Номер провадження: 11-сс/813/835/21
Номер справи місцевого суду: 522/8123/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2021 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000305 від 10 травня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 з забороною залишати житло з 22:00 години до 06:00 години ранку наступної доби.

Крім того на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та, у разі встановлення його вину, підозрюваному може бути призначене реальне покарання у виді позбавлення волі. За таких обставин існує ризик того, що ОСОБА_9 може переховуватись від органу досудового розслідування. Крім того підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків та утриманців.

Також прокурор зазначив, що підозрюваний може впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, а також вчинити новий злочин, оскільки він не працевлаштований та не має постійного джерела доходу.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_10 та просили її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового розгляду, дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.) с законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 09.05.2021, приблизно о 06:39 більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, він, знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, наблизився до потерпілого та почав наносити множинні удари кулаками рук по обличчю та тулубу ОСОБА_12 . Від отриманих ударів потерпілий ОСОБА_12 , впав на асфальтне покриття, а ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний намір направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень наніс декілька ударів ногою потерпілому ОСОБА_12 , по обличчю та тулубу, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота. Розрив брижейки тонкої кишки. Внутрібрюшна кровотеча.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом оглядом місця події від 10.05.2021, під час якого були виявленні та вилучені змиви речовини бурого кольору; протоколом заяви від ОСОБА_12 , в якій він просить прийняти міри правового характеру до невідомого чоловіка який спричини йому тілесні ушкодження 09.05.2021 року;

- довідкою з КНП МКЛ №11, на гр. ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми живота. Розрив брижейки тонкої кишки. Внутрібрюшна кровотеча;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 , під час якого він вказав, що чоловік з яким у нього стався конфлікт спричинив йому тілесні ушкодження кулаками рук та ногами;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , під час якого вона вказала, що між ОСОБА_9 , та ОСОБА_12 , стався конфлікт та бійка, під час якого ОСОБА_9 , наніс тілесні ушкодження кулаками рук та ногами ОСОБА_12 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 під час якого він вказав, що 09.05.2021, йому подзвонила ОСОБА_15 , та повідомила що між ОСОБА_9 , та ОСОБА_12 , біля буд. АДРЕСА_2 , сталася бійка, після чого він виявив свого знайомого ОСОБА_12 , з тілесними ушкодженнями;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , під час якого він вказав, що йому стало відомо, про те що 09.05.2021, невідомий чоловік побив його сина ОСОБА_12 ; відеозаписом із камери відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_2 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В апеляційній скарзі, як на підстави необхідності застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор посилається на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Так, дійсно, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Також у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний період доби, останній належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_9 за першою вимогою з`явився до Приморського районного суду м. Одеси для розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу. Також підозрюваний за першою вимогою самостійно з`явився до Одеського апеляційного суду.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження прокурора про те, що у випадку застосування до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній може впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки прокурором не було надано жодних доказів про те, що з часу вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 здійснював будь-який вплив на потерпілого.

Щодо твердження прокурора про те, що у випадку застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній може вчиняти нові злочини, оскільки він є непрацевлаштований, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки ОСОБА_9 раніше не судимий та працює у якості помічника-консультанта депутата Одеської міської ради VІІІ скликання на громадських засадах,

Також прокурором не було надано доказів про те, що на теперішній час ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності у іншому провадженні.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Так, ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання та право власності на 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проживає разом з батьками, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Окрім того, навчається в аспірантурі, працює у якості помічника-консультанта депутата Одеської міської ради VІІІ скликання на громадських засадах, приймає активну участь у студентській науковій роботі, а також у громадсько-суспільному житті курсу та факультету, а саме у спортивних змаганнях і художній самодіяльності.

За місцем проживання, навчання та роботи ОСОБА_9 характеризується виключно з позитивної сторони.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на теперішній час ОСОБА_9 відшкодував потерпілому гроші на лікування у розмірі 40 000 гривень, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах кримінального провадження. (а.к.п.64).

В свою чергу, апеляційний суд враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018 «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час апеляційного розгляду прокурор не довів та не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до п.2) ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2021 року про застосування до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло з 22:00 години до 06:00 години ранку наступної доби залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4