Провадження № 1-кп/161/1275/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 10 грудня 2021 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004906 від 23.10.2017 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Воля, Ковельського району, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні якого перебуває двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Наказом виконуючого обов`язки начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» №14/ОС-17 від 03.04.2017 майора внутрішньої служби ОСОБА_4 призначено на посаду начальника медичної частини лікаря державної установи «Луцький слідчий ізолятор», що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Нестора Бурчака, 3.

Порядок надання медичної допомоги особам, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, у тому числі екстреної, регламентується Законом України «Про екстрену медичну допомогу», Порядком надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту, або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, затвердженим постановою №1122 Кабінету Міністрів України від 21.11.2012 року, а також Порядком організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014 року, в редакції, яка діяла на час вчинення злочину.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 3 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» на території України кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право на безоплатну, доступну, своєчасну та якісну екстрену медичну допомогу, яка надається відповідно до цього Закону.

Несвоєчасне надання екстреної медичної допомоги пацієнту, який її потребує, не допускається і тягне за собою для осіб, які її допустили чи здійснили без поважних причин, відповідальність, визначену законом.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 Порядку надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, екстрена медична допомога особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, надається медичними працівниками відповідного закладу охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби, а у разі неможливості надання такої допомоги у повному обсязі - бригадою екстреної (швидкої) медичної допомоги центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф адміністративно-територіальної одиниці, на території якої розташована установа виконання покарань або слідчий ізолятор, у порядку, визначеному Законом України "Про екстрену медичну допомогу".

Адміністрація установи виконання покарань або слідчий ізолятор, де утримується особа, забезпечує негайний виклик бригади у разі прийняття такого рішення медичним працівником закладу охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби.

У разі прийняття бригадою рішення про необхідність госпіталізації особи, перевезення її до закладу охорони здоров`я, де така допомога може бути надана, здійснюється цією бригадою. Адміністрація установи виконання покарань або слідчий ізолятор забезпечує охорону особи.

Відповідно до п. 5 глави 1 «Первинний медичний огляд засуджених», розділу ІІ Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, медична допомога засудженому надається негайно в умовах медичної частини УВП. При неможливості надання такої допомоги в повному обсязі засуджений направляється до закладу охорони здоров`я не пізніше строку, визначеного медичним працівником у медичній довідці.

Відповідно до п.п. 4, 5 глави 2 «Медичне обстеження засуджених у дільниці карантину, діагностики та розподілу» розділу ІІ Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, у випадках, коли лікарі медичної частини не можуть самостійно встановити діагноз, до обстеження залучаються фахівці закладів охорони здоров`я відповідно до розділу І вказаного Порядку. Залежно від стану здоров`я та встановленого діагнозу засудженому негайно надається необхідна медична допомога.

Відповідно до п. 16 розділу І «Загальні положення» Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, у разі потреби в додаткових обстеженнях, які не можуть бути здійснені в закладах охорони здоров`я ДКВС (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), їх проведення здійснюється на базі закладу охорони здоров`я, де таке обстеження може бути проведено.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.7 посадової інструкції начальника медичної частини лікаря державної установи «Луцький слідчий ізолятор», затвердженої 03.04.2017 виконуючим обов`язки начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор», з якою ОСОБА_4 ознайомлений під підпис, останній систематично контролює якість обстеження та лікування хворих, які перебувають на лікуванні та обстеженні в медичній частині, відповідає за обґрунтованість направлення засудженого до лікарні та зроблений висновок про порядок його медичного супроводження; організовує проведення всіх медичних оглядів підслідних та засуджених.

Так, вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.08.2017, який набрав законної сили 03.10.2017, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та засуджено до відбуття покарання у вигляді арешту строком на шість місяців. На виконання вказаного вироку ОСОБА_5 19.10.2017 поміщено до ДУ «Луцький слідчий ізолятор». Того ж дня, після прибуття у вказану установу виконання покарань ОСОБА_5 проведено первинний медичний огляд начальником медичної частини лікарем ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_4 та призначено лікування: «аміназин 2,5% - 2,0 мл; димедрол 1% - 1,0 мл в/м х 2 рази в день» для полегшення протікання можливого синдрому «відміни вживання алкоголю».

