Номер провадження: 11-сс/813/1537/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 року в кримінальному провадженні № 0000042 від 30.07.2021 року, про застосування запобіжного заходу, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кунисівці, Івано-Франківської області, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , командира військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.368 КК України, -

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000042 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.07.2021 року за ознаками злочину, передбаченому ч.3 ст.368 КК України, за обставин вказаних у клопотанні слідчого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК Українибули внесені до ЄРДР за №0000042 30.07.2021 року. Того ж дня ОСОБА_8 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 368 КК України.
30.09.2021 року старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у сумі 1147000 грн.
Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_6 та підозрюваному ОСОБА_8 , у кримінальному проваджені №0000042, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 18.11.2021 року, із визначенням розміру застави, у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 181600 грн.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Захисник, вказує, що підозра є необґрунтованою, а обраний відносно підозрюваного запобіжний захід є занадто суворим з огляду на обставини справи, особу підозрюваного, відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Захисник зазначає, що підозрюваний раніше не судимий, має родину та двох неповнолітніх дітей, має постійне місце роботи, не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування або перешкоджати досудовому слідству в інший спосіб. Захисник звертає увагу на те, що підозрюваний самостійно з`явився до слідчого для отримання повідомлення про підозру, а в подальшому і до суду першої інстанції для обрання запобіжного заходу, що свідчить про відсутність у підозрюваного наміру переховуватися від органу досудового розслідування, або в інший спосіб перешкоджати розслідуванню кримінального провадження. Захисник вважає, що вказані обставини свідчать про безпідставність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України (далі КПК) основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
На думку апеляційного суду під час розгляду клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням застави, в максимальних межах, передбачених ст. 182 КПК, слідчий суддя не врахував вимог процесуального закону, які регламентують підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК.
Оскаржене рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченому ч.3 ст.368 КК України, а також наявністю ризиків: можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; можливого незаконного впливу підозрюваного на свідків та експертів, або перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином.
Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

Доводи захисника про відсутність доказів, які вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки на даній стадії досудового розслідування, суд не має права вдаватись до дослідження доказів на предмет їх допустимості, належності та достатності для визнання особи винною у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки не розглядає справу по суті обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що у відповідності до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Оцінка допустимості та належності доказів, з урахуванням положень ст.ст. 89, 94 КПК, буде надана судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження по суті. При цьому, доказів щодо існування підстав, які передбачені в ч.2 ст.87 КПК, для визнання недопустимими доказів на підтвердження обгрутовангості підозри, стороною захисту апеляційному суду не надано, а колегією суддів не встановлено.
Що стосується доводів сторони захисту про необґрунтованість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що обраний підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим, а рішення слідчого судді про його застосування не мотивоване.
Так, мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також можливого незаконного впливу підозрюваного на експертів та свідків, а також знищення або спотворення документів, які мають значення для кримінального провадження.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею залишено поза увагою наступні обставини справи: підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий; має постійне місце реєстрації та проживання на території Одеської області; офіційно працевлаштований, хоча на даний час відсторонений від посади за рішенням суду; за місцем постійного проживання та роботи характеризується позитивно; має бойові нагороди; має родину та двох неповнолітніх дітей. Вказані обставини беззаперечно свідчать про міцність соціальних зв`язків підозрюваного та виключно позитивну його характеристику.
Доводи прокурора про існування ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, апеляційний суд визнає непереконливими, а зазначений ризик, на думку суду, є мінімальним, з огляду на таке.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР, ОСОБА_8 не переховувався від правоохоронних органів, за першим викликом самостійно з`явився до слідчого для отримання підозри, а отримавши повідомлення про підозру та копію клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, добровільно з`явився до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Таким чином, поведінка підозрюваного свідчить про відсутність у нього намірів переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Ризик можливого тиску підозрюваного на свідків та інших учасників кримінального провадження, з урахуванням повідомлення прокурора про те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР, таких дій з боку підозрюваного зафіксовано не було, апеляційний суд визнає недоведеним.
Крім того, прокурор повідомив апеляційному суду, що з моменту обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу та внесення застави, ані слідчим, ані прокурором, не було зафіксовано порушення підозрюваним, покладених на нього обов`язків.
Таким чином, вказані обставини дають підстави стверджувати, що підозрюваний не вживав спроб переховування від органу досудового розслідування та суду, а також не вчиняв дій, направлених на здійснення тиску на учасників кримінального провадження, знищення або спотворення доказів, або в інший спосіб перешкоджав досудовому розслідуванню.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування виключити в повній мірі неможливо, але він є мінімальним, а існування решти ризиків прокурором не доведено.
З урахуванням наведених обставин апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, працю передбачених Конституцією України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає, та прокурором не доведено.
Оскільки матеріали кримінального провадження містять докази щодо обґрунтованої підозри можливої причетності ОСОБА_8 у вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, апеляційний суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, але із здійсненням контролю з боку правоохоронних органів за його поведінкою, а також із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.
Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину з її правом на свободу, закріпленим Конституцією України.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених обставин, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.
Оскільки на виконання ухвали слідчого судді, яка скасовується судом апеляційної інстанції, заставодавцем ОСОБА_10 була внесена застава за підозрюваного ОСОБА_8 у сумі 181600 грн., внесені як заставна сума, грошові кошти, підлягають поверненню заставодавцю.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2021 року в кримінальному провадженні №0000042 від 31.07.2021 року за ознаками злочину, передбаченому ч.3 ст.368 України, якою до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 у кримінальному проваджені №0000042, погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_6 , про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному проваджені №0000042 від 31.07.2021 року, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та засобів зв`язку;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими учасниками кримінального провадження, визначеними слідчим або прокурором в даному кримінальному провадженні.

Строк дії, покладених на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язків, становить до 18.11.2021 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Грошові кошти у сумі 181600 грн., внесені як заставна сума за підозрюваного ОСОБА_8 повернути заставодавцю ОСОБА_10 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4