Справа № 569/5063/21
УХВАЛА

04 червня 2021 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю власника майна ОСОБА_3 та представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, у якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2021 року на автомобіль марки «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_2 та повернути його йому у користування.
Заявник та його представник в судовому засіданні повністю підтримали клопотання просили його задоволити з підстав викладених у ньому.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання за безпідставністю.

З урахуванням заяв учасників судового розгляду, відповідно до ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000423 від 11.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
11 березня 2021 року автомобіль «OpelCombo», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,2005 року випуску, синього кольору, НОМЕР_3 , було вилучено слідчим Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області в ході проведення огляду місця події та в подальшому 11.03.2020 постановою слідчого, визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ.
Ухвалою слідчого судді від 15 березня 2021 року накладено арешт на автомобіль марки «OpelCombo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, синього кольору, НОМЕР_3 , встановлено заборону власнику автомобіля, чи будь-якій іншій особі користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.
Автомобіль марки «OpelCombo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_2 , залишено на зберігання на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів що за адресою: м. Рівне, вул. Дворецька.
Власником вилученого автомобіля, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .
Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.
Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Таким чином, особу може бути позбавлено власності лише в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Як встановлено слідчим суддею, у рамках даного кримінального провадження для ОСОБА_3 повідомлення про підозру не вручено. В ході проведення досудового розслідування з`ясовано усі обставини кримінального правопорушення, проведено експертом огляд транспортного засобу та проведено відповідні експертизи, а тому вилучення належного ОСОБА_3 автомобіля порушує його право власності на володіння та користування ним, та неповернення його власнику призводить до заподіяння значних збитків.
З На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення, а саме в передачі його на відповідальне зберігання без права відчуження, оскільки місцезнаходження вилученого майна не зашкодить досудовому розслідуванню та проведенню інших процесуальних дій та не вплине на правильність прийнятого судом рішення.
Керуючись ст. ст. 100, 170, 173 КПК України, ст. 321 ЦК України, Рішенням Європейського суду з прав людини, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 15.03.2021 на автомобіль марки «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_2 , шляхом скасування заборони володіти, користуватись вказаним автомобілем до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні №0000423 від 11.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зобов`язати слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 безоплатно повернути на відповідальне зберігання автомобіль марки «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_2 , який поміщено на зберігання на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, що за адресою: м. Рівне, вул. Дворецька, його власнику ОСОБА_3 , проживаючому в АДРЕСА_1 , без права відчуження вказаного майна до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні №0000423.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1