ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/1183/22 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 629/5405/21 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м.Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.01.2022 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000006 від 27.01.2021, за частинами 1, 2 статті 189 КК України, -

встановила:

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.01.2022 клопотання прокурора задоволено.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без зміни, продовжено строк дії цього запобіжного заходу до 20 березня 2022 року, включно, без визначення застави.

В задоволенні клопотань захисників та обвинуваченого про заміну запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашній арешт відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на необґрунтованість оскаржуваної ухвали, істотне порушення норм КПК України та норм європейського права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Зокрема, захисник зазначає, що ризик переховування ОСОБА_7 від органу досудового слідства або суду в оскаржуваній ухвалі обґрунтовано лише тим, що він скоїв тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 в силу статті 89 КК України раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з цивільною дружиною ОСОБА_11 та сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для яких є єдиним годувальником.

Захисник зауважує, що на даний час ОСОБА_11 потребує негайної медичної допомоги та хірургічного втручання. оскільки інших родичів у ОСОБА_7 та ОСОБА_11 нема, то малолітня спільна дитина ОСОБА_13 під час перебування матері на лікуванні може знаходитись лише з батьком. Дана ситуація унеможливлює ризик того, що ОСОБА_7 зможе переховуватися від органів слідства або суду.

У судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_14 звернувся до суду з заявою про недоцільність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважав за необхідне змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Потерпілий ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Отже, сторона захисту вважає, що судом першої інстанції ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків зазначено без конкретизації та обґрунтування.

Також сторона захисту зазначає, що жодного обґрунтування наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення ані прокурором, ані в оскаржуваній ухвалі не наведено.

Крім того, захисник звертає увагу, що пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених частинами 1,2 статті 189 КК України, є необґрунтованою, безпідставною та недоведеною слідством.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, за таких підстав.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, враховуючи вік обвинуваченого та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а саме те, що він має постійне місце проживання, не одружений, мешкає разом з цивільною дружиною та її малолітньою дитиною, офіційно не працевлаштований, раніше в силу статті 89 КК України не судимий, а також те, що потерпілий ОСОБА_14 вже допитаний в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в той же час, жоден зі свідків не допитаний, докази передбачені статтею 84 КПК України з боку обвинувачення та захисту, у цей період, в повному обсязі не досліджені, а відтак, з урахуванням наведених даних суд вважав, що обставини, регламентовані пунктами 1, 3 частини 1 статті 177, пунктами 1-3 частини 1 статті 194 КПК України, є дійсними, та дійшов висновку, що вказані ризики, на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінальних правопорушень, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_7 обвинувачується, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. При цьому, враховуючи обставини злочину, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у злочині, вчиненому із погрозою застосування насильства, суд, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, не визначав розмір застави у кримінальному провадженні.

З такими висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1, 2 статті 189 КК України, один з яких відноситься до категорії нетяжких злочинів, а другий до категорії тяжких злочинів, за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності, один з яких вчинено повторно, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Надаючи оцінку посиланням захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 в силу статті 89 КК України раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має цивільну дружину та малолітню дитину, для яких є єдиним годувальником, а також те, що цивільна дружина ОСОБА_7 потребує медичної допомоги та хірургічного втручання, колегія суддів зауважує, що вказані обставини жодним чином не свідчать про зменшення існуючих ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, та, враховуючи тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та строк покарання, який загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, не може слугувати стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам та не є підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 висновків судді щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не спростовують та не свідчать про наявність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для скасування ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.01.2022 за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_16 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.01.2022 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: