КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03.11.2021 задоволено клопотання слідчого в ОВС першого відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримки публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , строком на 60 днів, тобто до 23 год. 59 хв. 01.01.2022 включно.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , про передачу підозрюваного ОСОБА_6 на особисту поруку.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що органом досудового розслідування не доведено обгрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та аналіз наведених слідчим доказів не вказує на його причетність до таких злочинів.
Зокрема, більша частина документів має процесуальний та оперативний характер, які не мають доказового значення для обґрунтування підозри, а жодна із проведених слідством експертиз, зокрема генетично молекулярна та балістична, не вказують на безпосередню причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів.
Підозра ґрунтується виключно на показаннях декількох свідків, зокрема, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які, на переконання захисника, є упередженими.
У зібраних органом досудового розслідування матеріалах немає жодних доказів щодо вчинення приватними охоронними компаніями "Donbass Battalion Сorporation" та ТОВ "Донкорп Україна", які слідство характеризує як не передбачене законом збройне формування, дій, які б загрожували громадській безпеці.
Також, органом досудового розслідування не доведено жодних фактичних даних, які б підтвердили версію щодо керівництва ОСОБА_6 такими організаціями.
Органом досудового розслідування, в обгрунтування наявності у приватних охоронних компаній "Donbass Battalion corporation" та ТОВ "Донкорп Україна" ознак воєнізованих організацій або збройних формувань, не доведено, що перед вказаними приватними охоронними компаніями були поставлені завдання громадсько-політичного характеру, які вирішуються методами військових операцій, такими як: заволодіння певними територіями чи їх утримання; силова підтримка владних структур; придушення збройного чи іншого організованого або масового опору владі; депортація населення; встановлення режиму військового стану; знищення живої сили противника та його матеріальних засобів тощо.
Апелянт зазначав, що жодне із вищеперерахованих завдань не ставились перед приватною охоронною компанією «Donbass Battalion corporation» та ТОВ «Донкорп Україна», що свідчить про відсутність об`єктивної сторони інкримінованих кримінальних правопорушень.
Крім того, збройним формуванням вважається воєнізована група, яка характеризується такою специфічною (крім загальних ознак злочинної організації та воєнізованого формування) рисою, як наявність придатної для використання вогнепальної, вибухової або іншого виду зброї.
Натомість, матеріали справи, хоча і містять дані про зброю та вибухові речовини, однак не встановило, що саме ця зброя була штатною та перебувала на обліку у вищезазначених приватних охоронних компаніях, та використовувалась при здійсненні протиправних дій, або планувалась для такого використання.
На думку захисника, підозра ОСОБА_6 щодо носіння, зберігання, придбання, передачі чи збуту вогнепальної зброї грунтується виключно на показах декількох свідків, які перебувають із ОСОБА_6 в неприязних стосунках та можуть його оговорювати.
Жодною із проведених експертиз не доведено, що саме ОСОБА_6 має хоча б якесь відношення до вилученої під час обшуків слідством зброї.
Захисник зазначав, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України грунтується виключно на показах однієї особи - ОСОБА_20 , який також є упередженим через особисте неприязне відношення до підозрюваного.
На переконання апелянта, постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя незаконно та необгрунтовано не взяв до уваги доводи сторони захисту про те, що приватні охоронні компанії «Donbass Battalion corporation» та ТОВ «Донкорп Україна» було зареєстровано у законний спосіб, підприємства здійснюють свою охоронну діяльність у відповідності до законодавства України, отримали ліцензію на право здійснення охоронної діяльності, здійснюють охорону згідно укладених договорів, що виключає ознаку незаконності. ОСОБА_6 не є ні керівником, ні беніфіціаром цих підприємств.
Крім того, апелянт зазначав, що додані до клопотання документи не доводять наявності заявлених у ньому ризиків, а сама по собі тяжкість інкримінованих злочинів не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_6 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватися від органів слідства чи суду. Зазначені обставини об`єктивно свідчать про те, що перебуваючи на волі, він не буде вчиняти спроб втечі.
Таким чином, ураховуючи міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 та обставини, які характеризують його особу, зокрема те, що він раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, має державні нагороди, одружений та має на утриманні трьох неповнолітніх синів, 2008 р.н., 2010р.н., 2011р.н., є учасником бойових дій, на переконання апелянта, щодо ОСОБА_6 можливо обрати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
У судовому засіданні під час апеляційного розгляду 26.11.2021 надійшли заяви ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 та ОСОБА_29 , в яких вони просили змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на особисту поруку, зазначивши, що поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та зобов`язуються, за необхідності, доставити його на першу вимогу до суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши заяви про взяття ОСОБА_6 на особисту поруку, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та подані заяви про особисту поруку ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0006667 від 13.07.2019, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_30 та ОСОБА_31 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260 КК України, ОСОБА_32 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 333 КК України, ОСОБА_33 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, ОСОБА_34 та ОСОБА_35 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 263КК України, ОСОБА_36 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_37 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.
Згідно долучених до клопотання матеріалів, 26.03.2021 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру, складене 24.03.2021 старшим слідчим в ОВС першого відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_38 у кримінальному провадженні № 0000151 від 19.08.2020, про підозруОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260 та ч. 3 ст. 260 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.03.2021 щодо підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 24.05.2021 року включно.

14.05.2021 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру, складене старшим слідчим першого відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0006667 від 13.07.2019, про підозру ОСОБА_6 в організації терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створив небезпеку для життя та здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки, привернення уваги громадськості до політичних чи інших поглядів винного (терориста), також впливу на прийняття рішень або вчинення дій юридичними особами, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2021 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000151 до восьми місяців.

Постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 від 18.05.2021 матеріали досудових розслідувань за № 0000151 від 19.08.2020 та № 0006667 від 13.07.2019 об`єднано в одне провадження під № 0006667.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2021 підозрюваному ОСОБА_39 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 18.07.2021 включно.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14.07.2021 змінено ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною йому цілодобово залишати місце проживання строком до 14.09.2021 включно, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
19.07.2021 старшим слідчим в ОВС першого відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_40 складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру укримінальномупровадженні № 0006667 від 13.07.2019, про підозру ОСОБА_6 в створенні непередбаченого законами України збройного формування, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а також керівництві непередбаченим законами України збройним формуванням, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260 та ч. 3 ст. 260 КК України; в організації незаконного придбання, зберігання та передачі вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України; в організації незаконного придбання, зберігання та передачі вогнепальної зброї, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України; та в організації терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створив небезпеку для життя та здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки, привернення уваги громадськості до певних політичних чи інших поглядів винного (терориста), також з метою впливу на прийняття рішень або не вчинення дій юридичними особами, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26.07.2021 щодо підозрюваного ОСОБА_6 змінено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 11.09.2021 включно.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 08.09.2021 продовжено строк тримання ОСОБА_6 під вартою в межах строку досудового розслідування до 06.11.2021 включно.
Згідно наявного у матеріалах судового провадження доручення від 27.09.2021 №10/1/1-9278-21, прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_41 доручено старшому групи слідчих у кримінальному провадженні № 0006667 ОСОБА_42 та слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні № 0006667 відкрити та надати доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

29.10.2021 слідчий в ОВС першого відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримки публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , строком на 60 днів, без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03.11.2021 задоволено клопотання слідчого, та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , строком на 60 днів, тобто до 23 год. 59 хв. 01.01.2022 включно.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , про передачу підозрюваного ОСОБА_6 на особисту поруку.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням кримінального процесуального законодавства, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, зокрема протоколи допитів свідків, протоколи оглядів та обшуків, висновки експертиз, протокол слідчого експерименту, та інші долучені до клопотання матеріали, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_43 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.
Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, та встановлено, що на даний час триває проведення органом досудового розслідування процесуальних дій, спрямованих на надання повного доступу до матеріалів кримінального провадження, та після відкриття таких матеріалів у порядку ст. 290 КПК України, потрібен додатковий час для вирішення питання щодо можливості складення та направлення до суду обвинувального акту разом із реєстром матеріалів досудового розслідування.
З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, має на утриманні двох дітей, працевлаштований, беручи до уваги його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу.
При цьому, продовживши підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обгрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованих йому злочинів, зміст підозри та вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України.
У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.
Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З цих же підстав колегія суддів не убачає підстав для задоволення заяв ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 та ОСОБА_29 про особисту поруку ОСОБА_6 , оскільки на переконання колегії суддів, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість та невмотивованість ухвали слідчого судді, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 196, 372 КПК України, та містить обгрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при її постановленні.
Доводи захисника в апеляційній скарзі про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними , оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 260, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».
У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
З наведених підстав, доводи захисника ОСОБА_7 про те, що більша частина долучених до клопотання доказів не має доказового значення для обгрунтування підозри, проведені у справі експертизи не вказують на причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів, та фактично підозра грунтується на показаннях свідків, які є упередженими щодо підозрюваного та оговорюють його, а також посилання на недоведеність наявності ознак воєнізованих організацій або збройних формувань у приватних охоронних компаній "Donbass Battalion corporation" та ТОВ "Донкорп Україна", факту керування підозрюваним такими організаціями, та як наслідок, відсутності у діях ОСОБА_6 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.
При цьому, доводи захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватись від органів досудового розслідування та суду, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.
Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинених злочинів, та іншими підозрюваними у даній справі, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого врахував усі дані про особу підозрюваного, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, у тому числі те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, має державні нагороди, одружений та має на утриманні трьох неповнолітніх синів, 2008 р.н., 2010р.н., 2011р.н., є учасником бойових дій.
Разом з тим, наведені обставини про особу підозрюваного не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не скасовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року, - без змін.
Заяви ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 та ОСОБА_29 про особисту поруку, - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3