Справа № 307/2327/21
Провадження №1-кп/307/234/21
У Х В А Л А
іменем України
21 липня 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 , сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Тячів матеріали кримінального провадження № 0000337 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Тячівського районного суду Закарпатської області надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт та угода про визнання винуватості від 25 червня 2021 року, щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

Згідно обвинувального акту, 12 червня 2021 року, о 19 год. 20 хв., неподалік сільського кладовища, що в АДРЕСА_1 , працівниками Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, які несли службу в ГРПП, у зв`язку з порушенням п.п. 2.3 "в" ПДР України, на підставі ст. 35 Закону України "Про національну поліцію", після чого в ході огляду, слідчим СВ Тячівського РВП ГУНП у Закарпатській області, автомобіля "BMW 530", польської реєстрації НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено металевий кастет, який згідно висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ № СЕ-19/107-21/5178-ХЗ від 16 червня 2021 року, є холодною зброєю ударно-дробильної дії, та виготовлений у саморобний спосіб.

Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК України носіння кастетів без передбаченого законом дозволу.

25 червня 2021 року було укладено угоду про визнання винуватості між прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 , яку ними підписано, і в якій вони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.263 КК України, а також в якій ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у зазначеному діянні і зобов`язується у повному обсязі, сформульованої підозри, беззастережно визнати свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення у судовому провадженні, а також зобов`язується співпрацювати з органами досудового розслідування у викритті та виявленні осіб, які вчиняють кримінальні правопорушення. Також, з угоди вбачається, що сторони врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Сторони угоди узгодили покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, жодних клопотань не подавав.

Обвинувачений та його захисник в підготовчому судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та просили суд таку затвердити.

Крім цього ОСОБА_4 пояснив, що він придбав автомобіль "BMW 530", в бардачку якого виявив кастет. Спочатку він даний кастет не бачив, а коли виявив, то хотів викинути, однак возив його в автомобілі приблизно один місць, до виявлення працівниками поліції.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені йому п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також, в підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою вину та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

В судовому засіданні суд переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

На виконання вимог п.1 ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону.

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 475 КПК України у резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили та рішення щодо речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Як вбачається з аналізу обвинувального акту та доданим до нього реєстром матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадження відносно ОСОБА_4 вилучалося майно, яке було передано на зберігання та виносилася постанова про визнання предметів речовими доказами (яких саме не зазначено). Також, слідчим суддею по даному кримінальному провадженні приймалися процесуальні рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження. Однак в угоді про визнання винуватості, в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те яке саме майно вилучалося, яке саме майно визнавалося речовими доказами, хто їх власник, місцезнаходження та чи накладався на них арешт.

Вказані відомості про речові докази суд вважає істотними для відповідного кримінального провадження обставинами, які в угоді про визнання винуватості не зазначені всупереч вимогам ст. 472 КПК України, їх відсутність позбавляє суд можливості вирішити питання про речові докази у даному кримінальному провадженні у відповідності до закону.

Крім цього, проаналізувавши зміст угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що вказана угода не відповідає критеріям, встановленим ч.7 ст.474 КПК України, оскільки прокурором в судовому засіданні необґрунтовано наявність в діях підозрюваного обставин щодо щирого каяття (суд критично розцінює покази ОСОБА_4 в частині того, що він купив автомобіль разом з кастетом, який знаходився в бардачку, і він його спочатку не бачив, а коли побачив, то хотів його викинути, однак возив його в автомобілі приблизно один місяць, до виявлення працівниками поліції), а сама угода спрямована лише винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення найменшого покарання, передбаченого санкцією статті, а тому у суду відсутні підстави вважати, що умови угоди відповідають інтересам суспільства.

Під час укладення угоди сторонами не проаналізовано та не враховано конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, що на думку суду не дає підстави для узгодження найменшої міри покарання ОСОБА_4 при укладанні угоди про визнання винуватості.

Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Крім цього, в угоді про визнання винуватості зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, хоча в ст. 12 КК України відсутня така класифікація кримінального правопорушення як злочин невеликої тяжкості.

За таких обставин угода про визнання винуватості від 25 червня 2021 року, укладена між прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу та не відповідає інтересам суспільства.

Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

За таких обставин в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити, кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі встановленого та керуючись ст.ст. 314-317 395, 474 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України - відмовити та повернути кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1