ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/346/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2337/21 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року засуджено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 296, ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.2 ст. 296 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ Харківській слідчий ізолятор (№27) до набрання цим вироком законної сили.

Захисником ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій просить змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування свого клопотання захисник посилається на те, що ОСОБА_8 як в ході досудового розслідування, так і в суді першої інстанції перебував на нічному домашньому арешті, якого не порушував, потім домашній арешт не продовжували і обвинувачений без визначеного запобіжного заходу на протязі розгляду справи в суді близько чотирьох років з`являвся на всі судові засідання і соціальну небезпеку для оточуючих не становить.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання захисника; перевіривши матеріали судового провадження та доводи поданих клопотань, колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій, оскільки останній визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі з його реальним відбуттям. Окрім того в своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалити новий вирок судом апеляційної інстанції та призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Вищезазначені обставини додатково свідчать про можливість обвинуваченого переховуватися від суду і слідства, у зв`язку з чим колегія суддів не погоджується з доводами захисника про необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків цього кримінального провадження та переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Окрім цього, вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року ОСОБА_8 призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі з його реальним відбуттям, що може додатково свідчити про наявність ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За таких обставин, колегія суддів не погоджується з доводами клопотання захисника щодо відсутності існування ризиків, які стали підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції щодо неефективності інших альтернативних, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не переховувався від суду, на думку колегії суддів, не можуть слугувати підставами для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.
Окрім цього, згідно ч.3 ст. 377 КПК України, обвинуваченому, засудженому до позбавлення волі, лише у виняткових випадках, з врахуванням особи та обставин кримінального провадження, може бути змінений запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.
З врахуванням особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, колегія суддів не вбачає виняткових підстав, що надають колегії суддів право змінити обвинуваченому запобіжний захід, у зв`язку з чим клопотання захисника не підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості висновків суду про необхідність обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, внаслідок чого клопотання захисника не підлягає задоволенню.
Враховуючи норму ч.1 ст.115 КПК України, суд першої інстанції вірно визначив строк з вказівкою на подію та обрав обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання оскаржуваним вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 401, 331, 377, 177, 178, 115, 184 ч.4 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу залишити без задоволення.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді