Справа №635/1695/21
Провадження по справі №1-в/635/285/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
секретар судових засідань ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізюм Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 засуджений вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 08 лютого 2019 року.
Кінець строку відбування покарання 08 лютого 2022 року.
З 05 березня 2019 року засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».
Начальник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 за погодженням із головою спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що засуджений працевлаштований на контрагентському об`єкті «Вітана ТМ», мав одне стягнення, яке погашено в установленому законом порядку, заохочувався три рази, на заходи виховного характеру реагує позитивно, робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія», розкаюється у вчиненому злочині. Засуджений підтримує соціально-корисні зв`язки з близькими родичами шляхом листування.
Засуджений та представник установи виконання покарань надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання.
Суд, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 08 лютого 2019 року знаходиться в місцях позбавлення волі. За період перебування у Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 05 березня 2019 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_7 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_8 від 15 лютого 2021 року, з 05.03.2019 відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія №100», в установі режим триманні не порушував, стягнень не мав, заохочувався один раз; постановою начальника установи з 10.03.2020 року переведений для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації як засуджений, який стає на шлях виправлення. Засуджений характеризується позитивно; допустив порушення режиму тримання, за що мав одне стягнення, внаслідок проведеної виховної роботи змінив свою поведінку на кращу, стягнення зняте у встановленому законом порядку; два рази заохочувався адміністрацією установи за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. ОСОБА_5 підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктний; з персоналом установи ввічливий; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується; відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться з зацікавленістю, входить до складу ради колективу засуджених ДСР. Проявляє розумну ініціативу у реалізації завдань РКЗД; підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною та дітьми шляхом телефонних розмов, побачень, отримує передачі, стосунки доброзичливі.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 , останній має ряд непогашених та не знятих судимостей, а саме засуджений:
1) 26.08.2003 Ізюмським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
2) 14.04.2005 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до 7 років позбавлення волі; 29.08.2011 звільнений умовно-достроково на 3 місяці 3 дні;
3) 17.04.2012 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 297 КК України до 3 років позбавлення волі;
4) 29.01.2013 Ізюмським міським судом Харківської обл. за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71 КК України, до 5 років позбавлення волі, звільнений 08.02.2016 на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 08.02.2016 в зв`язку з повним відбуттям строку покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України із змінами від 26.11.2015.
На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання за вирокомІзюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року за вчинення злочину проти власності, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, вчинив рецидив злочину, що визнано судом обтяжуючою обставиною.
Суд враховує також ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у 2005 році, після чого він знову вчинив злочини та був засуджений.
Зазначене свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого, виданої заступником начальника планово-економічного відділу ОСОБА_9 , та довідки про заробітну плату ОСОБА_5 , виданої бухгалтером установи ОСОБА_10 , засуджений з березня 2019 року по березень 2020 року не працював та відповідно заробітну плату не отримував. В період з квітня 2020 року був працевлаштований до ТОВ «АПК Слобода» та ТОВ «Вітана ТМ» на підсобні роботи, за що йому нараховувалась заробітна плата.
Згідно довідки, виданої бухгалтером установи ОСОБА_10 , а також змісту вироку, яким засуджено ОСОБА_11 , вбачається, що з засудженого стягнуті процесуальні витрати у загальному розмірі 300 гривень, які засуджений достроково відшкодував.
Згідно Витягу з протоколу №09 від 26 лютого 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.101 КВК України, постановили засудженого ОСОБА_5 перевести до дільниці соціальної реабілітації на підставі ст.101 КВК України як особу, яка стає на шлях виправлення.
Після чого, як вбачається з особової справи, рішенням дисциплінарної комісії 04.06.2020 року засудженого ОСОБА_5 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за самовільне відхилення від дозволеного маршруту, тобто за допущене порушення режиму тримання, накладено стягнення, яке зняте у встановленому законом порядку.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_5 , останній заохочувався тричі: з яких 15.07.2019та 20.01.2021 подяки, а 20.10.2020 зняття раніше накладеного стягнення від 04.06.2020.
Згідно Витягу з протоколу №36 від 02 вересня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_5 на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Застосування до засудженого заохочення у вигляді двох подяк та знятого раніше накладеного стягнення, відбуття засудженим 2/3 строку покарання без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» свідчать лише про те, що на час звернення із поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.
Враховуючи викладене, суд вважає подання Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено 09 квітня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1