ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1812/21 Справа № 206/6584/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000519 від 16 травня 2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 09.02.2005 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 17.03.2006 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст.71, ч.3 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.81 КК України звільнений умовно-достроково 30.12.2008 невідбутий строк 1 рік 6 місяців 20 днів;
- 08.10.2010 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 15.06.2011 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст.71, ч.2 ст.185 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;
- 27.09.2018 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.309, ч.2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та з урахуванням положень ст. 71 КК України призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні, а також визначено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за таких обставин.
15.05.2019, у невстановлений час, ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, маючи при собі раніше заготовлений інструмент для злому, прибув до ділянки № НОМЕР_1 садівничого товариства «Мічурінець 1», м. Дніпро, Самарський район, вул.. Гаванська, 3-д, де звернув свою увагу на дачний будинок на території вказаної ділянки та відсутність на її території власників.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , у той же день, у невстановлений час, невстановленим способом, проник на територію дачної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи з прямим умислом, таємно, вчиняючи корисливий злочин повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, за допомогою раніше заготовленого інструменту, який мав при собі, а саме ножа, металевого прута та металевої фомки, пошкодив утеплення з пінопласту в районі місця фіксації ригелю накладного замку в лутці вхідних дверей до дачного будинку та відчинивши замок, проник у приміщення дачного будинку, тим самим проник у житло.
Далі, 15.05.2019, у невстановлений час, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні дачного будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, виявив у трьох кімнатах наступне майно: драбину складну, чотирьохсекційну, металеву, марки «ZARGES 244075», вартістю 1199,68 грн.; телевізор марки «SHARP G609», чорного кольору, вартістю 1150 грн.; тример марки «EFCO STAR K25», червоно-сірого кольору, вартістю 3525,96 грн.; болгарку «Rebir LSM 25-230», зеленого кольору, вартістю 1107,60 грн.; шуруповерт марки «СТАРТ ССМ-900», жовтого кольору, вартістю 304,80 грн.; кабель-подовжувач з котушкою, на чотири розетки, довжиною 40 метрів, чорно-червоного кольору, вартістю 471,33 грн.; костюм забродний, камуфльований, 45-го розміру, марки «HOOPER», вартістю 588,12 грн.; телевізор марки «SAMSUNG LE 32M87BD», чорного кольору, вартістю 7073,07 грн., - яке він визначив як об`єкт свого злочинного посягання, після чого, склавши вищевказане майно у сумки та пакети, залишив біля вказаного дачного будинку.
Далі, ОСОБА_7 , 15.05.2019, приблизно о 20.10 годин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , намагаючись довести свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, до кінця, почав переміщати вищевказане майно за паркан дачної ділянки, однак його протиправні дії були помічені свідком ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину втік.
Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Своїми умисними незаконними діями ОСОБА_7 намагався завдати потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 15420,56 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 посилається на те, що суд не перевірив обставину його непричетності до злочину. Обвинувачений вказує на те, що у день його вчинення перебував вдома. При цьому, 18.11.2019 до нього прийшов слідчий, запросив до відділення поліції, де його того ж дня було затримано, після чого доставлено до суду та без участі захисника застосовано запобіжний захід.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги захисник обґрунтовує істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження. Адвокат зазначає, що суд безпідставно посилався у вироку на показання потерпілого, які він давав в ході допиту в іншому судовому засіданні, не перевіривши їх безпосередньо. Поряд із цим суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що дачний будинок потерпілого був житлом, оскільки докази його переведення відповідним органом місцевого самоврядування у жилі будинки відсутні. Окрім цього, захисник вважає, що судом та органами досудового розслідування не було встановлено у відповідності з вимогами закону особу ОСОБА_7 та не вжито заходів для отримання документів, що посвідчують його особу. За цих умов, з огляду на те, що невірно зазначено дату народження та не встановлено її у відповідності з вимогами закону, підозра та обвинувальний акт є неналежними та недопустимими доказами. Поряд із цим, захисник вважає недопустимим й протокол огляду місця події, оскільки суд самостійно вказав про копіювання відбитків пальців з пляшки, яка знаходилась у будинку. При цьому, адвокат звертає увагу на те, що протокол написано нерозбірливо, стенограма не відповідає написаному, а у фототаблиці не зазначено опис будинку та які дії було проведено. Окрім цього, всупереч вимогам ч. 5 ст. 237 КПК України, пляшки, які знаходились у будинку, не були оглянуті та опечатані, а у протоколі не вказано чим зумовлено неможливість негайного огляду. Серед іншого, захисник вважає недопустимими й висновки експертів, які на думку захисту не побудовані на науковому дослідженні. На переконання адвоката, слідчим некоректно поставлені питання, надані неналежним чином оформлені дактилокартки, не повідомлено експерта про чинники та механізм слідоутворення, не зазначено які засоби використовувались при їх виявленні, вилученні, особливості рук людини. Також, захисник вважає, що дактилоскопічна картка відібрана з порушенням, не містить всі реквізити, а протокол слідчим не складався. Окрім наведеного, захисник зазначає, що судом було оглянуто речові докази, які не містять слідів злочину, проте не було визнано їх недопустимими та не припинено їх дослідження.