ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/1207/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: продовження запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали об`єднаних кримінальних проваджень №0003603 та №0001901 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28.04.2021 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2021 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , внесене до ЄРДР за № 0001901 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України об`єднано в одне провадження з кримінальним провадженням № 0003603 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та присвоєно новому провадженню єдиний унікальний номер справи № 766/19458/19, а також продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25 червня 2021 року та відмовлено захиснику ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту на нічний час. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що доказів об`єктивного існування ризиків, які б виправдовували продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, прокурором в судовому засіданні не наведено. Крім того зазначає, що після обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 змінилися обставини, зокрема у обвинуваченого за час знаходження під арештом народилася дитина. До арешту ОСОБА_6 мав має постійне зареєстроване місце проживання, міцні соціальні зв`язки, наразі має на утриманні малолітню дитину, цивільну дружину, яка перебуває у декретній відпустці, хвору матір. Також він має потенційну роботу, оскільки ТОВ «Євробудмонтаж» зобов`язувалось прийняти його на роботу в разі звільнення з-під варти. ОСОБА_6 не ухилявся від явки до суду, тому був безпідставно оголошений у розшук, він дійсно змінив місце проживання з м. Херсон на м. Київ, де був затриманий, проте він поїхав до м. Києва працювати, щоб годувати родину, наміру ухилитись від суду не мав. Крім того ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою без вироку. У суду відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, оскільки вина в інкримінованих правопорушеннях не доведена, серед п`яти епізодів розбою визнає один епізод, частково відшкодував шкоду.

Продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність ризиків, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, чого не було зроблено.

Також зазначає, що розглядаючи питання за своєю ініціативою про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції грубо вийшов за межі основоположних засад та законодавчих принципів, оскільки кримінальний процес суворо забороняє судді одноособово вирішувати питання щодо продовження строку тримання під вартою особи без письмового клопотання прокурора.

Посилаючись на приписи ст. 331 КПК України для продовження запобіжного заходу на стадії підготовчого провадження, суд неправильно застосував процесуальні механізми.

Так, ст. 331 КПК України віднесена до глави 28 «Судовий розгляд», а процедура вирішення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу на стадії підготовчого провадження вказана у ст. 314 КПК України, відсилає до норм із цієї глави лише в межах ст. 342-345 КПК України і ці межі є виключними у контексті даної норми.

В ч. 3 ст. 315 КПК України передбачена можливість на стадії підготовчого засідання обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід. Отже продовження строку тримання під вартою не передбачено взагалі.

Лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому не може бути єдиною підставою для тримання його під вартою.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у них.
Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України.

Щодо підозрюваного ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження за ч. 1 ст. 187 КК під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23.06.2017 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, який періодично продовжувався ухвалами Херсонського міського суду.

В подальшому вказаний запобіжний захід був змінений на домашній арешт (спочатку цілодобовий, а згодом ухвалою Херсонського міського суду від 16.04.2018 року на нічний).

17.01.2019 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_6 оголошено у розшук через залишення місця проживання та ухилення від явки до суду, провадження у справі зупинено.

07.08.2019 року ухвалою цього ж суду задоволено клопотання прокурора про надання дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу для розгляду клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Херсонського міського суду від 15.08.2019 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб та в подальшому ухвалами цього ж суду цей запобіжний захід періодично продовжувався з посиланням на обвинувачення останнього у вчиненні тяжких злочинів, переховування від суду та перебування у розшуку.
Востаннє цей строк продовжено ухвалою Херсонського міського суду від 30.11.2021 року на 60 дів, до 29.01.2022 року включно.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13.12.2021 року поновлено захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Херсонського міського суду від 28.04.2021 року про продовження відносно ОСОБА_6 строку тримання його під вартою. До 25.06.2021 року включно.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про незаконність цієї ухвали, колегія суддів виходить з наступного.

13.06.2019 року рішенням Конституційного Суду України №4-р/2019 року вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Таким чином, розгляд питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обов`язком суду.

При цьому, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, на цій стадії судом не перевіряється, обґрунтованість підозри у вчиненні злочину оцінювалась слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, а оцінка доказів по суті висунутого обвинувачення відбувається у визначеному КПК порядку після їх дослідження в нарадчій кімнаті при постановленні вироку.

На вказаному етапі провадження суд має оцінити наявність ризиків та доцільність застосування або продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу, тому доводи апеляційної скарги про недоведеність обвинувачення належними доказами, колегія суддів до уваги не приймає.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що встановлені судом ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшились.

Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду умисних тяжких корисних злочинів, за які передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, після зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, порушив процесуальний обв`язок з`являтись до суду за кожним викликом, без дозволу суду залишив місце проживання, виїхав у м. Київ, після чого був оголошений у розшук наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України можливість переховування його від суду.

Ризики, передбачені п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - продовження злочинної діяльності та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджується тим, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисних злочинів, востаннє 06.12.2011 року вироком Комсомольського районного суду м. Херсона за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, має незняту та непогашену судимість, обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину не вздовж після звільнення з місць позбавлення волі, офіційно працевлаштований не був, а отже не мав законного та стабільного джерела доходу, що негативно характеризує особу обвинуваченого як такого, що схильний до систематичної злочинної діяльності.

Доводи захисника про наявність у ОСОБА_6 стійких соціальних зав`язків за таких обставин, коли він переважно перебуває в місцях позбавлення волі, є сумнівними, та відповідні докази щодо утримання ОСОБА_6 своєї матері, дружини, або неповнолітніх дітей, в матеріалах відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на ігнорування судом практики ЄСПЛ, який у своїх рішеннях вказує, що сама по собі тяжкість обвинувачення не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу, попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі та не може бути формою очікування обвинувального вироку, у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставним.

Слід наголосити, що у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

При продовження запобіжного заходу суд першої інстанції вірно врахував дані про особу ОСОБА_6 , який має чисельні судимості, в тому числі за аналогічні злочини, після зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, порушив процесуальний обв`язок з`являтись до суду за кожним викликом, без дозволу суду залишив місце проживання, був оголошений у розшук, та такі дані можуть в подальшому зумовити переховування його від суду в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу та продовження злочинної діяльності або перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28.04.2021 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4