ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1709/21 Справа № 202/7100/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000319 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.07.2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік та покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2,3 ст. 311 КК України та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 369, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України

за участю:
захисника ОСОБА_8
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строк тримання під вартою до 05 липня 2021 року включно з визначенням застави у розмірі 630 600 гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, в тому числі й особливо тяжких, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а також особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, неодружений, не працевлаштований, не має законних джерел доходу, що підтверджує нестійкість соціальних зв`язків останнього, а також особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який офіційно не працевлаштований, не одружений, не має джерела доходів, що також свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
В обґрунтування своєї скарги зазначає про те, що суд першої інстанції при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилався лише на тяжкість кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 , не дослідив належним чином наявність ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні та які б виправдовували застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що судом не надано належної оцінки тій обставині, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту може у повному обсязі запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Крім того, посилається також й на тривалість перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.
Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги, що прокурором у своєму клопотанні не було зазначено та не надано суду доказів існування ризиків, на які він посилається, а тому, захисник вважає, що їх наявність є лише припущенням прокурора. Крім того, зазначає, що прокурор фактично дублює попередні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не наводячи нових мотивів для застосування виключного запобіжного заходу.
Також вказує на те, що за заявами обвинувачених вже відкрито провадження у Європейському суді з прав людини, а також, фактично, встановлені факти порушення ст.ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, однак судом вказану обставину було взагалі проігноровано.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги і з підстав, викладених у них, просив їх задовольнити, вважав ухвалу суду необґрунтованою, просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинувачених запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, їх доводи вважав безпідставними, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.
Інші учасники апеляційного перегляду до зали суду не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, клопотань про свою обов`язкову участь не направляли, що, відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисників про відсутність підстав для продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строку тримання їх під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Павлоградського міського суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0000319 стосовно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2,3 ст. 311 КК України та стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 369, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України розгляд якого триває.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з тих підстав, що на час подання клопотання продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які також були підставою для обрання саме такого, виключно, запобіжного заходу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даній стадії вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 можуть переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкриміновані їм особливо тяжкі злочини, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів або перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином та продовжити вчиняти злочини.
Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 інкримінується вчинення низки злочинів, в тому числі тяжких та особливо тяжких, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, обвинувачені мають схильність до злочинної діяльності та достатньо фінансових ресурсів, які б дали їм змогу виїхати на окуповану територію або за кордон, а тому такий ризик є наявним та обґрунтованим.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків, експертів та спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, то він є цілком обґрунтованим. Факт того, що обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 інкриміновано вчинення низки злочинів у складі організованої злочинної організації, а також шляхом підкупу працівників правоохоронних органів, дає підстави вважати, що такі дії можуть бути застосовані також до свідків, експертів та спеціалістів з метою схилити їх до дачі неправдивих свідчень, оскільки на даний час всі свідки не допитані судом першої інстанції.
Крім цього, апеляційний суд також погоджується з висновками суду, що обвинувачені можуть продовжити вчиняти злочини. Зазначене підтверджується тим, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вчиняли злочини на протязі тривалого проміжку часу, що доводить їх схильність до протиправної діяльності. Крім того, ОСОБА_7 є особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Суд першої інстанції також врахував й обставини, визначені ст. 178 КПК України та зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, неодружений, безробітній, не має постійного джерела доходу, що в свою чергу свідчить про нестійкість соціальних зв`язків, а обвинувачений ОСОБА_9 також неодружений, офіційно не працевлаштований у зв`язку з чим не має постійного джерела доходу, на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків не має, що свідчить про відсутність і у нього стійких соціальних зв`язків.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про осіб обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах заявленого клопотання та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом не було розглянуто питання можливості застосування альтернативних запобіжних заходів, оскільки, як видно з ухвали суду, судом проаналізовано усі обставини справи та вказано про те, що застосувати більш м`який запобіжний захід, наразі, не можливо, оскільки ризики, які були визнані судом доведеними раніше, на час розгляду клопотання прокурора, не зменшились та не перестали існувати.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, існує презумпція на користь звільнення. Європейський Суд неодноразово зазначав, що до засудження обвинувачений має вважатися невинуватим і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.
Проте у даному випадку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обумовлено законними і достатніми підставами, і таке обмеження особистих прав осіб є пропорційним і необхідним у демократичному суспільстві.
Апеляційний суд враховує посилання захисника на ту обставину, що за заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було відкрито провадження Європейським судом з прав людини.
В той же час, тривалість розгляду кримінального провадження та, відповідно, застосування до обвинувачених запобіжних заходів, обумовлено існуванням багатьох чинників, що об`єктивно не дають змоги постановити суду остаточне рішення у справі. Такими чинниками є, зокрема обсяг звинувачень, які висуваються особам, кількість осіб, яким інкриміновано вчинення злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки самих злочинів, обсяг доказів, які потребують дослідження, коло осіб, допит яких необхідний для встановленні істини у справі, а саме: потерпілі, свідки, експерти, спеціалісти. Значну роль для оперативності судового розгляду має значення також процесуальна поведінка самих обвинувачених та їх захисників, прокурорів та інших учасників у справі.
У даному випадку розгляд кримінального провадження здійснюється судом стосовно п`яти обвинувачених, кожен з яких має по одному захиснику. При цьому, кожному обвинуваченому інкриміновано вісім різних складів злочинів, що, на думку апеляційного суду, потребує значного часу для встановлення істини у справі та ухвалення судового рішення. Безумовно, значний обсяг обвинувачення не виправдовує само по собі застосування запобіжних заходів, однак за наявності підстав, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України таке обмеження особистих прав осіб є пропорційним і необхідним у даному випадку.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженнями, тому звертає увагу на тривалість кримінального провадження, періодичність призначення судових засідань, рух даної справи та зазначає, що загальний строк тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою складає більше трьох років, у зв`язку з чим, подальша перевірка підстав для продовження тримання осіб під вартою має бути більш ретельною з огляду на розумність строків кримінального провадження недопущення надмірно тривалого розгляду справи.
Інші доводи апеляційних скарг не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційних скарг захисників слід відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2,3 ст. 311 КК України та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 369, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4