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Так, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:
- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , допитаного судом 05.03.2020 в судовому засіданні в іншому складі суду, який зазначив, що при першій спробі здійснити крадіжку ОСОБА_7 налякав сусід, а в другий раз він все зібрав виніс на вулицю, однак повернувся сусід і він втік. При цьому, потерпілий зауважив, що крадіжку було здійснено у дачному будинку, розташованому у садовому товаристві «Мічурінець», ділянка якого огороджена парканом. У будинку була виламана стіна для відкриття замку, був відкритий сарай та всі речі були розкидані вздовж паркану;

- показаннями свідка ОСОБА_9 - сусіда потерпілого по дачі, який засвідчив, що у травні 2019 року, на дачі біля Південного мосту у дачному кооперативі «Мічуринець» по вул. Виноградній за назвою на території садівничого товариства, яка виходить до річки і належить потерпілому ОСОБА_11 , побачив чорний пакет, бензомототример та драбину складну. Знаючи, що господаря немає, пройшов на подвір`я, дійшов до кінця і став повертатися до хвіртки, як раптом побачив обвинуваченого, який підвів голову, лежачи біля дерева. Після цього останній підвівся і побіг в сторону Південного мосту, понад річкою. Свідок побіг за обвинуваченим, але він стрибнув у низ до оврагу, він повернувся і бачив, що дача взламана, почали шукати обвинуваченого біля берега, річки, але вже нікого не було, після чого він зателефонував хазяїну дачі та викликав поліцію. Обвинувачений був одягнений у темну бейсболку, світерець темного кольору, джинси, коли обвинувачений піднімався, він його побачив в обличчя 1 2 секунди;
- показаннями свідка ОСОБА_12 - працівника поліції, який вказав, що виїжджав за викликом на місце вчинення злочину, де були господар будівлі, двоє понятих та засвідчив, що відбитки пальців знімалися на липку стрічку, однак де саме не пам`ятає, та були запаковані в спецпакет;
- поясненнями експерта ОСОБА_13 , який підтвердив свій висновок та вказав, що на дослідження надавалися дактилокарти та липкі стрічки зі слідами пальців, будь-яких інших предметів не надавалось. При цьому, експерт засвідчив, що спосіб відібрання зразків зазначає слідчий зі спеціалістом, з яким виїжджає на місце події, на дактилоскопічній карті обов`язково повинні вказуватись дані про особу та пояснив, що проведення - дослідження можливо за копією дактилоскопічної карти;
- протоколом огляду місця події з фото таблицею до нього від 15.05.2019, яким засвідчено проведення огляду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого поміж інших дій були відкопійовані відбитки пальців з пляшки, яка знаходилася в будинку (том 1, а.с. 10-18);
- висновком експерта ОСОБА_13 , № 5/4.6/860 від 22.10.2019, в якому зазначено, що три сліди пальців рук розмірами 36х17 мм, 25х15 мм та 48х35 мм, відкопійовані на три липкі стрічки, розмірами 48х38 мм, 47х27 мм та 48х35 мм, вилучені 15.05.2019 з дачної ділянки АДРЕСА_3 , придатні для ідентифікації за ними особи (осіб). Один слід пальця руки розміром 17х13 мм, відкопійований на липку стрічку, розміром 36х19 мм, не придатний для ідентифікації за ним особи. Три сліди пальців рук розмірами 36х17 мм, 25х15 мм та 34х15 пп, відкопійовані на три липкі стрічки розмірами 48х38 мм, 47х27 мм та 48х35 мм, залишені відповідно вказівним пальцем лівої, середнім та безіменним пальцями правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а.с.44-51);
- висновком експерта ОСОБА_14 від 18.10.2019 за № 3468/19, яким визначено ринкову вартість майна, яка становить 15420,56 грн. (том 1, а.с. 56 60);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.11.2019, під час проведення якого свідок ОСОБА_9 показав на фотозображення №4, де розміщена фотографія ОСОБА_7 (том 1, а.с 61,62);
- висновком експерта ОСОБА_13 , № 5/4.6/1109 від 26.11.2019, в якому зазначено, що три сліди пальців рук розмірами 36х17, 25х15 мм та 48х35 мм, відкопійовані на три липкі стрічки, розмірами 48х38 мм, 47х27 мм та 48х35 мм, вилучені 15.05.2019 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 (уточнена адреса АДРЕСА_2 ), придатні для ідентифікації за ними особи (осіб). Один слід пальця руки розміром 17х13 мм, відкопійований на липку стрічку, розміром 36х19 мм, не придатний для ідентифікації за ним особи. Три сліди пальців рук розмірами 36х17 мм, 25х15 мм та 34х15 мм, відкопійовані на три липкі стрічки розмірами 48х38 мм, 47х27 мм та 48х35 мм, залишені відповідно вказівним пальцем лівої, середнім та безіменним пальцями правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а.с.104-111).
