Справа № 362/2927/21
Провадження № 1-кп/362/550/21
ВИРОК

Іменем України

22.09.2021 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000571 від 29.04.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, українка, громадянка України, освіта середня, заміжня, не працює, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , на утриманні батьки пенсійного віку, засуджена 15.03.2019 Васильківським міськрайонним судом Київської області до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнена з випробовуванням на строк два роки, від якого звільнена 15.07.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у зв`язку із закінченням іспитового строку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:
Раніше судима за вищезазначеним вироком суду ОСОБА_4 на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та 28.04.2021 близько 23:50 год. перебувала з дозволу потерпілої контролера посту зупиночної залізничної платформи «Глеваха-1» Фастівського району Київської області ОСОБА_5 у приміщенні даного посту, де вирішила відкрито заволодіти майном потерпілої.

Реалізуючи цей злочинний умисел, ОСОБА_4 взяла зі столу до рук належний потерпілій газовий балончик «Терен-4», погрожуючи останній застосуванням до неї насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я останньої, та наказала віддати грошові кошти.

Надалі ОСОБА_4 підійшла до потерпілої, штовхнула її рукою в живіт, чим застосувала насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я та з вказаним газовим балончиком у руках вибігла з приміщення посту тієї зупиночної залізничної платформи, покинувши місце вчинення злочину і відкрито заволодівши майном потерпілої, яким розпорядилась на власний розсуд, завдавши потерпілій фізичного болю, моральних страждань, а також майнової шкоди на суму 75 грн. 33 коп.

При цьому ОСОБА_4 діяла повторно, відкрито для потерпілої, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок заволодіння чужим майном.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчиненими повторно, поєднаними з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої та з погрозою застосування такого насильства, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 при допиті у судовому засіданні визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Вона повністю погодився з кваліфікацією і фактичними обставинами цього кримінального правопорушення. Пояснила, що дійсно того вечора запізнилася на крайню «електричку», зайшла до приміщення залізничної станції, де перебувала потерпіла. Між ними виникла сварка, вона вдарила потерпілу. Там помітила газовий балончик і вирішила його забрати. Наголосила, що його проти потерпілої не використовувала. Потім цей балончик у неї вилучили працівники поліції. У вчиненому щиро розкаялась, пообіцяла не вчиняти протиправних дій у майбутньому

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, де просила проводити судовий розгляд цього провадження без її розгляду, при визначенні виду і розміру покарання поклалася на розсуд суду і зазначила про відсутність наміру подавати цивільний позов.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченої відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинувачену.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.
Допитавши обвинувачену ОСОБА_4 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченої, процесуальних витрат та речових доказів, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_4 доведена повністю, її дії вірно кваліфікованіза ч. 2 ст. 186 КК України, як умисні дії, які виразились у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з погрозою застосування такого насильства.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, офіційно не працює, має на утриманні батьків похилого віку, на обліку у лікаря нарколога і у лікаря психіатра не перебуває, раніше засуджена 15.03.2019 до покарання у виді позбавлення волі, від якого звільнена з випробовуванням на строк два роки, 15.07.2021 звільнена від цього покарання на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області у зв`язку із закінченням іспитового строку (23.07.2021 це рішенні суду набрало законної сили).

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, ступеня тяжкості вчиненого злочину, щирого каяття обвинуваченої у вчиненому, особи винної, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі та звільнити її від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.
Підстави для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, цивільний позов не заявлявся.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України, розподіл процесуальних витрат - відповідно до ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1544 (одна тисяча п`ятсот сорок чотири) гривні 58 копійок
Речовий доказ після набрання вироком законної сили: газовий балончик «Терен-4», поміщений до спец пакет № INZ1002811, який передано на відповідальне зберігання до камери схову Фастівського РУП ГУНП в Київській області відповідно до квитанції № 397, - повернути власниці ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1