Провадження № 11-кп/811/44/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2021 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000471 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2016р. щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.153 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.153 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Яворів Львівської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.27 - ч.2 ст.153 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

виправданих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_13

В С Т А Н О В И Л А:
Оскарженим вироком ОСОБА_7 виправдано, у зв`язку з не доведенням вчинення ним злочинів, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.153 КК України.
Цим же вироком ОСОБА_8 виправдано, у зв`язку з не доведенням вчинення ним злочинів, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.153 КК України.
Цим же вироком ОСОБА_9 виправдано, у зв`язку з не доведенням вчинення нею злочинів, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.27 - ч.2 ст.153 КК України.
Раніше обрані відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою скасовано та звільнено останніх з під варти у залі суду.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у тому, що 11.07.2010р., у період часу з 15 до 18 годин, знаходячись у належній ОСОБА_9 квартирі АДРЕСА_3 , під час спільного розпиття алкогольних напоїв з ОСОБА_14 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, у ході конфлікту, який розпочався на ґрунті неіснуючих боргових зобов`язань ОСОБА_14 перед ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість та маючи умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, який виник внаслідок підбурення та спонукання до цього з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_8 з ОСОБА_7 , застосувавши фізичну силу, зв`язали руки ОСОБА_14 , позбавивши її таким чином можливості чинити активний опір, при цьому продовжували звинувачувати потерпілу у неіснуючих боргових зобов`язаннях перед ОСОБА_9 . Після того, як потерпіла заперечила факт існування таких, ОСОБА_15 з метою здійснення свого умислу та подолання активного опору ОСОБА_14 , яке виразилось у тому, що він із застосуванням фізичного насильства, руками утримував голову потерпілої, у той час як ОСОБА_7 , всупереч її волі вступив з нею в орогенітальний контакт, тобто вчинив насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом. Після цього, ОСОБА_7 з метою здійснення свого умислу та подолання активного опору ОСОБА_14 , яке виразилось у тому, що він із застосуванням фізичного насильства руками утримував ноги потерпілої, у той час як ОСОБА_15 , всупереч її волі також вступив з нею в орогенітальний контакт, тобто вчинили насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом.
Окрім цього, ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , 11.07.2010р. у період часу з 15 до 18 годин, знаходячись у належній ОСОБА_9 квартирі АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після вчинення насильницького задоволення з ОСОБА_14 статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, продовжували звинувачувати потерпілу у неіснуючих боргових зобов`язаннях перед ОСОБА_9 , після чого, внаслідок підбурення та спонукання з боку ОСОБА_9 щодо заподіяння смерті ОСОБА_14 , у них виник умисел на вчинення умисного вбивства останньої з особливою жорстокістю, за попередньою змовою між собою.
З цією метою, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , застосували фізичну силу щодо потерпілої, маючи на меті умисно завдати особливих фізичних страждань, у той же час ОСОБА_7 намагався їй ввести в анальний отвір аерозольний балончик ємкістю 225 мл з-під 1 пінки для волосся, однак не зміг довести свого наміру до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_14 вчинила активний опір.
Тоді ОСОБА_15 , долаючи фізичною силою опір потерпілої, зігнув її ноги у колінах та умисно силою ввів аерозольний балончик в анальний отвір ОСОБА_14 , усвідомлюючи при цьому, що завдає їй особливих фізичних страждань, чим спричинив при цьому потерпілій, згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа №588/2010 від 12.07.2010р. хрестоподібний розрив анального отвору у напрямку на 12-ту, 3-тю, 6-ту та 9-ту години циферблату годинника.
Заподіявши своїми діями потерпілій особливих фізичних страждань у процесі позбавлення її життя, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , продовжуючи застосовувати фізичну силу та долати опір потерпілої почали утримувати ОСОБА_14 за руки та ноги, а ОСОБА_15 , обв`язавши навколо її шиї мотузку і ремінь, одночасно стиснув їх та тримав, поки вона не перестала подавати ознаки життя, тобто умисно вбили ОСОБА_14 . Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа № 588/2010 від 12.07.2010р. причиною смерті ОСОБА_14 є механічна асфіксія внаслідок задушення. На шиї виявлено дві паралельно-розташовані странгуляційні борозни, які утворились внаслідок тиснення на зазначенні ділянки петлями з напівжорсткого матеріалу, внаслідок якого виникла механічна асфіксія, яка знаходиться у причино - наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 .