- речовими доказами - ножем, металевим прутом та металевою фомкою, двома парами рукавичок, светром, які безпосередньо не містять слідів вчинення кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку цим доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження, дачний будинок потерпілого мав сліди зламу, свідок ОСОБА_9 бачив викрадені речі, а також й самого ОСОБА_7 , який намагався втікти. При цьому, на місці вчення злочину було виявлено відбитки пальців, які належать ОСОБА_7 .
Що стосується доводів захисту, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.
Так, захисник ставить під сумнів правильність висновків суду через відсутність належних даних про те, що дачний будинок слід вважати житлом.
Між тим, під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться в постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення.
При цьому кримінальним і кримінальним процесуальним законом не встановлено обов`язковості такої ознаки житла особи чи її іншого володіння, як належність їх особі на праві власності (що включає право володіння, користування і розпорядження майном) чи на праві володіння як одного з елементів юридично забезпеченого права власності і як вид права на чужі речі (стст.317, 395 ЦК).
Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема, поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року).
Таким чином, встановлення законності чи незаконності фактичного володіння особи житлом чи іншим володінням знаходиться поза межами диспозиції ст. 185 КК України.
Для визначення предмету цього злочину має значення лише встановлення, чи відноситься він до переліку матеріальних об`єктів, зазначених у ст.233 КПК, та чи підпадає цей об`єкт під ознаки фактичного володіння ним особи як житлом чи «іншим володінням», тобто чи проживала ця особа у будинку, утримувала земельну ділянку та фактично користувалася ними, незважаючи на спірність реалізації цих повноважень. Наявність спору щодо зазначених об`єктів не виключає фактичного володіння та користування ними.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що будинок, до якого проник ОСОБА_7 , був придатний для проживання та перебував у володінні потерпілого, що беззаперечно підтверджується показаннями потерпілого, свідків, протоколом огляду місця події.
За цих обставин, жодних сумнівів у правильності наданої судом кваліфікації діям обвинуваченого за ознакою проникнення у житло, у колегії суддів не виникає.
Щодо доводів захисту про порушення порядку проведення огляду, вилучення відбитків пальців, а також про недопустимість складених на їх підставі висновків експертів, то і вони свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що під час проведення огляду місця події працівниками поліції, серед іншого, було виявлено 2 пляшки з-під алкогольних напоїв, з яких вилучено відбитки пальців, які опечатано та поміщено до паперового пакету
Наведені обставини відображені у протоколі огляду (т. 1, а.п. 10), який придатний для читання та засвідчений володільцем житла, понятими та спеціалістом, а тому жодних сумнівів у його допустимості не виникає.
Що стосується висновків експертів, то і вони, на думку суду, є допустимими доказами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що дослідження було проведено на підставі дактилокарти, а також вилучених під час проведення огляду відбитків пальців.
Як вбачається з наданих експертом пояснень, на дослідження дійсно надавалися дактилокарти та липкі стрічки зі слідами пальців. При цьому, експерт засвідчив, що на дактилоскопічній карті обов`язково повинні вказуватись дані про особу та пояснив, що проведення дослідження можливо за копією дактилоскопічної карти.
Твердження захисту про те, що дактилоскопічна картка була відібрана з порушеннями, є необґрунтованими, оскільки суперечать протоколу (т. 1, а.п. 96-97), зауважень до якого ОСОБА_7 не мав.
Що стосується проведеної первинно експертизи без відібрання зразків, то ці обставини висновків експерта не спростовують, оскільки його може бути складено на підставі даних дактилоскопічного обліку. З висновку експерта №5/4.6/860 від 22.10.2019 вбачається, що експертом досліджувалась дактилокарта від 05.05.2018, тобто складена раніше вчиненого злочину.
Між тим, з огляду на те, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, сумніви у справжності цієї дактилокарти у суду не виникає. Більш того, висновок №5/4.6/860 від 22.10.2019, складений на підставі даних дактилоскопічного обліку не суперечить висновку №5/4.6/1109 від 26.11.2019, складеному на підставі дактилоскопічної карти, складеної 18.11.2019 відповідно до протоколу огляду (т.1, а.п. 96).
