11 , що протирічить формулюванню обвинувачення та кваліфікації його дій, позбавляє можливості визначитися з позицією захисту та перешкоджає призначенню справи до судового розгляду. Крім того, заявила клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на арешт в нічну пору доби з 22 год до 6 год за місцем його проживання: кв. АДРЕСА_4 та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2,3,8 ч.4 ст.194 КПК України. Своє клопотання обґрунтовує тим, що саме обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні особливо тяжкого злочину не є достатнім для тримання його під вартою, а небезпека переховування від правосуддя з огляду на висунуте обвинувачення не виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу з огляду на те, що ОСОБА_11 з 2016 року перебуває під вартою без вироку суду, раніше не судимий, позитивно характеризується має зареєстроване місце проживання, до застосування запобіжного заходу офіційно навчався. Вважає, що застосування тримання під вартою ОСОБА_11 перебуває за межами розумних строків, необхідних для розгляду даного кримінального провадження і забезпечення його поведінки на цей період, а його продовження є неспівмірним меті заходу та не забезпечує виконання засад судочинства і змагального процесу.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акту та про зміну запобіжного заходу, також подав власне клопотання про зміну запобіжного заходу, посилаючись на те, що прокурор не довів ризиків його переховування від правосуддя.

Захисник ОСОБА_8 підтримала клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту, посилаючись на те, що в ньому не визначено ролей кожного з обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, заперечила проти призначення справи до судового розгляду та продовження обвинуваченій ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Подала письмове клопотання про зміну обвинуваченій ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який домашній арешт. В обґрунтування клопотання зазначила, що обвинувачена перебуває в місцях позбавлення волі з часу затримання, тобто з 24 липня 2016 року, що сукупно складає 5 років 7 місяців. Практика національного законодавства передбачає зміну запобіжного заходу у разі тривалого утримання особи під вартою. Вказує, що сторона обвинувачення, обґрунтовуючи необхідність продовження запобіжного заходу, обмежилась наявністю обґрунтованої підозри та ризиків, однак жодним чином та жодним доказом не довела, що його застосування до ОСОБА_12 виправдане та необхідне. Прокурором не зазначено та не підтверджено яким саме чином ОСОБА_12 буде перешкоджати кримінальному провадженню, не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_12 схильна та має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з засобом електронного контролю у даному конкретному випадку не можливий та буде шкодити кримінальному провадженню. Вказує, що сторона захисту ставить під сумнів обґрунтованість підозри, а тяжкість злочину не є вагомою підставою для тримання особи під вартою. Тривале перебування обвинуваченої в одній кімнаті негативно впливає на її психологічний та емоційний стан, за період перебування в місцях позбавлення волі в неї погіршився стан здоров`я, вона позбавлена можливості отримувати необхідну медичну допомогу та дотримуватись призначеного дієтичного харчування. У зв`язку з тривалим обмеженням волі, ОСОБА_12 позбавлена можливості утримувати своїх дітей. Враховуючи те, що обвинувачена раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалась, за час тримання під вартою зарекомендувала себе позитивно, вимоги режиму утримання виконує повністю, має стійкі соціальні зв`язки та двоє малолітніх дітей. Просить змінити обвинуваченій ОСОБА_12 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, що обмежить її рух та забезпечить її перебування під постійним контролем органів Національної поліції України та унеможливить здійснення нею протиправних діянь. В судовому засіданні зазначила, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу не підтверджені належними та допустимими доказами. Справа слухається судами протягом 6 років, за цей час обвинувачена жодним чином не впливала на потерпілу та свідків обвинувачення, а тяжкість обвинувачення не є підставою для продовження строку тримання під вартою. Пред`явлена обвинуваченій підозра є необґрунтованою. Обвинувачена має дітей, її здоров`я погіршується, характеризується позитивно, згідно психологічної характеристики соціально адаптована, має місце проживання, а тому їй необхідно змінити запобіжний захід на домашній арешт. На підтвердження наявності місця проживання, у якому проживатиме обвинувачена у разі застосування до неї домашнього арешту надала заяву ОСОБА_36 , яка є знайомою ОСОБА_12 , у якій ОСОБА_36 характеризує ОСОБА_12 , як позитивну, доброзичливу, трудолюбиву особу, та надає дозвіл останній, у випадку застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, на проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , що належить заявнику на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на квартиру.

Обвинувачена ОСОБА_12 підтримала позицію захисника ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_7 підтримали клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти повернення обвинувального акту, посилаючись на відсутність підстав для цього. На підтвердження даних про наявність ризиків переховування ОСОБА_11 від суду послався на те, що відносно останнього проводилися заходи щодо встановлення його місця знаходження.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дійшов наступних висновків.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 про повернення обвинувального акта прокурору не підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акта, за умови невідповідності його вимогам КПК України. Таке рішення суд приймає у тому випадку, якщо без усунення виявлених недоліків, кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

Частиною 1 ст. 7 КПК України визначено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься і поняття розумних строків, яке відповідно до ч.5 ст.28 КПК України передбачає, що кожен має право, щоб обвинувачення відносно нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

У відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Обвинувачення, як зазначено в п.13 ст.3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи із суті даної норми закону, має відображатись в обвинувальному акті відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.

Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Згідно висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз ст.291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає, зокрема, обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації; формулювання обвинувачення. Верховний Суд України, в своєму рішенні зазначив про те, що під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Колегія суддів зазначає, що у обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому доводи сторони захисту про наявність недоліків обвинувального акта, що перешкоджають об`єктивному розгляду справи та порушують вимоги закону, зокрема, право на захист обвинуваченого і позбавляють суд можливості призначити кримінальне провадження до розгляду є безпідставними.

Клопотання мотивоване тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, зокрема: у обвинувальному акті відсутня індивідуалізація обвинувачення стосовно кожної особи окремо; не конкретизовано в чому саме обвинувачуються кожний із обвинувачених окремо; не розкрита суб`єктивна та об`єктивна сторони вчинених ними діянь, що в свою чергу унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення.

Суд зазначає, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовного кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формою.

Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення є неконкретним, а тому належить визнати необґрунтованими доводи захисників про те, що формальне недотримання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України вплинуло на право на захист і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України (які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні) покладається я на сторону обвинувачення, а суд, за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінить кожний доказ з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та прийме відповідне процесуальне рішення.

Отже, суд дійшов висновку про те, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінального процесуального Кодексу України, підстав для направлення обвинувального акта для визначення підсудності не встановлено, справа підсудна Шепетівському міськрайонному суду Хмельницької області відповідно до ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2016 року, підстав щодо її закриття чи зупинення розгляду, а також направлення прокурору для проведення досудового провадження суд не вбачає.

Реєстр матеріалів досудового розслідування містить відомості про те, що обвинуваченим повідомлено про підозру, сторони кримінального провадження повідомлені про закінчення досудового розслідування та ознайомлені з його матеріалами; про застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України; про прийняті процесуальні дії та процесуальні рішення.

Під час порушення кримінального провадження і досудового слідства не було допущено порушень КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Під час підготовчого судового засідання не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1- 4 ч.3 ст.314 КПК України.

Клопотання прокурора про виклик свідків обвинувачення слід задовольнити, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування слідує, що зазначені у клопотанні особи під час досудового розслідування допитувалися як свідки.

В силу вимог ч.3 ст.23 КПК України, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, визнав необхідним обов`язок по забезпеченню присутності свідків обвинувачення під час судового розгляду, покласти на процесуального прокурора.

Судове засідання, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід проводити відкрито, оскільки обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.

Клопотань щодо витребування певних речей чи документів сторони кримінального провадження не мають.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обирати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються в умисному вбивстві, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів. Діянням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надана правова кваліфікація за п.п.6,11,12 частини 2 статті 115 КК України.

ОСОБА_12 органом досудового розслідування обвинувачується в умисному вбивстві, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб. Діянням ОСОБА_12 надана правова кваліфікація за п.п.11,12 частини 2 статті 115 КК України.

Таким чином, кримінальне правопорушення у якому звинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 відноситься за ч.6 ст.12 КК України до особливо тяжкого злочину.

Суд зазначає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою розглядається у підготовчому судовому засіданні, тобто судом не розпочато дослідження письмових доказів, обвинувачені показань не надавали, свідки не допитані.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження сторони захисту про необґрунтованість підозри, пред`явленої обвинуваченим. Не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду даного клопотання, суд вважає, що підозра є обґрунтованою у розумінні ч.1 ст.194 КПК України.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою та позицію захисту щодо їх недоведеності, суд враховує наступне.

Прокурор зазначає, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 можуть переховуватися від суду, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, можуть незаконно впливати на свідків, здійснювати їх залякування, погрожувати їм, а також можуть перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, оскільки мало місце затягування розгляду справи шляхом заявлення різного роду клопотань.

Щодо доводів сторони обвинувачення про можливе перешкоджання кримінальному провадженню та впливу на свідків, суд враховує, що у клопотанні прокурор хоч і посилається на ризик незаконного впливу на свідків, проте жодним чином його не мотивує.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що на стадії досудового розслідування допитано ряд осіб як свідків, проте свідки в порядку статті 225 КПК не допитувались. Отже, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань, що після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні (частини 1,2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик впливу на свідків не можна повністю виключити на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, не можна вважати ризиком перешкоджання кримінальному процесу іншим чином, на який посилається прокурор, - заявлення різного роду клопотань з метою затягування процесу. Оскільки такі дії обвинувачених необхідно розцінювати, як право обвинуваченого на захист та реалізацію прав закріплених у ст.42 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , суд враховує вимоги п.п. 1,3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Волосюк проти України», «Ілійков проти Болгарії») сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_7 не заперечили проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 та не висловили суду своєї позиції щодо спростування існування ризиків заявлених прокурором.

Спростовуючи ризик переховування від правосуддя, захист обвинуваченої ОСОБА_12 вказує на відсутність доказів на обґрунтування можливого її переховування від суду. Зазначає про те, що обвинувачена має на утриманні двоє малолітніх дітей, а тяжкість ймовірного покарання не може бути вирішальним при визначенні того, що особа може переховуватися.

Суд зауважує, що інформація про родину і житло, яку наводить сторона захисту, за якою у ОСОБА_12 є неповнолітні діти та про ймовірність надання останній житла її знайомою ОСОБА_36 , у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт, у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, не можуть бути вирішальними, що могли б знизити цей ризик до маловірогідності чи до його виключення.

Колегія суддів враховує дані відомості у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання про існування ризику переховування від суду та втечі, і вважає, що є обґрунтовані сумніви щодо належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими, а тому вважає, що залишається актуальним ризик переховування від суду, вважаючи на тяжкість ймовірного покарання за кримінальне правопорушення передбачене відповідними пунктами частини 2 статті 115 КК України, санкція якої передбачає покарання від 10 до 15 років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі.

При вирішенні питання про можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу, прокурор посилається на те, що жодний інший запобіжний захід не зможе запобігти наведеним ризикам.

Колегія суддів, дослідивши існуючі ризики та заперечення захисту, звертає увагу на те, що дійсно ризики з часом зменшуються, проте ризик переховування від суду, враховуючи доводи прокурора є досить вірогідним.

Оцінюючи можливість заміни існуючого запобіжного заходу на домашній арешт, суд бере до уваги положення ст.202 КПК України, де зазначено, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово, або негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_7 не заявляли клопотання про заміну застосованого запобіжного заходу більш м`яким.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_12 , заявляючи відповідне клопотання, посилається на те, що обвинуваченій необхідно застосувати домашній арешт за адресою у якій вона ніколи не проживала. Суд зауважує, що надані письмові відомості про згоду власника на проживання обвинуваченої у її квартирі та про наявність у особи права власності на вказане житло, не є достатніми для вирішення питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. Так, надана суду інформація не містить відомостей про стан придатності житла для проживання, про усіх зареєстрованих осіб та осіб, що мають право проживання у даній квартирі, їх позиції про можливість застосування до ОСОБА_12 домашнього арешту за вказаною адресою.

