Справа № 308/7785/14-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000453 від 09.04.2014 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває на розгляді кримінальне провадження внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000453 від 09.04.2014 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України.

Дане кримінальне провадження знаходилось в провадженні судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_5 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.06.2014 року розгляд обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 31 жовтня 2014 року дане кримінальне провадження призначено до розгляду в відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2016 р. головуюча суддя ОСОБА_5 , оголошено розшук обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 . На час проведення розшуку дане судове провадження зупинено.

Відповідно до розпорядження №193 від 20.02.2017 р. матеріали справи №308/7785/14-к підлягали повторному автоматичному перерозподілу у зв"язку із закінченням строку повноважень судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_5 .

Відповідного до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначеного: головуючий суддя (суддя-доповідач): ОСОБА_6 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2021 року поновлено провадження.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно неї і звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Вказувала що їй відомі наслідки закриття кримінального провадження. Просила розгляд поданого клопотання провести у відсутності захисника, клопотала не відкладати розгляд кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 і звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпіла у вказаному кримінальному провадженні в судове засідання не з`явилась повторно, повідомлялась належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляла.

Заслухавши у судовому засіданні сторін кримінального провадження, розглянувши клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до обвинувального акта, 08.04.2014 року біля 12 години 40 хвилин, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні кабінету №307 амбулаторії загальної практики сімейної медицини м. Чоп, з мотивів явної неповаги до суспільства грубо порушила громадський порядок, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а саме вчинила з лікарем зазначеної установи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сварку, в ході якої прилюдно ображала її нецензурною лайкою, вимагаючи відкрити їй лікарняний, при цьому порушивши чергу прийому хворих та не надавши оглянути себе.

Крім того хуліганські дії ОСОБА_4 виразились в тому, що вона підійшла до лікаря ОСОБА_7 , та схопила останню своїми руками за волосся, почала його висмикувати і дряпати нігтями рук їй обличчя, допоки її дії не були припинені працівниками АЗПСМ м. Чоп. Вказаними діями ОСОБА_4 , спричинила ОСОБА_7 , легкі тілесні ушкодження. Внаслідок дій ОСОБА_4 було призупинено нормальне функціонування медичної установи, а саме перервано прийом лікарем хворих.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 283 від 07.05.2014 року на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_7 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден на шкірних покривах спинки носа справа, правої верхньої повіки та чола зліва. Експертизою встановлено, що вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих тупогранних предметів по механізму тертя - ковзання, якими могли бути нігті пальців рук сторонньої людини. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 08.04.2014 року.

Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфіковані експертом як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. . 1 ст. 296 КК України, а саме, (хуліганство) тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" №12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода підозрюваного (обвинуваченого) на таке звільнення від кримінальної відповідальності. З системного аналізу норм КК України та КПК України, слідує, що така згода підозрюваного (обвинуваченого), та сплив, встановлених ст. 49 КК України строків, є безумовною підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього, що перешкоджає подальшому здійсненню будь-яких процесуальних дій в цьому провадженні.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності регулюється параграфом 2 глави 24 КПК України.

Згідно ч.1 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Відповідно до ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 288 КПК України, у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В даному провадженні клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачена надала згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Також Суд ураховує, що в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у т.ч. зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к вказав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно розглядаючи указане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, Суд зазначає наступне.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК, яке датоване 08.04.2014 року.

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України ( в редакції, що набрала чинності з 01.07.2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIIIвід 22.11.2018 року) кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України , є кримінальним проступком, яке карається штрафом від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Відповідно до положень ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину); протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 49 КК перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

За умови відсутності факту ухилення особи від слідства або суду, строк давності для звільнення її від кримінальної відповідальності згідно з приписами ч. 1 ст. 49 КК становить п`ять років з дня вчинення нетяжкого злочину (або проступку) і до дня набрання вироком законної сили.

У разі підтвердження факту умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КК перебіг давності зупиняється. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Для застосування зазначеної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Разом з цим, положення ч. 2 ст. 49 КК можуть розумітися неоднозначно. Недостатньо конкретний нормативний зміст цих положень обумовлений перш за все тим, що на початку другого речення вказаної норми вжите словосполучення «У цих випадках», а на початку третього - «У цьому разі».

