29.03.2021 Єдиний унікальний № 371/124/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Миронівка

ЄУН 371/124/21

Провадження № 1-кп/371/90/21

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю :

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000426, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миронівка Київської області, має базову загальну середню освіту, не одружений, на утриманні дітей не має, адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

За встановленими обставинами кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв умисні тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 , що спричинило смерть потерпілого, та здійснив таємне викрадення належного померлому майна за таких обставин.

16 листопада 2020 року, близько 16 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання у веранді будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_8 та спільним знайомим ОСОБА_7 , де розпивали алкогольні напої.

Під час спільного вживання алкоголю, між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна сварка, в ході якої останній висловився відносно ОСОБА_4 в образливій для нього формі, на що останній вирішив помститись за образу та заподіяти ОСОБА_7 фізичного болю шляхом нанесення тілесних ушкоджень.

16 листопада 2020 року, близько 16 години 05 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи намір на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , обухом сокири, яка зберігалася у веранді будинку, наніс ОСОБА_7 один удар по лівій нозі.

Від удару останній впав на підлогу веранди та продовжував сварку. Будучи обуреним такою поведінкою ОСОБА_7 , обвинувачений вирішив заподіяти останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Керуючись мотивом помсти, маючи на меті заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 сокирою, яку тримав в руках, наніс останньому близько трьох ударів обухом сокири по голові та тулубу. Від вказаних ударів ОСОБА_7 втратив свідомість.

Того ж дня, близько 17 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 з сином ОСОБА_8 виніс непритомне тіло ОСОБА_7 з приміщення будинку та залишив його на землі неподалік домоволодіння по АДРЕСА_1 , де останній помер.

Згідно з висновком судово-медичного експерта № 120 від 5 лютого 2021 року, у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток основи та склепіння черепа; крововиливи під м`яку та тверду мозкову оболонки півкуль головного мозку; ушкодження твердої мозкової оболонки лівої півкулі головного мозку; рани лівої тім`яної та скроневої ділянок, лобної ділянки зліва, перенісся, хвостової частини лівої брови; крововиливи в м`які покриви лобної зліва, лівої тім`яної та лівої скроневої ділянок голови зі сторони їх внутрішньої поверхні.

Вказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 і згідно результатів медико-криміналістичного дослідження утворилися від ударної дії тупого твердого предмета, який має плоску виступаючу поверхню, ребра та грані, в склад якого входили сполуки заліза.

Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми у формі перелому кісток черепа та крововиливів під мозкові оболонки півкуль головного мозку, на що вказують вище зазначені ушкодження.

Окрім цього, 16 листопада 2020 року близько 17 години 10 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після того як спільно зі своїм сином ОСОБА_8 виніс непритомне тіло ОСОБА_7 за межі свого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , та залишив його на землі неподалік, повертаючись до будинку, помітив велосипед марки «Аист 113-131 ММВЗ», який належав ОСОБА_7 та якого він залишив біля будинку, В цей час у нього виник корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного велосипеда.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення велосипеда, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю свідків та очевидців його злочинної діяльності, попросив свого сина ОСОБА_8 завести велосипед в середину будинку, не повідомивши останньому мету вчинення таких дій.

Не усвідомлюючи злочинного характеру дій свого батька ОСОБА_4 , на прохання останнього, ОСОБА_8 закотив велосипед марки «Аист 111-131 ММВЗ», належний ОСОБА_7 , до кімнати житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , внаслідок чого ОСОБА_4 набув можливість вільного розпорядження вказаним майном.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 , згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/111-20/60386 від 15 грудня 2020 року, завдав ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 775 гривень.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень обвинувачений не заперечив, на підтвердження встановлених судом обставин визнав себе винним у їх вчиненні та надав показання, з яких слідує наступне.

16 листопада 2020 року, в другій половині дня, точного часу не пам`ятає, до будинку за місцем його проживання по АДРЕСА_1 , прийшов знайомий ОСОБА_7 , який приніс з собою спиртне. Разом зі знайомим ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 у веранді будинку вони розпивали спиртні напої, вжили не менше ніж півтора літра горілки.

Під час застілля ОСОБА_7 образив його, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виникла сварка, яка переросла в бійку. Він розізлився, побачив поруч сокиру, яка стояла у веранді будинку, взяв її та наніс ОСОБА_7 удар обухом сокири по нозі. Від удару останній впав на підлогу будинку.

Після нанесених ударів, ОСОБА_7 підвівся з підлоги, та почав кричати на нього. У відповідь на таку його поведінку, він, тримаючи в руці сокиру, наніс ОСОБА_7 обухом сокири декілька ударів по голові та тулубу. Від ударів ОСОБА_7 впав на підлогу, вдарився об поріг веранди, втратив свідомість та почав хрипіти. Він відніс сокиру у кімнату будинку.

Хвилин через п`ять ОСОБА_7 перестав хрипіти. Він вирішив винести його на вулицю, щоб він опритомнів та йшов додому. З цією метою, з сином ОСОБА_8 він виніс непритомне тіло ОСОБА_7 з приміщення будинку та залишив його на землі неподалік.

Біля будинку стояв велосипед, яким приїхав ОСОБА_7 . Він попросив свого сина ОСОБА_8 завести велосипед у будинок.

Вранці наступного дня він підійшов до місця, де залишив ОСОБА_7 , і зрозумів, що той помер. Велосипед померлого вирішив залишити собі. Згодом пішов у напрямку центра міста Миронівка Київської області, де його затримали працівники поліції.

Показав, що вбивати ОСОБА_7 не мав наміру, у вчиненому щиро кається.

Потерпіла в судовому засіданні заперечень проти встановлених досудовим розслідуванням обставин не зазначила, вказала, що претензій до обвинуваченого не має.

Не заперечив встановлених досудовим розслідуванням обставин прокурор.

Заслухавши вступну промову прокурора, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, з`ясувавши їх думку про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та здійснив судовий розгляд кримінального провадження із застосуванням правил ст. 349 ч. 3 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд з`ясував правильне розуміння учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, які ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому суд вважає викладені фактичні обставини справи достовірними і такими, що не потребують дослідження в судовому засіданні.

Пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження.

Діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , мали місце, та полягають у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_7 , що кваліфікується судом як злочин, передбачений ст. 122 ч. 2 КК України, та у вчиненні таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 , що кваліфікується як кримінальний проступок, передбачений ст. 185 ч. 1 КК України.

Обвинувачений є винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та підлягає покаранню за вчинене.

Учасниками кримінального провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого, кваліфікація його дій.

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст.ст. 36 - 43 КК України, виключають злочинність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачених ст.ст. 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив злочин у стані неосудності чи обмеженої осудності.

В ході досудового розслідування проведено судово-психіатричну експертизу, за результатами якої ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі, не перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, він міг усвідомлювати свої та керувати ними.

Такі фактичні дані підтверджені висновком судово-психіатричної експертизи № 17 від 13 січня 2021 року.

Судом досліджено письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується як такий, скарг на поведінку якого не надходило, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, у зв`язку із вчиненням вказаних кримінальних правопорушень перебуває під вартою.

Такі фактичні обставини підтверджуються даними характеристики, виданої Миронівською міською радою Київської області 18 листопада 2020 року, довідок Комунального некомерційного підприємства Миронівської районної ради «Миронівська центральна районна лікарня» від 17 листопада 2020 року, вимоги УІАП ГУ НП в Київській області від 17 листопада 2020 року, ухвал Миронівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року, 14 січня 2021 та 11 лютого 2021 року.

При призначенні покарання суд керується правилами ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у виді злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, обєктом якого є життя особи, та кримінальний проступок, передбачений ст. 185 ч. 1 КК України. Дії обвинуваченого мали суспільно небезпечні наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень та смерті особи, як особа обвинувачений характеризується позитивно, до вчинення вказаних кримінальних правопорушень не мав законослухняної поведінки.

На підставі ч. 1 ст. 66 КК України суд вважає можливим визнати щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень обставиною, що пом`якшує покарання за скоєне.

Обставиною, передбаченою ч. 1 ст. 67 КК України, що обтяжує покарання, суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому за вчинення тяжкого злочину необхідно призначити у виді позбавлення волі на певний строк, за вчинення проступку у виді обмеження волі на певний строк. Його виправлення без реального відбування покарання є неможливим.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

В порядку, визначеному вказаними правилами, покарання обвинуваченому необхідно призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У строк покарання, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України, необхідно зарахувати строк попереднього увязнення обвинуваченого.

В ході досудового розслідування обвинувачений був затриманий 17 листопада 2020 року, що підтверджено протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 17 листопада 2020 року.

Ухвалами слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів до 15 січня 2021 року.

Ухвалою слічого судді того ж суду від 14 січня 2021 року та від 11 лютого 2021 року строк тримання обвинуваченого під вартою продовжено до 14 лютого 2021 року та, відповідно, до 11 квітня 2021 року.

До строку відбування покарання підлягає зарахуванню строк тримання під вартою ОСОБА_4 як підозрюваного та обвинуваченого з 17 листопада 2020 року.

Відповідно до п.п. 12-14 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Питання про розподіл процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України.

Згідно правил вказаної статті, вартість проведених у кримінальному провадженні комплексної судової молекулярно-генетичної та дактилоскопічної експертизи в сумі 1961 гривня 40 копійок, що документально підтверджена довідкою про витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні від 20 листопада 2020 року № КСЕ-19/111-20/57344, комплексної судової молекулярно-генетичної та дактилоскопічної експертизи в сумі 18963 гривні 49 копійок, що документально підтверджена довідкою про витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні від 9 грудня 2020 року № КСЕ-19/111-20/57344, судової товарознавчої експертизи в сумі 490 гривень 35 копійок, що документально підтверджена довідкою про витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні від 15 грудня 2020 року № СЕ-19/111-20/60386-ТВ, підлягають відшкодуванню обвинуваченим.

Долю речових доказів суд вирішує, керуючись правилами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні проступку, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк відбування покарання обвинуваченому обчислювати з дня його затримання з 17 листопада 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 21415 гривень 24 копійки.

Скасувати арешт майна, застосований ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 20 листопада 2020 року.

Після набрання вироком чинності, знищити речові докази, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП у Київській області:

Сокиру з дерев`яним сокирищем та металевою частиною, на поверхні яких виявлено нашарування речовини невизначеної форми бурого кольору, зовні схожої на кров, яка знаходиться в паперовому конверті № 7;

Дві гумові калоші чорного кольору та два валянки чорного кольору, які поміщено до спеціального пакету № INZ 4060032;

Куртку синього кольору з нашаруванням плям бурого кольору, схожих на кров, яка поміщена до паперової коробки;

Штани чорного кольору з нашаруванням плям бурого кольору, схожих на кров, які поміщено до паперової коробки;

Штани чоловічі синього кольору типу джинсів «Fitt1923 jeans 40/32» та светр чоловічий сірого кольору «Peacocks», які поміщено до спеціального пакету № 7299103;

Чоботи коричневого кольору з нашаруванням плям бурого кольору, схожих на кров, які поміщено до паперової коробки;

Чоловічу куртку чорного кольору «New Fashion Pemc 54», яку поміщено доспеціального пакету № 7299102.

Речовий доказ: велосипед марки «Аист» чорного кольору, з розміром коліс R-28 дюймів, без написів, який перебуває на зберіганні у ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП у Київській області, після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його оголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1