Не заслуговують на увагу й доводи захисту про некоректно поставлені слідчим питання, а також ненадання останнім для дослідження даних про механізм слідоутворення.
Суд звертає увагу на те, що у разі неможливості надання висновку експерт складає відповідне повідомлення, а в разі недостатності вихідних даних клопотання про необхідність їх надання, що відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 53/5 від 08.10.1998
З висновків експертів вбачається, що жодні обставини їх проведенню не перешкоджали, що вказує лише на припущення сторони захисту.
Доводи захисника про те, що ці висновки не побудовані на науковому дослідженні, суд також розцінює критично, оскільки це суперечить мотивувальній частині досліджень, які містять посилання на використані інформаційні джерела.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що наведені докази відповідають критеріям допустимості та не вбачає підстав визнати вимоги кримінального процесуального закону порушеними при їх збиранні та оцінці.
Твердження захисту про неправильне встановлення особи ОСОБА_7 також не заслуговують на увагу.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що під час досудового розслідування особу обвинуваченого було встановлено на підставі даних його паспорту, згідно з якими ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.п. 68).
Разом із цим, під час судового розгляду провадження, ОСОБА_7 було надано дані, згідно з якими слід вважати вірною дату його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З метою уточнення зазначених відомостей прокурором було направлено запит до відділу Державної Міграційної Служби, якою повідомлено, що ОСОБА_7 звертався з метою обміну паспорту на id-картку, до якої було внесено дані про його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі свідоцтва про народження (т. 2, а.п. 127).
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що анкетні відомості обвинуваченого були встановлені судом на підставі об`єктивних даних. Більш того, ОСОБА_7 не заперечував те, що до його паспорту у виді id-картки дійсно були внесені відомості, які не відповідають паспорту у паперовому вигляді.
За цих умов доводи захисника суд розцінює критично та зауважує, що останнім наведені у відповіді на запит обставини під час судового розгляду не заперечувались, як і той факт що ОСОБА_7 , народжений в дійсності 09 червня 1984 року, є ОСОБА_7 , на ім`я якого було видано паспорт, в якому зазначені інші дані.
Щодо доводів захисту про порушення судом принципу безпосередності під час дослідження показань потерпілого, суд зазначає наступне.
Так, у ст. 7 КПК України закріплено загальні засади кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження, до яких, зокрема, належить принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів.
Згідно з вимогами ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
При цьому, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Як вбачається з матеріалів провадження, 05.03.2020 судом у попередньому складі було допитано потерпілого ОСОБА_10 .
Разом із цим, після заміни складу суду 10.11.2020, попри неоднаразові заходи суду, викликати потерпілого не надалось можливим (а.п. 4, 7, 21, 30, 36-39 т.3).
З урахуванням наведених обставин, суд обмежився оголошенням показань останнього, наданих 05.03.2020 попередньому складу.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, суд не вважає вимоги ст. 23 КПК України порушеними.
Визнаючи необґрунтованими доводи захисту в цій частині, окрім положень кримінального процесуального закону, якими закріплено лише заборону оголошення судом письмових показань, суд керується й правовими висновками Верховного Суду у справі 750/5745/15-к.
Так, у постанові від 19.11.2019 суд констатував, що при розгляді справи суд повинен забезпечити право сторін на допит особи, яка дає показання, важливі для вирішення справи, і не вправі використовувати позасудові свідчення такої особи. Що стосується судових свідчень особи під час минулого розгляду, то навіть за умови наявності таких свідчень, сторона має право вимагати допиту такої особи під час нового судового розгляду, і в такому випадку суд має вжити всіх необхідних заходів для забезпечення такого права. У той же час, якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку такої особи виявилося неможливим, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час минулого судового розгляду, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом. Водночас, дослідивши ці показання, суд повинен дати їм оцінку з погляду допустимості, належності та достовірності, враховуючи, у тому числі, наскільки були забезпечені права сторони під час допиту особи в минулому розгляді. Факт неможливості допиту цієї особи під час нового судового розгляду має враховуватися судом при оцінці достовірності цього доказу у сукупності з іншими доказами у справі.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що судом було вжито всі заходи, спрямовані на виклик потерпілого для допиту новим складом суду, однак до суду він не з`явився.
За цих умов, суд вважає можливим та допустимим оголошення його показань, наданих раніше у суді та з урахуванням позиції Верховного Суду не вважає принцип безпосередності, закріплений у ст. 23 КПК України порушеним.

Отже, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який зміні або скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,
колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4