Не викликає сумніву, що вживання словосполучення «У цих випадках» у другому реченні поєднує між собою ситуації, передбачені першим і другим реченнями (положеннями) ч. 2 ст. 49 КК . Таке поєднання означає: ухилення особи від досудового розслідування або суду має своїм наслідком зупинення перебігу давності; перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Водночас нормативний зміст другого речення (положення) зазначеної норми не містить конкретної вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватись після відновлення її перебігу.

Вживання словосполучення «У цьому разі» у третьому реченні (положенні) ч. 2 ст. 49 КК в свою чергу поєднує між собою ситуації, передбачені усіма трьома її реченнями (положеннями). При цьому таке поєднання не несе в собі елементу невизначеності оскільки встановлені у третьому реченні строки давності не можуть розглядатись як диференційовані.

Проаналізувавши вказані норми закону України про кримінальну відповідальність, Суд в цій справі виходить з такого кримінально-правового змісту ч. 2 ст. 49 КК: ухилення особи від досудового розслідування або суду має своїм наслідком зупинення перебігу давності; перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання; у разі ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного її з`явлення із зізнанням чи затримання - встановлені ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності до уваги не беруться; щодо такої особи застосовуються визначені ч. 2 ст. 49 КК загальні строки давності - п`ять років у разі вчинення нею кримінального проступку і п`ятнадцять років - у раз вчинення нею злочину будь-якого ступеня тяжкості.

За матеріалами справи, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2016 р. оголошено розшук обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час проведення розшуку дане судове провадження зупинено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2021 року поновлено провадження.

Разом з тим, суд зауважує, що в цій ситуації не підлягає застосуванню ч. 1 ст. 49 КК, а слід керуватися нормами ч. 2 ст. 49 КК України.

Виконуючи приписи ст. 442 КПК, об`єднана палата ККС ВС у справі № 328/1109/19 сформувала висновок в постанові від 5 квітня 2021 року щодо застосування норми права - положень ст. 49 КК: особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК.

В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Таким чином, оскільки, судом встановлено, що кримінальне провадження стосується подій, які мали місце 08.04.2014 року яке відносяться до категорії проступку, пройшло більше п`яти років, ОСОБА_4 підлягає безумовному звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч.2 ст.49 КК України.

З урахуванням наведеного, Суд вважає, що відповідне клопотання захисника підлягає до задоволення.

У той час, як за змістом статей 284 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Усі ці підстави є дійсними. Так, ОСОБА_4 надала свою згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності за клопотанням сторони кримінального провадження. В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, суду такі надані не були.

В судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечувала проти закриття кримінального провадження, повідомила, що наслідки закриття кримінального провадження з таких підстав їй зрозумілі.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

Обвинувачена ОСОБА_4 наполягає на закритті провадження з відповідних підстав, та нею особисто було подане відповідне клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, яке підтримане нею в судовому засіданні суду.

З`ясувавши позицію обвинуваченої ОСОБА_4 та впевнившись у її добровільності, а також в усвідомленні останньою наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, з огляду на те, що на теперішній час минули 5 років, що свідчить про те, що у даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, закінчився строк давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності, що прямо передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, а тому, на переконання суду, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає до задоволення, ОСОБА_4 належить звільнити від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження щодо неї закрити.

При цьому суд наголошує на тому, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням його прав, що є неприпустимим виходячи з позиці Верховного суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 року (справа № 730/67/16-к).

Враховуючи вищевикладене, суд при розгляді клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності повинен на підставі обвинувального акта та інших матеріалів, наданих суду під час судового провадження його учасниками, перевірити правильність застосування норм закону на підтвердження початку та закінчення перебігу строку давності, відсутності підстав для зупинення або переривання строків давності.

Таким чином, судом встановлено, що дане клопотання в повній мірі відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.
За таких обставин, беручи до уваги наведене, Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України та із закриттям даного кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Речові докази прокурором не заявлялись.
До суду надійшла позовна заява потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди.
Відповідно до ч.5 от. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Керуючись ст.ст. 128, 284, 288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України,суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ст. 296 ч. 1 КК України на підставі ч.1, ч.2 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000453 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський мыськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1