Справа № 308/5579/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 від 20.03.2020 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. В. Лази, Ужгородський район, Закарпатська область, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироками Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.06.2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн., від 22.06.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, шляхом шахрайських дій, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав інформацію про логін для входу на Інтернет сторінку ТОВ «Кредитна установа європейська кредитна група», продовжуючи свій злочинний намір 25 грудня 2019 року за допомогою даної інформації здійснив вхід на особисту сторінку потерпілої ОСОБА_6 , де оформив кредит на її ім`я на загальну суму 2000 гривень та змінив картковий рахунок, вказавши власний, задля того, щоб вказана вище кредитна установа перевела грошові кошти на його рахунок. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 2000 гривень.

Крім того, продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 , використовуючи персональний комп`ютер, який є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, переслідуючи прямий умисел, направлений на здійснення протиправних дій в сфері використання електронно-обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у формі підробки та витоку інформації та бажаючи їх настання, несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального засобу або уповноваженої особи, втрутився та здійснив вхід на особисту сторінку потерпілої ОСОБА_6 , підібравши пароль до особистої сторінки останньої, та оформив кредит для власного споживання, у зв`язку із чим вказав особистий картковий рахунок для подальшого перерахунку, у результаті чого втрутився в роботу вказаної системи без дозволу потерпілої ОСОБА_6 , що призвело до витоку інформації, що оброблюється у вищевказаній системі.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. Пояснив, що у грудні 2019 року, володіючи інформацією про логін для входу на Інтернет сторінку ТОВ «Кредитна установа європейська кредитна група», без дозволу потерпілої ОСОБА_6 , здійснив вхід на її особисту сторінку та оформив на ім`я потерпілої кредит. Після цього він змінив картковий рахунок на свій та у подальшому дана кредитна установа перевела на його рахунок грошові кошти у сумі 2000 грн.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України, доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та його захисник, потерпіла не заперечили щодо фактичних обставин провадження, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальних актах, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який є молодим за віком, за місцем проживання характеризується позитивно, станом на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень раніше не судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких ОСОБА_4 вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, його поведінку після вчинення кримінальних правопорушень, суд вважає, що щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України, у виді обмеження волі.

Як встановлено судом, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.06.2020 року (справа № 308/4441/20), що набрав законної сили, затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 27.04.2020 року між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000430 від 08.04.2020 року. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вказаний вирок виконано та 23.07.2020 року ОСОБА_4 знятий з обліку Ужгородського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області у зв`язку зі сплатою штрафу (квитанція № N Н179448 від 23.07.2020 року).

Крім того, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.06.2020 року (справа № 308/4548/20), що набрав законної сили, затверджено угоду про визнання винуватості від 05.05.2020 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 . ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому кримінальному правопорушення, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може призначити покарання за другим вироком як шляхом поглинення покарання за першим вироком, так і шляхом приєднання його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний до остаточного, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст. 75 КК України.

Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17, кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Враховуючи, що дані кримінальні правопорушення обвинувачений вчинив у грудні 2019 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.06.2020 року, остаточне покарання слід призначити згідно з правилами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеним за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.06.2020 року.

Суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд бере до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, а також із врахуванням його характеризуючих даних, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та вищевказаних обставин справи.

Визначені у ст. 76 КК України обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 цього Кодексу, не є видом покарання з огляду на систему покарань, визначену в КК України, а є умовами звільнення особи від відбування покарання, невиконання яких тягне за собою припинення випробування.

На думку суду, в даному конкретному випадку саме таке покарання буде пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрат та речових доказів немає.

Керуючись ст. ст. 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі:
за ч. 1 ст. 190 КК України строком на 1 (один) рік;
за ч. 1 ст. 361 КК України строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.06.2020 року, остаточно до відбуття призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1