Чортківський районний суд Тернопільської області КопіКопія
УХВАЛА

28 липня 2021 року Справа № 1-368/11

Номер провадження 1-в/608/19/2021

Колегія суддів Чортківського районного суду Тернопільської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,

захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_6 , засудженого 29.01.2013 року Печерським районним судом м. Києва до довічного позбавлення волі, про приведення вироку у відповідність до ст. 48 КК України (1960), -

В С Т А Н О В И Л А:
В лютому 2021 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до Чортківського районного суду Тернопільської області з клопотанням про приведення вироку у відповідність до ст. 48 КК України (1960 року), в якому вказує, що засуджений вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року до довічного позбавлення волі за ст. 93 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року). 06 січня 2016 року ухвалою апеляційного суду м. Києва вирок набрав законної сили і його доставлено в Державну установу «Чортківська установа виконання покарань №26» для відбування вироку. На підставі листа ВССУ від 19.08.2016 року його переведено до Київського слідчого ізолятора на час перегляду касаційної скарги, де він перебуває на час розгляду клопотання. Вважає, що вирок суду першої інстанції від 21 січня 2013 року в частині міри покарання, призначеної за ст. 93 Кримінального кодексу України, не відповідає вимогам закону. В цій частині вироку відносно нього має бути застосовано давність притягнення до відповідальності, положення Кримінального закону, щодо якої не допускають застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Правові висновки про правильне застосування норми кримінального закону щодо вирішення питання про обчислення строків давності за вчинене до 01.09.2001 року умисне вбивство викладене в Постанові Верховного Суду України від 19.03. 2015 року в справі №5-1кс15. Згідно цієї постанови строк давності за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах, вчинене до 01.09.2001 року кваліфіковане за ст. 93 Кримінального кодексу України 1960 року, становить 10 років, кінцевий вказаного строку має настати до набрання законної сили вироком суду. Будь-які процесуальні дії щодо притягнення особи до кримінальної відповідальності не зупиняють спливу строків давності. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка скоїла злочин, ухиляється від досудового слідства або суду. В клопотанні ОСОБА_6 зазначає на правові підстави для звернення до суду - п. 14 ч. 1 ст. 537, п. 4 ч. 2 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України. Просить скасувати вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року в частині покарання, призначеного ст. 93 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року). За ст. 93 Кримінального кодексу України 1960 року у відповідності до ст. 48 цього Кодексу застосувати давність притягнення до кримінальної відповідальності, а в разі неможливості застосувати давність призначити покарання в межах 15 років позбавлення волі.

01 квітня 2021 року до Чортківського районного суду Тернопільської області надійшла копія клопотання ОСОБА_6 про доручення додаткових доводів до касаційної скарги ОСОБА_6 , яке адресоване: Верховний Суд Касаційний кримінальний суд (01043, м. Київ, вул. П. Орлика, 4а), в якому зазначає, що не може погодитись з вироком Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2013 року та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 січня 2016 року в частині не виправдання ОСОБА_6 по факту вчинення умисного вбивстав ОСОБА_8 , тому просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції; звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, від подальшого відбування покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та з повним відбуттям максимального строку покарання, передбаченого КК України 15 років позбавлення волі.

05 квітня 2021 року до Чортківського районного суду Тернопільської області надійшло клопотання про долучення додаткових доводів до клопотання ОСОБА_6 про приведення вироку Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2013 року у відповідність до чинного законодавства. В клопотанні вказується, що згідно частини 1 статті 58 Конституції України до ОСОБА_6 не може застосовуватись ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки вона погіршує його становище у порівнянні з положеннями статті 48 КК України 1960 року. Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 06 січня 2016 року у строк покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 22 жовтня 2003 року по 05 листопада 2003 року та з 22 липня 2009 року по 06 січня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до частини 5 статті 72 КК України ( в ред. Закону України від 26 листопада 2015 року), що на даний час становить понад 18 років. В цьому клопотанні, датованому 30 березня 2021 року, ОСОБА_6 просить вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року у зв`язку з повним відбуттям максимального строку покарання, передбаченого КК України 15 років позбавлення волі.

