Дата документу 15.02.2021 Справа № 310/168/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/167/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/168/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» ?

адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, матеріали провадження за апеляційною скаргою представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» ? адвоката ОСОБА_7 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2021 року про арешт майна,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та у кримінальному провадженні, внесеному 16 вересня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, накладений арешт на майно, яке було вилучено 12 січня 2021 року під час обшуку першої та другої частини службового кабінету начальника Бердянського відділення АТ «Запоріжгаз» ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: ідентифіковані грошові кошти, які мають плями свічення світло-зеленого кольору в сумі 19 тисяч 30 гривень: купюри номіналом 1 000 гривень у кількості 14 штук серії: АВ 7917094, АВ 7917092, АБ 3282393, АА 9224002, БА 9530888, АВ 7917040, АБ 0129980, АИ 7305979, АВ 5278879, A3 2192499, АЄ 5820763, АИ 7305980, АВ 7917099, АВ 7917013, купюри номіналом 500 гривень у кількості 8 штук серії: ХЄ 4404196, ХЖ 6099820, ТВ 7407889, УБ 5970334, ЛИ 0273220, БР 5613652, MB 2694052, MA 2233013, купюри номіналом 200 гривень у кількості 5 штук серії: ЕЕ 2385042, УП 2278239, СЄ 9111845, УЙ 2754375, ВЖ 5624307, купюра номіналом 20 гривень у кількості 1 штуки серії ЮБ 7110678, купюра номіналом 10 гривень у кількості 1 штуки серії ЦА 3570440, які належать ФОП « ОСОБА_10 »; змиви з долонь обох рук ОСОБА_9 ; 1 контрольний змив; мобільний телефон «Айфон 11» у корпусі сірого кольору з чохлом, що належить ОСОБА_9 ; грошові кошти в сумі 126 070 гривень, які, зі слів ОСОБА_9 , належать йому; відеоархіватор «HIKVISION» моделі DS 7104AWI-SL; системний блок персонального комп`ютера «IMPRESSION ELECTRONICS» S1485703; трудовий договір від 25 лютого 2019 року між AT «Запоріжгаз» та ОСОБА_9 на 4 аркушах; додаток до трудового договору між AT «Запоріжгаз» та ОСОБА_9 на 3 аркушах; довіреність, видана ОСОБА_9 , від імені голови правління AT «Запоріжгаз».

У клопотанні представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» ? адвокат ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2021 року, посилаючись на те, що вперше апеляційну скаргу на дану ухвалу слідчого судді ним було подано 19 січня 2021 року, тобто, в межах строку на апеляційне оскарження, проте, її було повернуто через відсутність ордеру на правову допомогу, у зв`язку з чим, після усунення недоліків, він знов звертається з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» ? адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого про арешт майна, відмовивши в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на майно AT «Запоріжгаз», а саме, системного блоку персонального комп`ютера «IMPRESSION ELECTRONIKS» S1485703 та відеоархіватору «HIKVISION» моделі DS 7104A WI-SL, та зобов`язати слідчого СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області, уповноваженого на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, на виконання вимог ч. 3 ст. 173 КПК України негайно повернути AT «Запоріжгаз» майно, в накладенні арешту на яке відмовлено.

Апелянт вважає, що при ухваленні рішення слідчим суддею не було перевірено обґрунтованість віднесення зазначеного майна до речових доказів та обґрунтованість можливості невтручання чи впливу товариства на господарську діяльність ОСОБА_11 , не обґрунтовано доведеність того, що вилучене майно товариства містить сліди злочину, та підстави для арешту майна, а також не враховано, що арешт майна привів до обмеження правомірної підприємницької діяльності AT «Запоріжгаз», що суттєво позначилося на інтересах інших осіб (суб`єктів ринку природного газу).

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» ? адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як вбачається з матеріалів провадження, повний текст оскаржуваної ухвали від 14 січня 2021 року слідчим суддею було проголошено 15 січня 2021 року, апеляційну скаргу на дану ухвалу АТ «Запоріжгаз» було направлено поштовим зв`язком 19 січня 2021 року, тобто, в межах строку на апеляційне оскарження, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України. Проте, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2021 року апеляційну скаргу було повернуто адвокату ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що ним не були надані документи, що підтверджують його статус, як особи, уповноваженої законом на представництво інтересів зазначеного товариства. Після усунення недоліків, зазначених в ухвалі апеляційного суду від 25 січня 2021 року, адвокат ОСОБА_7 знов звернувся з апеляційною скаргою, заявивши при цьому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 14 січня 2021 року, яке, на думку колегії суддів, підлягає задоволенню, з огляду на поважні причини пропуску цього строку.

Щодо безпосередньо стосується доводів апеляційної скарги, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.

Так, при постановленні ухвали слідчим суддею, відповідно до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту майна може призвести до його відчуження.

У свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак, вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні накладення арешту на майно, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України, матеріали судового провадження свідчать про те, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні, доводи апелянта про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України, на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування, зі встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя безпідставно наклав арешт на системний блок персонального комп`ютера та відеоархіватор, які належить AT «Запоріжгаз», є необґрунтованими, з огляду на таке.

Накладаючи арешт на системний блок персонального комп`ютера та відеоархіватор, які належать AT «Запоріжгаз», слідчий суддя виходив з того, що вони вилучені за результатами обшуку, проведеного слідчим. Вилучені предмети містять відомості, які можуть бути використані слідчим, прокурором як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, а тому слід вжити заходів забезпечення їх збереження. Зокрема, на системному блоці персонального комп`ютера та відеоархіватору, може міститься інформація про вимагання та одержання неправомірної вигоди ОСОБА_9 за невтручання та неперешкоджання господарської діяльності ОСОБА_11 або щодо перевірки його діяльності. Така позиція слідчого судді узгоджується з протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 21 вересня 2020 року, який, зокрема, зазначив про те, що ОСОБА_9 вимагав неправомірну вигоду за узгодження кожного акту перевірки димових та вентиляційних каналів, копію яких він передавав в AT «Запоріжгаз».

Отже, ухвала слідчого судді про арешт вказаного вище майна з метою забезпечення збереження речових доказів постановлена відповідно до вимог ст. ст. 98, 170 КПК України.

Доводи апелянта про те, що системний блок персонального комп`ютера та відеоархіватор, не є речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України, оскільки не містять відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (слідчим суддею встановлена лише ймовірність наявності таких відомостей на них), колегія суддів відхиляє, оскільки арешту підлягає майно, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Тому обґрунтована ймовірність доказового значення у кримінальному провадженні того чи іншого предмету, речі дає суду достатні підстави арештувати їх з метою збереження як речового доказу.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що накладення арешту з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено, а тому доводи адвоката про те, що арешт цього майна привів до обмеження правомірної підприємницької діяльності AT «Запоріжгаз», що суттєво позначилося на інтересах інших осіб (суб`єктів ринку природного газу), колегія суддів вважає безпідставними.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Поновити представнику АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» ? адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2021 року.

Апеляційну скаргу представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» ? адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2021 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: