Провадження № 11-кп/811/564/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, дистанційно, в режимі відеоконференції з Закарпатським апеляційним судом, кримінальне провадження за апеляційними скаргами, з доповненнями, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10

встановила:

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, з доповненнями, на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна належного на праві власності.
Строк відбування покарання рахується засудженому ОСОБА_6 з 22.08.2018, тобто з часу його затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.
В апеляційній скарзі, з доповненнями, обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок суду, виправдати його та звільнити з-під варти, а провадження у справі закрити. У випадку скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання. Вважає даний вирок суду однобічним, незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки при прийнятті рішення суд допустив неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, в матеріалах справи відсутні докази його вини, крім того, застосована неправильна кваліфікація його дій.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції були порушені норми, передбачені ст.55 Конституції України. Звертає увагу суду на те, що всі документи, в тому числі вирок суду, йому вручалися тільки на українській мові, хоча він громадянин Пакистану, та не розуміє українську мову, суд не з`ясував чи володіє він мовою, якою здійснюється кримінальне провадження, чи зрозуміле йому обвинувачення, зміст інших процесуальних документів.
В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить дослідити показання свідків громадян Шрі-Ланки: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та протоколи слідчих експериментів із зазначеними особами; оскаржуваний вирок суду скасувати, призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Свої вимоги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 мотивує тим, що стороною обвинувачення не доведено, а судом не встановлено фактичні обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначає, що вирок ухвалений на неповно з`ясованих фактичних обставинах, а тому є необґрунтованим та вказує на істотне порушення вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Апелянт вважає, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, які полягали у невстановленні обставин, які є обов`язковим предметом доказування, судом не надано оцінку доводам про недопустимість показань свідків, ухвалене рішення не можна визнати законним та вказує на те, що розгляд кримінального провадження проведений судом формально, однобічно, без дотримання вимог ст. 368 КПК України.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, отримання грошової винагороди, за попередньою змовою та спільно з групою не встановлених досудовим розслідуванням осіб, організував незаконне переправлення через державний кордон України п`ятьох громадян Шрі-Ланки, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Так, приблизно 16 липня 2018 року ОСОБА_6 , знаходячись на ринку «Троєщина» в м. Київ, вулиця Електротехнічна, 2 зустрівся з вищевказаними громадянам ОСОБА_16 в ході розмови з якими дізнався про намір останніх нелегально виїхати в країни Європи для проживання.
Усвідомлюючи, що останні мають намір перетнути державний кордон України в напрямку республіки Словаччина, з метою подальшого постійного проживання на території Німеччини, ОСОБА_6 попередньо домовився та зустрівся в м. Київ з вказаними вище іноземцями та обговорив попередньо деталі такого переправлення, а також домовився з ними про надання йому грошової винагороди за незаконне переправлення через державний кордон України в розмірі 5000 доларів США за одну особу, на загальну суму 25000 доларів США.
Після цього, 23.07.2018 року ОСОБА_6 з метою незаконного переправлення п`ятьох громадян Шрі-Ланки, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , організував їх поїздку на своєму автомобілі марки «Voikswagen Passat», д.н.з. республіки Словаччина, « НОМЕР_1 », та, керуючи вказаним автомобілем, доставив до Закарпатської області, а саме до с. Глибоке Ужгородського району та тимчасово розмістив вказаних осіб у заростях чагарників для очікування зручного часу незаконного перетину державного кордону України.
У подальшому ОСОБА_6 протягом двох днів слідкував за вказаними громадянами, надавав їм продукти харчування та слідкував за тим, щоб вони не були виявлені працівниками правоохоронних органів, а також, перебуваючи в лісі, вимагав у ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 заплатити йому обумовлену суму грошей в розмірі 25 000 доларів СІІІА за їх незаконне переправлення через державний кордон України до республіки Словаччина.
У вказаному місці зазначені іноземці за сприяння та організації ОСОБА_6 проживали до 10.40 год. 26.07.2018 року, а саме до моменту виявлення їх працівниками Ужгородського РВІІ УВП ГУНП в Закарпатській області.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які просили задоволити апеляційну скаргу, міркування прокурора, яка просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Положеннями ст. 20 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.
Згідно з ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
В суді апеляційної інстанції знайшли підтвердження заяви обвинуваченого і захисника про те, що хоча ОСОБА_6 є громадянином Пакистану та не володіє українською мовою, досудовим органом та судом не було забезпечено йому перекладача. Не здійснено перекладу на рідну мову громадянина Пакистану ОСОБА_6 жодного документа, в тому числі, повідомлення про підозру, обвинувального акта, що потягнуло за собою порушення його права на захист від пред`явленого обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 КПК України судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють.
Всупереч вказаним положенням кримінального процесуального законодавства, після закінчення судового розгляду та ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції не надав останньому вказаного судового рішення у перекладі на його рідну мову. У матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про вручення обвинуваченому копії вироку у перекладі на мову урду (перша офіційна мова держави Пакистан).
Відсутність перекладу вироку суду першої інстанції у обвинуваченого, який не володіє мовою судочинства, позбавляє його повноцінного права оскаржувати вирок в апеляційному порядку, оспорювати фактичні обставини справи визнані судом доведеними, висловлюватись щодо оцінки доказів та інше, через необізнаність з текстом вироку.
Вказані порушення кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, є істотними та такими, що перешкодили обвинуваченому належним чином реалізувати свої права.
Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції під час якого буде повно та всебічно досліджено докази у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів зазначених в апеляційній скарзі та прийнято рішення по справі, що відповідає положенням ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги, з доповненнями, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2019 року, стосовно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: