Дата документу 23.12.2021 Справа № 324/1967/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №324/1967/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/8071048/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пологи Пологівського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працює і не навчається, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) 23 червня 2003 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки;
2) 24 березня 2005 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2003 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;
3) 25 березня 2008 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.289, 304, 70, 71 КК України до 5-ти років 6 місяців позбавлення волі;
4) 25 лютого 2009 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2, ч.3 ст.185, ст.304, 70 КК України до 3-х років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 25 березня 2008 року призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. 05 серпня 2009 року апеляційним судом Запорізької області переглянуто вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 25 лютого 2009 року та кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд. 22 грудня 2009 року Пологівським районним судом Запорізької області судимий за ч.2, ч.3 ст.185, ст..304, 70 ч.1 КК України до 3-х років 6 місяців позбавлення волі. У відповідності до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. 22 серпня 2013 року звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання;
5) 19 лютого 2014 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.289 КК України до 5-ти років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки;
6) 24 квітня 2015 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.190 ч.1 ст.70 КК України до 2-х років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4, 71 КК України приєднано покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2014 року і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. 05 вересня 2018 року умовно достроково звільнений з місць позбавлення волі на не відбутий строк 1 рік 6 місяців 13 днів;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.3 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, за ч.3 ст.187 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;
- за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2015 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.190, ч.4 ст.70, ст.71 КК України і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 11 листопада 2019 року - з дня фактичного затримання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без зміни - тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в розмірі 2355 гривень 15 копійок.
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що вирок суду є незаконним з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що з показань потерпілої та обвинуваченого зрозуміло, що нападу в розумінні кримінального права на потерпілу не відбулось. Потерпіла не вважала, що її життю загрожувала небезпека, обвинувачений тільки відштовхнув потерпілу, щоб пройти до виходу на її вимогу. Поріз причинив потерпілій випадково, тобто з необережності.

Суд першої інстанції, припустившись неповноти судового розгляду, відмовив стороні захисту в додатковому допиті потерпілої та не призначив додаткову експертизу, на необхідності якої наголошував експерт ОСОБА_9 .

Крім того, суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення наявністю у справі письмових доказів, лише перелічив надані прокурором матеріали кримінального провадження, не мотивуючи на підтвердження яких саме судом обставин, ці матеріали визнані доказами.

Разом з тим, апелянт вважає, що всі слідчі та процесуальні дії проведені з суттєвим порушенням вимог КПК України, а тому в силу ст.87 КПК України є недопустимими доказами, які не можуть бути використані під час ухвалення вироку.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185, 190, 289 КК України, судимість за які не зняті і не погашені, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив і в період умовно достроково звільнення вчинив злочин проти особистих прав і свобод людини.
Так 01 червня 2019 року приблизно о 00 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи прямий умисел на незаконне проникнення до житла особи, прийшов до домоволодіння ОСОБА_10 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Після цього, шляхом вільного доступу, потрапив на частково огороджену парканом територію вищевказаного володіння та направився до вхідних дверей житлового будинку. Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_6 почав смикати руками вхідні двері, які на той час були зачинені зсередини, за допомогою металевого засову, внаслідок чого вони відчинилися. Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, діючи всупереч ст.30 Конституції України щодо гарантій кожному громадянину недоторканості житла та іншого володіння, ЗУ про кримінальну відповідальність, статті 12 «Загальної декларації прав людини», статті 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод» без відома та дозволу власника проник всередину вищевказаного житлового будинку, де незаконно перебував до моменту висловлення ОСОБА_10 вимоги покинути її житло.
Крім того, 01 червня 2019 року приблизно о 01-00 годин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та маючи прямий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло (розбій), переслідуючи корисливий мотив та мету, прийшов до домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Після цього, він шляхом вільного доступу, а саме зі сторони городу, де відсутній паркан, потрапив на територію вищевказаного домоволодіння та направився до вхідних дверей будинку, які на той час були зачинені зсередини за допомогою металевого засову. Внаслідок розхитування двері відчинилися. Далі, через відчинені двері, він проник до приміщення будинку, де напав на ОСОБА_10 із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи останньої, яке виразилось у нанесенні ножем одного удару в область грудної клітини, спричинивши при цьому ОСОБА_10 , згідно з висновком експерта №82 від 12 червня 2019 року, легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді смугоподібної форми рани, та заволодів її велосипедом марки «Дорожник» модель «Ретро 28», вартістю, згідно з висновком експерта № 23-122 від 13 червня 2019 року 1716 гривень 67 копійок, та мобільним телефоном марки «Самсунг» модель «GT-S 7262», вартістю згідно з висновком експерта № 23-122 від 13 червня 2019 року - 500 грн.
Після скоєного нападу ОСОБА_6 , подавивши волю ОСОБА_10 , направлену на припинення протиправних дій щодо неї, покинув місце скоєння злочину з майном, яким незаконно заволодів, чим отримав реальну можливість ним розпорядитися на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання, задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження в цілому зазначених вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187 КК України, а саме у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло (розбій) та ч.1 ст.162 КК України у незаконному проникненні до житла особи.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, визнав повністю, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України - частково, суду пояснив, що приблизно у травні, червні 2019 року, точної дати не пам`ятає, знаходився у свого знайомого в с.Пологи Пологівського району, з яким вживали спиртні напої. Близько до 12-00 години ночі він пішов додому і по дорозі вирішив зайти до знайомої ОСОБА_11 попрохати закурити, так як в нього закінчилися цигарки. Зайшов на територію домоволодіння, почав стукати у вікно, але ніхто не вийшов, хоча було зрозуміло, що потерпіла була вдома. Підійшов до вхідних дверей, смикнув і нажав на ручку і двері відчинилися, пройшов до кімнати, де знаходилася ОСОБА_12 . Потерпіла або спала, або дивилася телевізор, йому було незрозуміло, але, побачивши його, почала лаятись, ображати різними словами, матюкатися. Він розвернувся, вийшов з будинку, але пройшовши метрів з 500, вирішив повернутися, так як образився на потерпілу, оскільки вона висловлювалася на його адресу занадто образливими словами. Зайшов до домоволодіння зі сторони городу, знову зайшов через двері, які не були закриті, побачив в коридорі велосипед, вирішив його забрати, таким чином зробивши їй на зло за образи. Потім повернувся до зали, щоб забрати і мобільний телефон, який він побачив коли заходив в будинок напередодні. Коли взяв телефон, телевізор виключився. Він почав виходити з кімнати, але було темно і нічого не видно. В цей час прокинулася потерпіла і почала голосно кричати, хто знаходиться в будинку. Проходячи до виходу, він наштовхнувся на стіл, взяв зі столу ніж, спочатку не зрозумівши, чи це був ніж чи ложка або вилка. Оскільки ОСОБА_11 йшла за ним слідом, він з ножем, який держав в лівій руці, став за дверми і стояв, так як не знав куди йти і заблудився. В цей момент потерпіла підійшла і стала біля нього з лівої сторони та дуже голосно кричала, що буде кликати сусідів. Злякавшись, що зараз збіжаться сусіди, вирішив тікати з будинку. З розмаху відштовхнув останню лівою рукою, в якій знаходився ніж, вибіг з будинку, сів на велосипед і поїхав додому тією стежкою, як і заходив, викинувши ніж на території городу. Через годину після того, як повернувся додому, йому зателефонував оперативний працівник поліції і повідомив, що ОСОБА_11 викликала поліцію, після чого його забрали до райвідділу. Вину він визнає частково, оскільки не хотів спричинити потерпілій тілесні ушкодження, це сталося необережно, не навмисно. Чому, знаходячись в будинку, не ввімкнув світло, не поговорив з потерпілою стосовно образ, пояснити не зміг.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на часткове визнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.187 КК України, при викладених у вироку суду обставинах, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 31 травня 2019 року, приблизно о 22 30 годині вона лягла спати за місцем свого проживання. Приблизно о 00-00 годині хтось почав стукати у вікна і кликати її. Вирішила не відкривати двері, подумавши, що невідомий незабаром піде з її двору. Через деякий час вона знову прокинулася через те, що хтось в залі включив світло. Побачила, що в кімнаті стояв ОСОБА_6 , який повідомив, що прийшов до неї в гості. Вона почала на нього кричати та виганяти з будинку. Після декількох хвилин ОСОБА_13 покинув будинок, а вона знову пішла спати. Приблизно через годину вона прокинулася через те, що телевізор почав працювати не так як завжди, а потім зовсім відключився. Потім вона почула кроки невідомого в будинку. Піднявшись з ліжка, направилася до кухні, при цьому голосно кричала, що зараз прийдуть сусіди, так як злякалася. Пройшовши до кухні, на виході до коридору почула як невідомий почав на неї шипіти та ричати, а потім відчула удар в область шиї і як почала текти кров. Вона ще декілька хвилин знаходилася в будинку, а потім вийшла на вулицю і почула зі сторони городу гул металу, який нагадував шум її велосипеду. Одразу побігла до сусідів і зателефонувала до поліції. Повернувшись до будинку, виявила зникнення велосипеду «Дорожник» і мобільного телефону «Самсунг» з сім картою, а на кухні пропав ніж.
Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що мешкає по АДРЕСА_4 , де недалеко від його будинку мешкає ОСОБА_15 , з якою вони підтримують добросусідські відносини. 01 червня 2019 року, приблизно о 02-00 годині ночі, більш точно не пам`ятає, до нього прибігла ОСОБА_11 , яка була дуже злякана, була вся в крові і попрохала викликати поліцію, пояснивши, що хтось зайшов до її будинку і поцупив речі. Він дав їй телефон, з якого вона зателефонувала до поліції та швидкої допомоги. Пояснила, що спала, потім прокинулася, оскільки відчула якийсь шерех в коридорі, вийшла глянути хто зайшов, і невідомий вдарив її в грудну клітину. Він виніс їй курточку, оскільки потерпілу всю трясло від страху. Через годину приблизно приїхала поліція, якій вона розповіла, що сталося.
Свідок ОСОБА_16 пояснив, що проживає по АДРЕСА_3 . 31 травня 2019 року, приблизно о 22-00 годині прийшов в гості знайомий ОСОБА_6 , приніс з собою пляшку коньяку, яку вони почали вживати в будинку. Після розпивання спиртних напоїв він ліг спати, а ОСОБА_13 пішов додому. Через декілька днів він зустрів потерпілу ОСОБА_11 , яка повідомила, що вночі до неї заходив обвинувачений і викрав з її будинку велосипед та мобільний телефон. Шия у потерпілої була перев`язана бинтом.
Свідок ОСОБА_17 пояснив, що ОСОБА_6 являється сином жінки, з якою він мешкає на даний час. Знає його як нормального чоловіка. Проживав він і разом з ними і окремо. Потерпілу ОСОБА_11 знає як не добропорядну жінку, чув, що вона вживала наркотичні речовини. Після подій, які сталися 01 червня 2019 року, потерпіла приходила до них додому і говорила, щоб обвинувачений заплатив їй грошові кошти і вона відмовиться від заяви до поліції. Що трапилося в будинку потерпілої, йому не відомо, знає з чужих слів.
Свідок ОСОБА_18 пояснив, що 01 червня 2019 року по АДРЕСА_5 він з іншими робочими будували огорожу. Через деякий час під`їхали поліцейські і запросили його в якості понятого на слідчу дію, а саме при добровільній видачі вкрадених речей обвинуваченим ОСОБА_6 . Бачив як обвинувачений добровільно видав поліцейським велосипед «Дорожник», а також мобільний телефон марки «Самсунг». Працівники поліції склали протокол, в якому він та інший понятий розписалися.
В судовому засіданні був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_9 , який пояснив, що під час огляду ОСОБА_11 ним була виявлена на грудній клітці лінійна рана розміром 3х 0,1 см., яка була вшита трьома вузловими швами. Під час дослідження медичної документації, лікар, який проводив обробку рани, не описав морфологічні властивості рани, вказавши лише, що вона різана. По механізму нанесення і по її характеристикам, оскільки лікарем попередньо не було зазначено морфологічних ознак, не можна достовірно вказати чи це була різана чи колото-різана рана, але точно можна вказати, що вона утворилася від леза ножа або предметів, які володіють ріжучими поверхнями. Розташування потерпілої і нападаючого під час її нанесення було різноманітним і змінювалося, але ушкоджена ділянка шкіри повинна була бути доступною для нанесення ушкодження. Це ушкодження було кваліфіковане як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В цій ділянці грудної клітки знаходяться нервові і судинні сплетіння.
Також судом першої інстанції досліджені письмові докази, яким надана відповідна правова оцінка, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 червня 2019 року за № 0000372 про внесення відомостей про вчинення злочину за ч.3 ст.187 КК України;
- рапорт чергового інспектора Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про прийняття заяви про вчинення злочину;
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23 липня 2019 року за № 0000495 за ч.1 ст.162 КК України;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 23 липня 2019 року від ОСОБА_10 про те, що 01 червня 2019 року ОСОБА_6 незаконно проник до домоволодіння потерпілої;
- документи, що посвідчують право власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_10 ;
- заява ОСОБА_10 про дозвіл провести огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ;
- протокол огляду місця події від 01 червня 2019 року з фототаблицею, який проводився в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого зафіксована обстановка у дворі вказаного домоволодіння та безпосередньо в житловому будинку;
- протокол огляду місця події від 20 липня 2019 року з відеозаписом на ДВД-диску, який проводився в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого зафіксована обстановка в дворі, на земельній ділянці вказаного домоволодіння, в ході якого виявлено та вилучено знаряддя злочину, а саме кухонний ніж;
- протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 06 червня 2019 року та протоколом проведення додаткового слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 від 27 липня 2019 року, відповідно до яких потерпіла, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом відтворення обстановки та обставин події, розповіла та продемонструвала, яким саме чином щодо неї було вчинено кримінальне правопорушення 01 червня 2019 року о 01-00 годин;
- карта виїзду швидкої медичної допомоги № 37 від 01 червня 2019 року, виданої КУ «ТОМО «ОЦЕМЕ та МК» ЗОР», відповідно до якої 01 червня 2019 року о 02 годині 28 хвилин, здійснено виїзд швидкої медичної допомоги за адресою: Запорізька область Пологівський район с.Пологи вулиця Кар`єрна, 19, де фельдшером було надано ОСОБА_10 медичну допомогу та поставлено діагноз: гостра реакція на стрес. Садна в області шиї;
- довідка №1723 від 17 вересня 2019 року, видана КНП «Пологівська БЛІЛ», відповідно до якої ОСОБА_10 01 червня 2019 року о 06 годині 35 хвилин звернулася за медичною допомогою до приймально-діагностичного відділення КНП «Пологівська БЛІЛ», оглянута черговим лікарем хірургом та надана медична амбулаторна допомога. Встановлений діагноз: різана рана в області правої ключиці;
- висновок судово-медичного експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради №82 від 12 червня 2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлено рану на грудній клітці, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я;
- висновок судової товарознавчої експертизи №23-122 від 13 червня 2019 року, відповідно до якого ринкова вартість велосипеду «Дорожник Ретро 28» з рамою жіночого типу, викраденого у ОСОБА_10 , на момент скоєння кримінального правопорушення, тобто на 01 червня 2019 року, може складати 1716 грн 67 коп.; ринкова вартість мобільного телефону «Samsung GT-S 7262» - 500 грн;
- протокол огляду речей за участю ОСОБА_6 від 01 червня 2019 року, відповідно до якого останній, знаходячись напроти домоволодіння за місцем свого мешкання, добровільно надав для огляду та вилучення велосипед марки «Дорожник Ретро 28№ та мобільним телефон «Samsung GT-S 7262», які він викрав у ОСОБА_10 ;
- протокол огляду речей за участю потерпілої ОСОБА_10 від 05 червня 2019 року з фототаблицею, відповідно до якого потерпіла, оглянувши речі, вилучені у ОСОБА_6 , впізнала їх як такі, які в неї було викрадено 01 червня 2019 року з будинку за місцем мешкання;
- заява ОСОБА_10 про дозвіл на проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_19 ;
- протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_6 в присутності бабусі ОСОБА_10 ОСОБА_19 з відео записом на ДВД-диску, в ході якого обвинувачений показував та розповідав про обставини вчинення злочину, тощо.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені докази у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаних правопорушень.

Твердження захисника про те, що суд першої інстанції лише перелічив надані прокурором матеріали кримінального провадження, не мотивуючи на підтвердження яких саме обставин ці матеріали визнані доказами, є безпідставними та суперечать змісту оскаржуваного вироку, згідно з яким докази, на які послався суд, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у інкримінованих йому правопорушеннях.

Суд першої інстанції у вироку надав відповідь на доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.187 КК України та відхилив ці доводи, вказавши на невідповідність цих доводів фактичним обставинам провадження.

Так, згідно з показаннями самого обвинуваченого, які узгоджуються з показаннями потерпілої, він повернувся до будинку потерпілої, оскільки образився на неї через висловлювання останньої на його адресу образливими словами. Зайшов до будинку через незачинені двері, побачив в коридорі велосипед, який вирішив забрати, щоб зробити на зло потерпілій. Потім повернувся у залу та вирішив забрати телефон, а коли потерпіла прокинулася та виявила його і почала голосно кричати та погрожувати, що скличе сусідів, рукою, в якій утримував ножа, відмахувався від потерпілої, та з викраденим майном зник з місця вчинення правопорушення.

Отже, обвинувачений, з метою заволодіння майном потерпілої, застосував до останньої насильство, що є небезпечним для її життя та здоров`я, завдавши останній рану, яка, згідно з вищевказаним висновком експерта №82 від 12 червня 2019 року, кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 утворюють склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, про що правильно вказав суд в оскаржуваному вироку.

Твердження захисника про те, що з показань потерпілої та обвинуваченого зрозуміло, що нападу на потерпілу не відбулось, не є слушними та спростовуються вищевказаними доказами, в т.ч. показаннями обвинуваченого під час слідчого експерименту, а також послідовними показаннями потерпілої, відображеними вище.

Мотивуючи свої висновки, суд першої інстанції обґрунтовано послався на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст.187, ч.3 ст.189 КК України), а також врахував правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 31 липня 2018 року у справі №405/3734/16-к, щодо відрізнення розбою від грабежу.
Стосовно посилання захисника на те, що суд першої інстанції припустився неповноти судового розгляду, оскільки відмовив в додатковому допиті потерпілої та не призначив додаткову експертизу, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

В ході судового розгляду 03 квітня 2020 року допитано потерпілу ОСОБА_10 , яка докладно розповіла про обставини правопорушення. Всі учасники провадження, в т.ч. і сторона захисту, мали можливість задати потерпілій питання, на які потерпіла надала вичерпні відповіді. У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого про повторний допит потерпілої.

Питання щодо необхідності призначення додаткової експертизи, на яку посилається захисник, в ході судового розгляду кримінального провадження не порушувалось сторонами, в т.ч. і стороною захисту.

Тому посилання захисника на думку експерта ОСОБА_9 щодо необхідності проведення додаткової експертизи є недоречними та не свідчать про неповноту судового розгляду.

В свою чергу, з огляду на положення ст.22 КПК України, суд за власною ініціативою не має права збирати докази у кримінальному провадженні.

Зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та за наслідками розгляду провадження зробив висновки, які фактичним обставинам відповідають.

Докази, на які суд послався у вироку, у своїй сукупності повністю підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а доводи сторони захисту про протилежне, спростовуються матеріалами провадження.

Доводи сторони захисту про те, що компакт диски з відеозаписами, додані до протоколу огляду місця події від 20 липня 2019 року та слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 є недопустимими доказами, оскільки вони не підписані учасниками слідчої дії та не є оригіналами, на думку колегії суддів, є помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до положень, ч.1 ст.99 КПК України, документ - спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення, відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

Згідно з вимогами ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документу.

В свою чергу, матеріальний носій розглядається як спосіб збереження інформації.

Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої првязки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі №677/2040/16-к; №554/27/19.

Те, що конверти з компакт дисками не підписані учасниками слідчих дії, не свідчить про недопустимість як доказів вказаних записів, оскільки сумніву не викликає той факт, що зафіксована на цих дисках інформація стосується саме тих слідчих дій, що проводились у цьому провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Самі протоколи слідчих дій підписані їх учасниками.

Те, що конверт з диском, доданий до протоколу огляду речей від 01 червня 2019 року, підписаний слідчим Тихонком, який входив до групи слідчих та здійснював досудове розслідування, але не брав участі у самій слідчій дії (на що звертає увагу захисник), не є порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке б тягло за собою визнання зазначеного доказу недопустимим.

Відсутність підпису потерпілої ОСОБА_20 під фототаблицею, яка додана до протоколу огляду речей від 05 червня 2019 року, також не тягне за собою недопустимість як доказу самого протоколу огляду та додатків до нього, з огляду і на те, що у протоколі, який узгоджується з фото таблицею, міститься підпис потерпілої.

Окрім того, ніким не заперечується достовірність відеозаписів та фотознімків, а також той факт, що події, які на них зафіксовані, мали місце.

Зазначення потерпілою в первинній заяві про вчинення кримінального правопорушення про те, що подія мала місце о 02:00 годині, в той час як в обвинувальному акті зазначено - 00:00 та 01:00, на думку колегії суддів, жодним чином не свідчить про недостовірність показань потерпілої та про неправильне встановлення судом фактичних обставин провадження.

Остаточний висновок суду щодо фактичних обставин провадження зроблений за наслідками оцінки доказів у їх сукупності, в т.ч. показань потерпілої та свідків, які останні надавали безпосередньо в залі суду.

Враховуючи викладене, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б в контексті вимог статей 85, 86, 87 КПК України свідчили про необхідність визнання наданих стороною обвинувачення доказів неналежними чи недопустимими, не встановлено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, особи винного. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, судом враховано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2021 року, щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.162, ч.3 ст.187 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк,- з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4