Справа № 297/2609/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/509/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.10.2021.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000396 від 20.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України та накладено арешт на п`ять моніторів марки «Philips» з наступним маркуванням: №UKОА; №UKОА; №UKОА; №ZVОА; №ZVОА та на п`ять системних блоків з наступним маркуванням: №CO475G41; CZC9381K1C; №CZC1133MTX; №CZC1133N92; №CZC0523CML.

З клопотання слідчого вбачається, що 20.10.2021 о 13 год. 18 хв. надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_1 , функціонує заклад в якому виявлено незаконні ігрові автомати. 20.10.2021 проведено огляд місця події у приміщенні, розташованому за вищевказаною адресою, де виявлено та вилучено п`ять вказаних вище системних блоків та монітори. Не необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно слідчий обґрунтував тим, що воно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України. Вилучені речі постановою слідчого від 20.10.2021, відповідно до ст.98 КПК України, визнані речовими доказами.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України та з урахуванням можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадження, з метою збереження речових доказів та досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадження, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 22.10.2021 про накладення арешту на майно скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Вказує на те, що слідчий провів обшук приміщення за адресою АДРЕСА_1 , без ухвали слідчого судді та всупереч вимог ст.233 КПК України і під час цих незаконних дій було вилучено системні блоки та монітори. Також зазначає проте, що саме клопотання слідчого не відповідає

-2-

вимогам ст.234 КПК України, оскільки у клопотанні не зазначено анкетних даних володільця приміщення, в якому проводився обшук. Між тим, зазначає, що жодних доказів незаконного грального бізнесу слідчим до клопотання не додано, а тому вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною. При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя не дотримався вимог ст.ст.98,170,173 КПК України, оскільки залишив поза увагою, те що жодній особі не вручено повідомлення про підозру, оскільки ніхто жодної протиправної діяльності не здійснював. Також звертає увагу на те, що вилучене та арештоване майно і не було об`єктом кримінально-протиправних дій, та не набуте кримінально-протиправним шляхом. На його думку у клопотанні слідчого відсутні докази наявності достатніх підстав чи розумних підозр вважати, що майно, про яке йдеться у клопотанні, є доказом злочину і відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна та його представника, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.370,372 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Цим вимогам закону в ухвала слідчого судді від 22.10.2021 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання в провадженні СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000396 від 20.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

21.10.2021 слідчий СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області з клопотанням, погодженим прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт тимчасово вилученого майна у рамках кримінального провадження №0000396 від 20.10.2021, а саме: п`ять моніторів марки «Philips» з наступним маркуванням: №UKОА, №UKОА, №UKОА, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та на п`ять системних блоків з наступним маркуванням: №CO475G41, № CZC9381K1C, №CZC1133MTX, № НОМЕР_3 , №CZC0523CML, вилучених в ході проведеного огляду в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , який узаконений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 21.10.2021.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.ст.170 -173 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з

-3-

юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав уважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приписами ч.1 ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить установлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладено на нього арешт як на речовий доказ.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Слідчий суддя відповідно до вимог ст.ст.170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів судового провадження вбачається, що постановою слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатські області ОСОБА_7 від 21.10.2021, п`ять моніторів марки «Philips» з наступним маркуванням: №UKОА, №UKОА, №UKОА, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та п`ять системних блоків з наступним маркуванням: №CO475G41, № CZC9381K1C, №CZC1133MTX, №CZC1133N92, № НОМЕР_4 визнано речовими доказами в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000396 від 20.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

-4-

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що матеріали судового провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, яке залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ч.2 ст.167 КПК України, а тому доводи адвоката ОСОБА_6 в інтересах володільця майна ОСОБА_5 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст.131-132,170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно в установленому законом порядку визнано речовим доказом у рамках зазначеного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.

Крім того ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт у порядку ст.ст.170-174 КПК України та згідно з частинами 2,3 статті 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

Матеріали судового провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника (володільця) майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його використання і відчуження.

У свою чергу в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був упевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Водночас наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч доводам апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

За таких обставин, накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України.

Колегія суддів враховує і те, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник або володілець арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється

-5-

провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, в тому числі щодо невідповідності клопотання вимогам закону, зокрема через не зазначення в ньому володільця приміщення в якому було вилучено майно, порушення порядку проведення досудового розслідування, не вручення жодній особі повідомлення про підозру, не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Всі інші доводи апеляційної скарги про скасування ухвали слідчого судді, в тому числі про відсутність доказів зайняття гральним бізнесом, підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті. На даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, в тому числі і вдаватися до оцінки доказів щодо їх належності та допустимості, а також доведеності чи недоведеності вини, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, слідчий суддя вирішуючи питання про арешт майна, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням обставин визначених у ст.ст.170-173 КПК України, з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Невідповідність висновків слідчого судді, викладеного у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно слід визнати непереконливими та безпідставними.

Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постановленої слідчим суддею ухвали від 22.10.2021 про накладення арешту на майно та задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст.ст.220,317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що апелянт не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст.404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.10.2021 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000396 від 20.10.2021,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: