ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1989/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002618, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який

зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 18 листопада 2021 року.

Суд визнає доведеним висунуте обвинувачення ОСОБА_4 , який 06 вересня 2021 року, приблизно о 08 год. 40 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Вишняківська, 7А, де маючи на меті злочинний умисел на завідомо неправдиве повідомлення про заміноване приміщення, діючи умисно, усвідомлюючи, що його завідомо неправдиве повідомлення викличе обстановку страху у населення, порушить громадську безпеку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись поблизу четвертого парадного входу цього будинку, з належного йому мобільного телефону марки «Lenovo», imei: НОМЕР_1 , з абонентським номером оператора мобільного зв`язку «Vodafon Joce» НОМЕР_2 , здійснив телефонний дзвінок на спецлінію «102» та в ході розмови, достовірно знаючи, що поширена ним інформація є неправдивою, повідомив про те, що підвальне приміщення четвертого під`їзду, будинку АДРЕСА_2 замінований, а також можливо замінований дах будинку.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 1 ст. 259 КК України визнав повністю та показав, що дійсно умисно та завідомо для нього повідомив на спецлінію «102» неправдиве повідомлення про замінування приміщення, а саме під`їзду та даху будинку, та хотів подивитися як працюють правоохоронні органи. Надалі спостерігав за діями правоохоронців, які прибули на місце події. У вчиненому щиро кається.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме матеріалів, що характеризують обвинуваченого, питання щодо процесуальних витрат, долю речових доказів тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого нею кримінальних правопорушень, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з середньою освітою, тимчасово не працює, в силу ст. 89 КК України є особою раніше не судимою.

З урахуванням обставини, яка пом`якшує покарання, є щире каяття, та відсутністю обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає можливим призначити мінімальне за санкцією частини статті покарання, що буде домірним вчиненому та сприятиме виправленню обвинуваченого й попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Водночас за наявності однієї обставини, яка пом`якшує покарання, тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким, даних про особу обвинуваченого, за якими суд може констатувати, що він не вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд не вбачає підстав до застосування положень статей 75, 76 КК України, як про це просив суд прокурор. Застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням є виключним випадком, який у цьому провадженні таким не є.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_4 у порядку виконання вироку.

Стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні (висновок експерта від 28 жовтня 2021 року № СЕ-19/111-21/49579-ВЗ) у розмірі 2 745,92 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме: диск із аудіозаписом на спецлінію «102» зберігати у матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон марки «Lenovo» (imei НОМЕР_1 , з абонентським номером НОМЕР_2 ), вилучений у ОСОБА_4 та переданий на зберігання до камери схову Дарницького УП у м. Києві (квитанція № 006919), повернути власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1