ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3093/20 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3316/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, в ід якого надійшла заява про розгляд справи без нього, без участі обвинуваченого ОСОБА_6 , без участі його захисника ОСОБА_7 належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу без участі сторін, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.10.2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу до обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 17.12.2021 року, включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі вказує, що клопотання про продовження строку тримання під вартою було подано прокурором з порушенням вимог ст.184 КПК України та абз.10 п.25 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, а також без перекладу на грузинську мову.

Зауважує, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнає своєї вини, не має на меті уникати кримінальної відповідальності, не намагається переховуватися.

Також вказує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується задовільно, має адресу мешкання на території України.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам : переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ст.177 КПК України.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст. 185 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 та до 8 років, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , згідно якого вбачається, що він вчинив дії щодо таємного викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що вчинена у великих розмірах, а також таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням в житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Діяв з корисливих мотивів.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_6 інкримінується злочини проти власності, на думку колегії суддів, свідчить про наявний суспільний інтересу даному кримінальному провадженні, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Також апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_6 є уродженцем Республіки Грузії і є громадянином цієї Держави, хоча і одружений та має фактичне місце мешкання в Полтавській області, на думку колегії суддів вірно свідчить про існування ризиків його переховування від правоохоронних органів та суду.
Також судом першої інстанції було встановлено факт існування ризику впливати на свідків з боку обвинуваченого, та беручи до уваги, що справа перебуває в суді першої інстанції на стадії судового провадження, свідки ще не допитані, з метою отримати показання свідків на свою користь, обвинувачений ОСОБА_6 може вдатися до дій, пов`язаних з тиском на них.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 не працює, що на думку колегії суддів свідчить про відсутність постійного джерела прибутку, враховуючи тяжкість злочину, що в свою чергу свідчить про існування на теперішній час ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про що вірно вказав суд першої інстанції.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо не доведення прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Шо стосується доводів захисника про подання прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою з порушеннями вимог ст.184 КПК України та абз.10 п.25 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, то слід зазначити, що відповідно до аркуша справи 206, вказане клопотання було подане 13.10.2021 року, а згідно змісту оскаржуваної ухвали строк тримання під вартою за попередньою ухвалою спливав 23.10.2021 року, що свідчить про додержання терміну подачі клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурором. Також не встановлено порушень вимог ст.184 КПК, оскільки вказане клопотання прокурором було подане в порядку ст.199 КПК України та його зміст відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо подання клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 без перекладу, заслуговують на увагу, про як вбачається з аркуша справи 211, судом першої інстанції було вирішено питання щодо надання останньому часу на переклад вказаного клопотання, у зв`язку з чим такі недоліки були усунуті.

Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотання про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
З урахуванням обставин вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 тяжких злочинів проти власності, передбачених ч.3 ст. 185 та ч.4 ст. 185 КК України, які є злочином небезпечним для суспільства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повній мірі та у визначеному законом порядку враховано всі обставини, особу обвинуваченого та його соціальні зв`язки, та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що може бути виправдано, наявністю конкретного суспільного інтересу по даній справі.
Тому колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.10.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17.12.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,- залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

__________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3