В травні 2021 року до Чортківського районного суду Тернопільської області надійшли клопотання про долучення додаткових доводів до клопотання ОСОБА_6 про приведення вироку Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2013 року у відповідність до чинного законодавства, в яких він вказує на неможливість призначення суворішого покарання, ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення та посилається на правові позиції Верховного Суду.

Засуджений ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 клопотання підтримує, просить привести вирок Печерського районного суду м. Києва у відповідність до ст. 48 Кримінального кодексу України (1960 року). Засуджений ОСОБА_6 вважає , що рішення яким його засуджено до довічного позбавлення волі згідно вимог ч.1.2 ст.66 КК України є незаконне та необгрунтоване. Подія мала місце 16.09.2000 року.22.07.2009 року його було затримано. Він вважє , що місце мала подія, а не злочин. Працював він на посаді до 22.10.2003 року і був звільнений по хворобі, як інвалід. Про те що він був в розшуку йому не було відомо,він тільки знав що його хочуть вбити. Аналогічне клопотання прийнято до розгляду Печерським районним судом. 02.07.2021 року касаційна інстанція прийняла рішення по його справі і залишено без змін рішення попередніх інстанцій. В касаційній скарзі він теж посилався на ті обставини,які подані ним в клопотанні. Вважає всі рішення про його засудження незаконними, оскільки ще крім того, йому на час прийнята рішення виповнилось 69 років і він засуджений за тяжкий злочин, а не особливо тяжкий, тому призначати йому довічне позбавлення волі суд не мав права.

Захисник засудженого ОСОБА_6 вважає, що клопотання підставне і підлягає до задоволення, оскільки прийняті судами рішення порушують вимого Конституції та права його підзахисного.

Представник Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» суду пояснив, що ОСОБА_6 не відбуває покарання в їх установі.

Прокурор вважає, що подання безпідставне і не підлягає до задоволення,оскільки воно подано і розглядається згідно вимог норм ст.ст.537,539 КПК України.

Вислухавши засудженого, його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

ОСОБА_6 засуджений вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року до довічного позбавлення волі за ст. 93 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року).

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 365, ч. 3 ст. 364 КК України і ч. 3 ст. 166 та п. п. «в»,«і» ст. 93 КК України 1960 року та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 365 КК України - позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки;

- за ч. 3 ст. 364 КК України - позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч. З ст. 166 КК України 1960 року - позбавлення волі строком на 12 років з позбавленням права займати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки;

- за п. п. «в», «і» ст. 93 КК України 1960 року - довічне позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України остаточно призначенои ОСОБА_6 за сукупністю злочинів покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_6 спеціального звання - генерал-лейтенант міліції.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з 21 липня 2009 року, зарахувавши строк перебування під вартою з 22 жовтня 2003 року по 05 листопада 2003 року.

06 січня 2016 року ухвалою апеляційного суду м. Києва в порядку ст. 365 КПК України 1960 року, вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року відносно ОСОБА_6 змінено. Уточнено, що ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 265 КК України 2001 року в редакції статті від 05 квітня 2001 року, за ч. 3 ст. 364 КК України 2001 року в редакції статті від 15 квітня 2008 року, за ч. 3 ст. 166 КК України 1960 року в редакції статті від 11 липня 1995 року, за п. п. «в», «і» ст. 93 КК України 1960 року в редакції статті від 22 лютого 2000 року. Перекваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 364 КК України 2001 року на ч. 2 ст. 357 КК України 2001 року та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України 2001 року, звільнено ОСОБА_6 від призначеного за ч. 2 ст. 357 КК України 2001 року покарання у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі ст. 5 КК України пом`якшено призначене ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 166 КК України 1960 року основне покарання до 10 років позбавлення волі з позбавленням права займати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, на строк три роки. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України 2001 року, ч. 3 ст. 166, п. п. «в», «і» ст. 93 КК України 1960 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки. В решті вирок Печерського районного суду в м. Києві від 29 січня 2013 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок набрав законної сили і його доставлено в Державну установу «Чортківська установа виконання покарань №26» для відбування вироку. На підставі листа ВССУ від 19.08.2016 року його переведено до Київського слідчого ізолятора на час перегляду касаційної скарги, де він перебуває на час розгляду клопотання, про що зазначає в клопотанні про приведення вироку у відповідність до ст. 48 Кримінального кодексу України.

02.07.2021 року касаційна інстанція залишила рішення попередніх інстанцій без змін.

Відповідно до повідомлення Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» за №767 від 24.02.2021 станом на 24 лютого 2021 року засуджений ОСОБА_6 в Державній установі «Чортківська УВП (№26)» відсутній.

Згідно довідки відділу забезпечення досудового слідства СБ України, датованої 11 травня 2016 року, засуджений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22 липня 2009 року по 11 травня 2016 року перебував під вартою у Відділі забезпечення досудового слідства СБ України.

Згідно повідомлення №2/3/1-2602/25-16 від 18 травня 2016 року Державної пенітенціарної служби України, засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 із Київського слідчого ізолятора управління ДПтС України в м. Києві та Київській області для подальшого відбування покарання направлено до Чортківської установи виконання покарань управління ДПтС України в Тернопільській області (№26).

Відповідно до ст. 48 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минули такі строки: 1) один рік з дня вчинення будь-якого з злочинів, передбачених статтями 106 і 125 частина 1, або злочину, за який
згідно з законом може бути призначено покарання не більш суворе, ніж виправні роботи або направлення в дисциплінарний батальйон; 2) три роки з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено позбавлення волі на строк не більше двох
років, (крім злочинів, передбачених статтями, які вказані в пункті
1 цієї статті); 3) п`ять років з дня вчинення злочину, за який згідно з
законом може бути призначено позбавлення волі на строк не більше
п`яти років; 4) десять років з дня вчинення злочину, за який згідно з
законом може бути призначено більш суворе покарання, ніж
позбавлення волі строком на п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо до скінчення зазначених у законі строків особа вчинить новий злочин, за який згідно з
законом може бути призначено позбавлення волі на строк більше двох
років. Обчислення давності в цьому разі починається з моменту
вчинення нового злочину. Перебіг давності зупиняється, коли особа, яка вчинила злочин, скриється від слідства або суду. В цих випадках перебіг давності
відновлюється з моменту затримання особи або явки її з повинною.
При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної
відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло
п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового
злочину. Питання про застосування давності до особи, що вчинила

злочин, за який згідно з законом може бути призначено довічне

позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим

застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути

призначено і замінюється позбавленням волі на певний строк.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. На цей пункт посилається в своєму клопотанні засуджений ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 1 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 539 Кримінального кодексу України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.
Здійснення судового провадження у першій інстанції, яким є Чортківський районний суд Тернопільської області, регулюється розділом IV Кримінального процесуального кодексу України. До його компетенції не належить розгляд питання про скасування вироку, про що просить в клопотанні засуджений ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції ч. 1 ст. 407 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Статтею 436 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Як зазначалось вище, ОСОБА_6 засуджений вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року до довічного позбавлення волі за ст. 93 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року). 06 січня 2016 року ухвалою апеляційного суду м. Києва вирок залишено в силі, з того часу він набрав законної сили. Вказані судові рішення оскаржені в касаційному порядку, ОСОБА_6 скористався правом їх касаційного оскарження, що вбачається з клопотань, які надійшли до суду.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 засуджений Печерським районним судом м. Києва, останній знаходиться в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з серпня 2016 року, про що свідчать матеріали клопотання. Чортківський районний суд Тернопільської області не вправі переглядати вирок відносно ОСОБА_6 та не вправі розглядати клопотання про приведення вироку у відповідність до ст. 48 Кримінального кодексу України. Засуджений ОСОБА_6 може звернутися з зазначеним клопотанням в Печерський районний суд м. Києва, як це передбачено п. 4 ч. 2 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , засудженого 29.01.2013 року Печерським районним судом м. Києва до довічного позбавлення волі, про приведення вироку у відповідність до ст. 48 КК України (1960).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано до Тернопільського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Копія вірна

Ухвала набрала законної сили «___» _________ 20____ року.

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи №1-368/11, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Головуючий суддя (підпис) ОСОБА_1

судді: (підписи) ОСОБА_2

ОСОБА_3

Головуючий суддя: ОСОБА_1