Ухвала
Іменем України
13 січня 2022 року

м. Київ
справа № 629/275/19
провадження № 51-5452 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисниці ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року,
встановив:
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Цим же вироком ОСОБА_6 засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та його захисниці залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покаранні ОСОБА_6 змінено та пом?якшено призначене йому покарання до 12 років позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Захисниця ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 у касаційній скарзі порушує питання про перегляд судових рішень щодо засудженого.
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року касаційну скаргу захисниці залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю ст. 427 КПК України, оскільки наведене обґрунтування скарги нею було викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України.
Так, захисниця ОСОБА_4 , оспорюючи винуватість засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, окрім іншого, вказувала на невідповідність висновків суду, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просила дати іншу оцінку, ніж її дали суди.
Крім того, у касаційній скарзі захисниця посилалась на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність апеляційним судом, проте не вказувала, в чому саме воно полягало та як вплинуло на законність й обґрунтованість постановленого ним судового рішення.
Також, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на її думку, були допущені апеляційним судом, захисниця не конкретизувала, яких саме порушень допустився цей суд.
Також захисниці було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 16 грудня 2021 року захисниця подала касаційну скаргу, у якій просить перевірити рішення судів першої і апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, вимог ст. 427 КПК України захисницею не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.
Так, у касаційній скарзі захисниця просить суд касаційної інстанції скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Проте, відповідно до ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Таким чином прохальна частина касаційної скарги містить протиріччя та прохання захисниці до суду касаційної інстанції сформульоване не у відповідності до ст. 436 КПК України, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
При цьому у поданій касаційній скарзі захисниця, заявляючи прохання перед судом касаційної інстанції про скасування ухвали апеляційного суду, знову не зазначає, в чому її незаконність та необґрунтованість, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на її думку, було допущено цим судом та які доводи її апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Оскільки в установлений строк захисницею не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то її скарга підлягає поверненню.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисниці ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3