Вчинивши умисне вбивство ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 з місця події втекли.
Дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кваліфіковано за п.п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю за попередньою змовою групою осіб та за ч.2 ст.153 КК України, як насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за п.п. 4, 12 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю за попередньою змовою групою осіб та за ч .4 ст.27 - ч. 2 ст.153 КК України, як підбурення до насильницького задоволення статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Не погоджуючись із даним вироком прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст. 153 КК України та призначити йому покарання за п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі, за ч.2 ст. 153 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі; ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст. 153 КК України та призначити йому покарання за п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі, за ч.2 ст. 153 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді довічного позбавлення волі; ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч. 4 ст. 27 - ч.2 ст. 153 КК України та призначити їй покарання за п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі, за ч. 4 ст. 27 - ч.2 ст. 153 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Просить допитати обвинувачених, потерпілу, свідків, експертів, дослідити письмові докази.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що вирок суду не відповідає вимогам закону у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання обвинувачених дані ним на досудовому розслідування та вважає, що показання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , дані ними у судовому засіданні, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне. У судовому засіданні обвинувачені не змогли переконливо пояснити звідки їм відомі обставини вчинення інкримінованих злочинів, про які вони повідомляли під час досудового розслідування, а їх твердження про надання показів під тиском працівників поліції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Аналогічно не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи покази ОСОБА_9 про те, що її захисником ОСОБА_16 на досудовому розслідуванні здійснювався тиск з метою дачі обвинуваченою визнавальних показань. Клопотання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про виклик для дачі пояснень у суді їх захисників були задоволенні, проте, у подальшому обвинувачені відмовились від проведення таких допитів.
Звертає увагу, що обставини, які вбачаються з протоколів проведення очних ставок та допитів обвинувачених у повній мірі відповідають переглянутим у судовому засіданні відеозаписам фіксації цих слідчих дій, на яких зокрема видно, як ОСОБА_9 детально пояснює про характер, обставини та роль кожного з обвинувачених у вчиненні даного злочину. Показання, які обвинувачені давали на досудовому розслідуванні, є плутаними, однак чітко деталізованими та послідовними, а показання, ними надані у судовому засіданні, повністю суперечливими та непослідовними. Зазначає, що жоден з обвинувачених не помилився щодо характеру насильницьких дій застосованих до потерпілої, а непослідовними були їх показання тільки у тому хто вчиняв ці дії та хто керував ним, що свідчить про те, що кожен з обвинувачених намагався перекласти свою вину на іншого, при цьому не задумуючись над тим, що такими показаннями вони чітко вказували на свою присутність під час зґвалтування та вбивства потерпілої.
Покликається, що судом безпідставно не взято до уваги явки з повинною ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з огляду не те, що не здобуто переконливих доказів, що зазначені явки власноручно написані обвинуваченими. Так, кримінальну справу було порушено 12.07.2010р. за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 29.12.2010р. ОСОБА_8 написав явку з повинною, у якій детально виклав обставини, які мали місце 11.07.2010р. Також явку з повинною написав ОСОБА_7 , який у ході судового розгляду справи відмовився від дачі показань. Лише після цього справу було перекваліфіковано з ч. 1 ст. 115 КК України на п.12 ч.2 ст.115 КК України та порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за п. 12 ч.2 ст. 115 КК України.
Показання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про те, що вони не перебували у квартирі під час вбивства потерпілої повністю спростовуються зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 протоколами пред`явлення осіб до впізнання від 04.01.2011р. за участю свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Вважає, що суд першої інстанції незаконно не взяв до уваги показання даних свідків, а також свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , оскільки допити даних свідків проведено відповідно до вимог чинного КПК України, такі є належними та допустимими доказами. З невідомих причин показання свідка ОСОБА_18 визнано суперечливими та неправдивими. Показання наведених свідків узгоджуються між собою та із показаннями самих обвинувачених, даних ними на досудовому розслідуванні, і не містять ніяких істотних суперечностей. Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_25 підтвердив свій висновок № 588/2010 та додатково вказав, що був присутній при відтворенні обстановки подій, де обвинувачені вказали як саме вчиняли злочин. При проведенні відтворень жодних процесуальних порушень не бачив.
Щодо покликання суду у вироку на те, що стороною обвинувачення не надано знаряддя вчинення умисного вбивства, то відзначає, що ремінь та шнур було виявлено та вилучено у ході виїмки, проведеної 12.07.2010р. у приміщенні ЛОБСМЕ та передано на зберігання у Галицький РВ ЛМУ ГУ МВС України.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_12 просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування покликається на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, оскільки в ході досудового розслідування не здобуто, а судом не встановлено жодного належного та допустимого доказу вини обвинувачених. Звертає увагу, що на досудовому розслідування до обвинувачених застосовувались незаконні та протиправні методи впливу. Явки з повинною ОСОБА_8 та ОСОБА_7 написані однією рукою. Дана справа побудована на сумнівах та розбіжностях.
Потерпіла у судове засідання суду апеляційної інстанції 10.09.2021 р. не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. В попередніх засіданнях потерпіла підтримала апеляційну скаргу прокурора та всі пояснення, дані нею в суді першої інстанції.
Згідно актового запису про смерть №14 від 18.07.2018 року ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла внаслідок нещасного випадку при пожежі (т. №8 а.с.225).
Заслухавши доповідь головуючого, прокурора на підтримання апеляційної скарги, обвинувачених та їх захисників, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
В своїй апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання обвинувачених, дані ними під час досудового розслідування та вважає, що показання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у суді першої інстанції, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне. В подальшому прокурор у своїй апеляції зазначає,що, хоч дані покази є плутаними, однак відображають вірно фактичні обставини справи.
Однак, колегія судів погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що в результаті дослідження, аналізу та оцінки перевірених судом доказів, не знайшло свого підтвердження пред`явлене ОСОБА_7 , ОСОБА_26 та ОСОБА_9 обвинувачення.
У відповідності до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, згідно положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції допитав у судовому засіданні обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_27 та ОСОБА_9 , потерпілу ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , експертів ОСОБА_29 та ОСОБА_25 , дослідив усі зібрані у ході досудового розслідування письмові та речові докази.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вірно відхилив посилання сторони обвинувачення на явки з повинною від ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , оскільки при дослідженні їх в судовому засіданні не здобуто переконливих доказів того, що зазначені явки власноручно написані обвинуваченими. Також, суд вірно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_18 , дані ним в судовому засіданні, який вказав, що він є хресним батьком ОСОБА_30 , після арешту ОСОБА_9 розповіла, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зґвалтували ОСОБА_14 , а потім вбили, оскільки такі суперечать показанням, які давав цей свідок на досудовому слідстві, а отже, є неправдивими. Будучи допитаним у суді апеляційної інстанції, свідок зазначив, що ОСОБА_9 розповідала йому, що була свідком, коли двоє двоє чоловіків задушили у її квартирі дівчину, проте не називала їх прізвищ, тому стверджувати, що це були ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , він не може.
Свідок ОСОБА_31 , який був сусідом ОСОБА_9 , зазначив, що він проживаючи у квартирі АДРЕСА_4 , бачив, що двері сусідньої кв. АДРЕСА_5 , де мешкала ОСОБА_9 ніколи не були зачинені на замок. Обставини події, що мала місце 11.07.2010р., йому не відомі, працівниками поліції до огляду місця події він не залучався та жодних протоколів не підписував. Обвинувачених в квартирі не бачив.
Колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що показання обвинувачених, дані ними під час досудового розслідування, є непослідовними, плутаними. Так, обвинувачені неодноразово змінювали свої показання, а також вказували, що давали показання під тиском працівників поліції. З аналізу таких показань неможливо встановити об`єктивну істину про обставини події, які б беззаперечно підтверджували вину обвинувачених в інкримінованих їм злочинах.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі стверджує, щосуд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 . Однак, на переконання колегії суддів в даному випадку показання цих свідків жодним чином не доводять винуватості ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інкримінованих їм злочинах, оскільки дані свідки не були очевидцями подій. При цьому, жоден із допитаних в судовому засіданні свідків прямо не вказав на ОСОБА_7 , ОСОБА_27 та/або ОСОБА_9 , як на осіб, які вчинили інкриміновані їм злочинні діяння, а свідок ОСОБА_24 , який викликався до суду апеляційної інстанції за клопотанням прокурора, відмовився дати показання суду.
Окрім того, висновки експертів №5/81 від 22.02.2010 року, №3/248 від 03.03.2011 року не доводять вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих злочинів. Крім того, експерт ОСОБА_25 в ході розгляду справи вказав, що в потерпілої слідів статевого акту виявлено не було, а також зазначив, що неможливо точно встановити час коли були заподіяні розриви анального отвору ОСОБА_14 .
Щодо інших доказів, на які покликається сторона обвинувачення, то слід зазначити, що обставини, які зафіксовані у протоколах проведення очних ставок та допитів обвинувачених в повній мірі відповідають дослідженим в судовому засіданні відеозаписам, зокрема відеозапису відтворення місця події за участю ОСОБА_9 (від 14.07.2010 року), відтворення місця події з ОСОБА_8 (від 30.12.2010 року), відтворення місця події з ОСОБА_9 (від 01.02.2011 року, диск №1 та 2), відтворення місця події з ОСОБА_8 (від 19.04.2011 року), очної ставки між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ( від 27.01.2011 року), очної ставки між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( від 21.01.2011 року), очної ставки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (від 03.02.2011 року), очної ставки між ОСОБА_17 та ОСОБА_8 (від 26.01.2011 року), очної ставки між ОСОБА_7 та ОСОБА_32 ( від 28.01.2011 року), допиту свідка ОСОБА_8 ( від 29.12.2010 року), відтворення з ОСОБА_9 та ОСОБА_33 (від 14.07.2010 року), огляду місця події (від 11.07.2010 року), додаткового допиту ОСОБА_7 (від 21.01.2011 року), додаткового допиту ОСОБА_9 (від 28.01.2011 року), додаткового допиту ОСОБА_8 (від 21.01.2011 року).
Досліджені в судовому засіданні письмові докази, і, зокрема, висновки експертиз, підтверджують факт перебування ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_3 , яка їй належала, однак жодним чином не підтверджують її причетності до вбивства ОСОБА_14 та вчинення дій, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.27 - ч.2 ст.153 КК України.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Однак, в процесі розгляду справи стороною обвинувачення не надано знаряддя вчинення умисного вбивства, не представлено будь-яких інших переконливих прямих чи непрямих доказів винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у інкримінованих їм злочинах. Отже, проаналізувавши вищенаведені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, жоден із свідків та жоден із речових та письмових доказів прямо не вказує на ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як на осіб, що вчинили інкриміновані їм злочинні діяння.
У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.
У справі «Барбера, Мессегуэ і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року, ЄСПЛ зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Перевіривши матеріали кримінального провадження щодо виправданих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення поданої апеляційної скарги немає, оскільки рішення суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні ухвалене відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано достатніх доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення згідно з висунутим обвинуваченням.
Крім того, органом досудового розслідування не були належним чином встановлені обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, зокрема, спосіб учинення інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, не зібрано належним чином матеріальних доказів та не вжито усіх необхідних заходів у виявленні та фіксації слідів злочину, які б могли стати прямими чи не прямими доказами по справі в обсязі, достатньому для доведення винуватості кожного обвинуваченого.
При перевірці встановлено, що судом на підставі належного аналізу всього обсягу наданих доказів було зроблено ґрунтовний висновок про те, що стороною обвинувачення факт вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , злочинів, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.153 КК України, а ОСОБА_9 злочинів, передбачених п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.27 - ч.2 ст.153 КК України, не доведений.
Виправдувальний вирок постановлений відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК та належним чином обґрунтований.
Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування оскаржуваного виправдувального вироку суду, а отже така визнається необґрунтованою.
Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст.ст. 405,407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2016 р. щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених за п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.153 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченої за п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.27 - ч.2 ст.153 КК України, - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4