В силу того, що суду не надано повної та достовірної інформації про місце проживання у разі застосування домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_6 , відомостей про утримання обвинуваченої на час дії домашнього арешту, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт за вказаною адресою. Будь-яку іншу адресу та згоду власника цієї адреси для можливого застосування для ОСОБА_12 домашнього арешту сторона захисту суду не повідомила.

Суд зазначає, що долучена до клопотання про зміну запобіжного заходу виписка із медичної карти ОСОБА_12 свідчить про наявність у обвинуваченої захворювань, які потребують лікування та дієтичного харчування, однак не містять підтвердження того, що обвинувачена за станом здоров`я не може перебувати під вартою в умовах СІЗО.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 березня 2022 року. З об`єктивних причин розгляд справи не може бути завершений до 17 березня 2022 року.

Враховуючи викладене, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 покладених на них процесуальних обов`язків, в т.ч. щодо участі у судовому розгляді, суд вважає, що тримання ОСОБА_10 та ОСОБА_12 під вартою є виправданим, а тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на 60 днів до 18 квітня 2022 року включно, та у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_12 необхідно відмовити.

З огляду на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, дійшов висновку про необхідність продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.

При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Спростовуючи ризик переховування від правосуддя, захист обвинуваченого ОСОБА_11 зазначає про відсутність доказів на обґрунтування можливого переховування від органів досудового розслідування чи суду, вказує, що до моменту затримання він прибував на кожну вимогу слідчого органу. Обґрунтовуючи можливість заміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_11 захисник надала відомості про зареєстроване місце проживання обвинуваченого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , з якою слідує, що останній має зареєстроване місце проживання із родиною: бабусею та матір`ю.

Враховуючи термін перебування обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою, стадію судового розгляду та його тривалість, яка не залежить від сторони захисту, а також беручи до уваги, що з плином часу первинні причини для тримання під вартою хоча і продовжують існувати, але стають менш істотними, позицію потерпілої, яка 28 квітня 2017 року подала суду письмову заяву, в якій, посилаючись на відшкодування ОСОБА_11 завданої матеріальної шкоди, просила не позбавляти його волі, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання захисту частково та змінити обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці до 17 квітня 2022 року включно та покласти обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду; не залишати місце постійного проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання, за наявності, власний паспорт для виїзду за кордон до міграційної служби за місцем проживання; носити електронний засіб контролю. На переконання суду, саме цілодобовий домашній арешт достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 110, 314-316, 369-372, 395 КПК України, суд,

ухвалив:
Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 11,12 ч.2 ст.115 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області (м. Шепетівка, вул. Героїв Небесної Сотні, 30) на 21 березня 2022 року на 13 годину 30 хвилин.
Розгляд кримінального провадження проводити судом колегіально у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора, потерпілої ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Викликати в судове засідання свідків обвинувачення: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 .

Відповідно до ч.3 ст.23 КПК України обов`язок по забезпеченню присутності свідків обвинувачення під час судового розгляду покласти на процесуального прокурора ОСОБА_5 .

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 про повернення обвинувального акта.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 задовольнити.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 18 квітня 2022 року включно.

Обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 18 квітня 2022 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити частково.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає у забороні обвинуваченому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово строком на 2 місяці до 17 квітня 2022 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово без дозволу;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватись від спілкування з потерпілою ОСОБА_6 та свідками в даному кримінальному провадженні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 ;

- здати, за наявності, власний паспорт для виїзду за кордон до міграційної служби за місцем проживання;

- носити електронний засіб контролю.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_11 , що, відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися у житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 відмовити.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу ОСОБА_11 діє до 17 квітня 2022 року включно.

ОСОБА_11 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та звільнити з під варти.

Повний текст ухвали буде проголошено о 8 год. 30 хв. 22 лютого 2022 року.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом 7 днів із дня її оголошення.

В решті ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий суддя: Неоніла БЕРЕЗЮК

Судді:

ОСОБА_37