Однак, при цьому ОСОБА_4 , неналежно виконуючи свої професійні обов`язки через недбале та несумлінне до них ставлення, всупереч вимогам п. 5 глави 1 «Первинний медичний огляд засуджених» розділу ІІ Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014, відповідних обстежень ОСОБА_5 не провів, діагнозу не встановив та належної медичної допомоги не надав.

Так, згідно п. 5 підсумків висновку комісійної судово-медичної експертизи №120 від 21.12.2017, проведеної експертами Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи, при поступленні ОСОБА_5 до ДУ «Луцький слідчий ізолятор» огляд останньому проведено поверхнево, у заведеній медичній карті №402 зазначено діагнози, відображені у висновку комісії профоглядів Володимир-Волинського ТМО від 18.10.2017, а саме: «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, постійне вживання алкоголю», «висівковий лишай», викривлення носової перетинки», однак не діагностовано ряд інших хронічних захворювань, таких як алкогольна енцефалопатія з частими нападами тоніко-клонічних судом; вірусний гепатит «С» та алкогольний гепатит з вираженим порушенням функції печінки; хронічний гастродуоденіт; хронічний холецистопанкреатит; розлади психіки внаслідок вживання опіоїдів; гіпертонічна хвороба, а тому хворий не отримував адекватного лікування, у результаті чого хронічні захворювання прогресували, стан здоров`я ОСОБА_5 прогресивно погіршувався.

Також, згідно п. 5 підсумків, викладених у висновку комісійної судово-медичної експертизи №153 від 14.12.2018, проведеної експертами Бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради, начальник медичної частини СІЗО (лікар), оглянувши засудженого ОСОБА_5 , мав би засумніватися у висновку лікарів медичної комісії Володимир-Волинського ТМО та ініціювати, принаймні, повторний огляд лікаря нарколога, терапевта з метою переведення засудженого в реанімаційне відділення ТМО, або викликати екстрену медичну допомогу.

У подальшому, 20.10.2017, стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 через ненадання належної медичної допомоги різко погіршився, поведінка стала неадекватною та супроводжувалась мареннями, у зв`язку з чим останнього з камери №53 було переведено в окрему камеру збірного відділення №2 ДУ «Луцький слідчий ізолятор».

У той же час, ОСОБА_4 , продовжуючи неналежно виконувати свої професійні обов`язки через недбале та несумлінне до них ставлення, належного обстеження, встановлення діагнозу та лікування ОСОБА_5 , у т.ч. надання стаціонарної медичної допомоги, не забезпечив, чим порушив вимоги п.п. 1, 10, 11 глави 5 «Надання стаціонарної медичної допомоги засудженим у медичній частині», розділу ІІ та п. 16 розділу І «Загальні положення» Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі.

У період з 20.10.2017 до 22.10.2017 стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 не покращився, при цьому останньому ОСОБА_4 у порушення вимог п.п. 2.3, 2.7, 2.10 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012, ч.ч. 1, 6 ст. 3 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» та п.п. 1, 2, 3 Порядку надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2012 р. № 1122, не було проведено додаткових медичних обстежень, не ініційовано перед адміністрацією ДУ «Луцький слідчий ізолятор» конвоювання ОСОБА_5 до спеціалізованого лікарняного закладу для проведення додаткових медичних обстежень і його госпіталізації, а також не викликано екстреної медичної допомоги.

22.10.2017 близько 16.45 год. внаслідок відсутності встановленого належним чином діагнозу і відповідного лікування, з причин неналежного виконання своїх професійних обов`язків через недбале та несумлінне до них ставлення начальником медичної частини лікарем ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 було виявлено без свідомості у камері збірного відділення №2 ДУ «Луцький слідчий ізолятор» та о 17.30 год. після проведення реанімаційних заходів констатовано біологічну смерть останнього.

Згідно п. 4.7 підсумків висновку комісійної судово-медичної експертизи №120 від 21.12.2017, проведеної експертами Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи, причиною смерті ОСОБА_5 є змішаний токсичний гепатит («С» та алкогольний), з некрозом, дистрофією та жировим переродженням гепатоцитів (печінкових клітин), що призвело до незворотного порушення функцій печінки з розвитком гострої печінкової недостатності, котра викликала розлад діяльності серцево-судинної, дихальної та нервової систем організму і у кінцевому результаті зупинки серцевої діяльності, що і виявилось безпосередньою причиною смерті.

Як вбачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи №43/20 від 14.05.2021, проведеної експертами ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», протягом 19.10.17, 20.10.17 та 21.10.17 стан ОСОБА_5 не покращився. Відсутність ефекту від лікування було показанням для направлення ОСОБА_5 до психіатричної лікарні (психіатричного відділення), згідно з п. 12 «Переліку показань і протипоказань для направлення хворих до спеціалізованих та багатопрофільних лікарень (відділень)» Додатку 7 до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014, що не було зроблено і могло негативно впливати не перебіг захворювання. Отже, медична допомога ОСОБА_5 надавалась лікарем медичної частини Луцького слідчого ізолятора не в повному обсязі, що слід вважати недоліком. Відповідальним за надання медичної допомоги засудженому є лікар закладу охорони здоров`я ДКВС.

Крім цього, згідно п. 4.7 підсумків висновку комісійної судово-медичної експертизи №120 від 21.12.2017, проведеної експертами Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи, при вчасному встановленні діагнозів захворювання, які мали місце у ОСОБА_5 , та поміщенню його у спеціалізований лікарняний заклад для адекватного лікування та догляду, смерть його, цілком можливо, була б попереджуваною.

Крім цього, згідно п. 2 підсумків висновку комісійної судово-медичної експертизи №25 від 25.05.2018, проведеної експертами Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи, враховуючи динаміку захворювання ОСОБА_5 з часу його поміщення 19.10.2017 до ДУ «Луцький слідчий ізолятор», різкого погіршення стану здоров`я 20.10.2017 приблизно о 10.30 год. та не покращення стану здоров`я до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 в СІЗО на фоні призначеного йому лікування (аміназин та димедрол), була потреба у виклику екстреної медичної допомоги, а також у проведенні додаткових медичних обстежень хворого в умовах лікарняних закладів або його госпіталізації до них.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання професійних обов`язків начальником медичної частини лікарем ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , через недбале та несумлінне до них ставлення, які виразились у тому, що він не встановив точного та правильного діагнозу та не провів з цією метою додаткових медичних обстежень хворого, не забезпечив надання йому своєчасної стаціонарної медичної допомоги, не викликав екстреної медичної допомоги, не ініціював перед адміністрацією ДУ «Луцький слідчий ізолятор» конвоювання ОСОБА_5 до спеціалізованого лікарняного закладу для проведення додаткових медичних обстежень і його госпіталізації, не направив останнього до психіатричної лікарні (психіатричного відділення) згідно з п. 12 «Переліку показань і протипоказань для направлення хворих до спеціалізованих та багатопрофільних лікарень (відділень)» Додатку 7 до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014, настали тяжкі наслідки у вигляді ненадання своєчасної та належної медичної допомоги засудженому ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями, які виразились у неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.140 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні подав письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину визнав в повному обсязі та підтримав клопотання про закриття кримінального провадження, думку прокурора, який не заперечував щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, суд прийшов до висновку про доцільність закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 285 ч.1 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки- у разі вчинення нетяжкого злочину.

Ч.2 ст.49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилась від досудового слідства або суду.

Відповідно до ч.3 ст.12 КК України, нетяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

За вчинення нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі до двох років.

Зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, яке відносяться до категорії нетяжких злочинів, з моменту вчинення ним кримінального правопорушення минуло більше 3 (трьох) років, безпосередньо у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, перебіг строків давності не зупинявся, оскільки ОСОБА_4 від досудового слідства і суду не ухилявся, окрім того, обвинувачений раніше не судимий, що стверджується матеріалами кримінального провадження №0004906, тому суд вважає за можливе, у відповідності до п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнити його від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити.

Керуючись ст.ст. 284, 314, 372 КПК України, на підставі ст. 44, 49 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004906 від 23.10.2017, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду, шляхом її подання через Луцький міськрайонний суд Волинської області, протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1