ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.07.2021 Справа №607/5722/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 від 05 березня 2021 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Петриків, Тернопільського району, Тернопільської області, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, несудимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Згідно з п.п.3, 14 ч.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_3 на початку 2020 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, виник злочинний умисел на вчинення домашнього насильства стосовно своєї матері потерпілої ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_3 впродовж 2020-2021 років, в останнє 03.03.2021 року, умисно, систематично вчиняв психологічне, фізичне насильство щодо своєї матері потерпілої ОСОБА_5 , що призвело до психологічних та фізичних страждань та погіршення якості життя останньої за наступних обставин.

17.03.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства, а саме за те, що 17.03.2020 близько 18.30 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в квартирі за адресою АДРЕСА_1 вчинив насильство в сім`ї стосовно матері ОСОБА_5 , що проявилось у вчиненні дій психологічного характеру, а саме у висловлюванні нецензурною лайкою в її сторону, погрозах фізичною розправою.
У подальшому, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/5575/20 від 06.05.2020 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що 17 березня 2020 року близько 18:30 год., ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лексикою, погрозами фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_5
19.05.2020 року згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/7501/20, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що 25 квітня 2020 року близько 19:00 год., ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 , зокрема умисні дії психологічного характеру,які мали свій вияв у висловлюванні нецензурною лайкою в її сторону, погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.
01.12.2020 року до ОСОБА_3 застосовано терміновий заборонний припис стосовно
кривдника у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства, а саме за те, що 01.12.2020 року близько 19.00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в квартирі за адресою АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство стосовно матері ОСОБА_5 , що полягало у вчиненні дій психологічного характеру, а саме у висловлюванні нецензурною лайкою в її сторону, погрозах фізичною розправою.
07.12.2020 року згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/21199/20, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що 01 грудня 2020 року близько 19:00 год., ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_5 домашнє насильство, дії фізичного та психологічного характеру, а саме висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, душив, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному ти психічному здоров`ю.
Крім цього, 03.03.2021 року близько 15:00 год. ОСОБА_3 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, перебуваючи за місцем свого спільного проживання із матір`ю - потерпілою ОСОБА_5 , а саме АДРЕСА_1 , усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку та у молодому віці, діючи умисно та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на ґрунті неприязних відносин, повторно вчинив щодо своєї матері потерпілої ОСОБА_5 дії психологічного насильства, що виразилось в словесних образах нецензурною лайкою та демонстрації своєї фізичної переваги, висловлював погрози застосування фізичної сили, після чого почав шарпати за верхній одяг та здавлювати обома руками грудну клітку потерпілої, внаслідок чого міг завдати шкоди психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_5 .
Отже, скоєними обвинуваченим ОСОБА_3 за вищевказаних обставин систематичними діями, що полягають у вчиненні ним фізичного, психологічного насильства щодо потерпілої ОСОБА_5 , яка є його матір`ю та з якою він перебуває у сімейних відносинах, останній було спричинено фізичних та психологічних страждань.
Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік ( далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.
Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення умисних протиправних дій, спрямованих на вчинення домашнього насильства, обвинувачений ОСОБА_3 належних для себе висновків не зробив, та продовжив вчиняти домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 .
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 впродовж 2020-2021 років, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння психологічних та фізичних страждань потерпілій і бажаючи їх настання, умисно систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство (образи) стосовно своєї матері ОСОБА_6 , з якою спільно проживає, що призвело до її психологічних
страждань - зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги, почуття образи та погіршення якості життя, вона перебуває у пригніченому тривожному стані, потребує постійної медичної та психологічної допомоги, хоче захиститись від насильства сина.
Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах,що призводить до фізичних або психологічних страждань або погіршення якості життя потерпілої особи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України визнав повністю згідно обставин викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся є, попросив вибачення у потерпілої та пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю матір`ю потерпілою у справі ОСОБА_5 , стосовно якої протягом 2020 2021 року систематично вчиняв домашнє насильство, а саме психологічне, фізичне насильство, що призводило до її психологічних, фізичних страждань та погіршення якості життя, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Просить суд, з врахуванням визнання вини, щирого каяття, суворо його не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просила не карати суворо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України -

домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства

щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань або погіршення якості життя потерпілої особи.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік, сімейний стан (наявність на утриманні двоє неповнолітніх дітей) та стан здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого суд не вбачає. Також, суд враховує думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просила суворо не карати обвинуваченого.

На підставі наведеного, враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас з врахуванням пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 обставин, даних про його особу, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, бажання стати на шлях виправлення, перепрошення у потерпілої та обіцянки не вчиняти правопорушень в майбутньому, думку потерпілої з цього приводу, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 у період його дії на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1