Провадження №1-кп/523/296/21
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

16.07.2021 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000674 від 14 квітня 218 року із звинувачення :
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням ст. 89 КК України не судимого,

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.121 ч.1 КК України;

Встановив:
Судом встановлено, що приблизно о 23:55 годині, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рухалися по АДРЕСА_2 , що знаходиться на вказаній вулиці, де навпроти зупинки громадського транспорту «Віртус» зустрілися з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка рухалася їм назустріч разом зі своїми знайомими ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які йшли позаду неї.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 сталась словесна суперечка, у зв`язку з чим ОСОБА_11 , близько 00:00 години 14.04.2018, зателефонувала своєму хлопцю ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який у цей час пив каву разом зі своїми друзями ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на розі вулиць Михайла Грушевського та Пестеля у м. Одесі, і поскаржилася на дії раніше незнайомого їй ОСОБА_6 .

Далі ОСОБА_12 разом з ОСОБА_13 пішли додому. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 у цей час підійшли до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де зупинилися щоб поспілкуватися, а ОСОБА_11 пішла за ними, де продовжила з`ясовувати стосунки.

ОСОБА_14 , повідомивши ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , що його дівчину ОСОБА_11 образили, разом з ними поїхав їй на допомогу. Приїхавши на місце напроти багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , близько 00:30 години 14.04.2018, між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 зав`язався словесний конфлікт на ґрунті подій, що мали місце незадовго до цього за участю ОСОБА_11 , у ході котрого ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, з мотивів особистої неприязні, з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар правою рукою стиснутою в кулак в область голови, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, до складу якої входять: лінійний перелом луски лівої тім`яної кістки з розповсюдженням лінії перелому на ліву половину лямбдовидного шва та піраміду лівої скроневої кістки, забій-розтрощення скроневої частки лівої півкулі головного мозку, здавлення головного мозку, які згідно п. 2.1.3. «б» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя, після чого зник з місця події.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 повідомив, що між ним та потерпілим виник конфлікт, під час якого ОСОБА_9 наніс удар потерпілому правою рукою у голову, від удару потерпілий впав на підлогу. Про скоєне шкодує, часткового відшкодував шкоду потерпілому та приніс вибачення.
Допитаний потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що у нього та обвинуваченого виник конфлікт біля магазину- бару, під час якого ОСОБА_9 наніс йому удар кулаком у область голови, після чого потерпілий втратив свідомість та прийшов до тями лише через три тижні. Цивільні вимоги підтримав у повному обсязі .
Свідок ОСОБА_10 надав суду наступні свідчення, що у день події вони з ОСОБА_6 перебували біля магазину бару та пили пиво, до нас підійшла подруга ОСОБА_9 потім почала тікати та кричати, що поскаржиться на нас своєму хлопцю. Через деякий час до нас прийшов обвинувачений ОСОБА_9 та наніс удар рукою у голову потерпілому від якого останній впав на підлогу.
Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_10 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.
Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.
Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 121 ч.1 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».
Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:
- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_16 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 , за ст. 121 ч. 1 КК України, як завдання умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_9 за формою вини, ступенем тяжкості вчинив тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому злочину, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України, при вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини, щире каяття, позитивні характеристики з місця мешкання.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.
Відповідно дост. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_9 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, цивільний позов визнав частково, попросив вибачення у потерпілого, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі з іспитовим терміном.
Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленомуст.100 КПК України.

Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_9 у розмірі матерілальної шкоди 23,000, 00гривень, моральної шкоди у розмірі 500 000, 00 гривень, та витрати на правову допомогу, що становлять 20,000,00 суд вважає за необхідне задовольнити позов частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду.
В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпілий зазначив про вартість придбання медичних послуг, препаратів, лікарських засобів, що фактично підтверджено в суді відповідними чеками, на загальну суму 23,000,00 грн, а також висновками вищезазначених судово-медичних експертиз.
Вирішуючи зазначений позов в цій частині суд вважає його документально доведеним, а відтак заявлена до відшкодування спричинена матеріальна шкода підлягає стягненню з обвинуваченого в повному обсязі.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (нем айнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001року № 5).

В обґрунтування заявленої моральної шкоди потерпілий зазначив, що в наслідок події він відчуває душевні страждання, крім того, він втратив фінансову стабільність, залишились борги після тривалого лікування.
Враховуючи вимоги ст.ст.23,1167,1168 ЦК України і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає необхідним частково задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої потерпілоої моральної шкоди, в розмірі 50 000, 00 грн. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілою моральними стражданнями.

Крім того, потерпілим заявлена шкода пов`язана з витратами на надання правової допомиги, у розмірі 20 000, 00 гривень.

Згідно Статті 120 КПК України, витрати на правову допомогу, несе підозрюваний, обвинувачений.

ст.124 КПК України передбачає, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В обґрунтування заявлених цивільних вимог потерпілий зазначив про вартість надання правничої допомоги, кваліфікованим адвокатом, що підтвердив договором про надання правової допомоги, на загальну суму 20,000,00 гривень.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суддя,

Ухвалив:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 , від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на два роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_9 , виконувати покладені на нього обов`язки, а саме:

- за ч. 1 п. 1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції);

- за ч. 1 п. 2 повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи або навчання

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , обрати у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку у законному силу.
Речові докази а саме: паліетеленивий пакет зеленого кольору в якому знаходиться чоловічий одяг, а саме джинсові шорти сигього кольору з білими потертостями з обох боків, 32 розміру фірми «Алкотт» чоловіча майка чорного кольору безрукавка 56 розміру, футболка з коротким рукаовм яорного кольору з переді якої знаходиться надпис білими англійськими літерами «Алтентік гейс Каліфорнія Лосанжелес 1981 01 США 03» , чоловіча спортивна кофта темно синього кольору розміром М. вважати повернутою потерпілому ОСОБА_17 .
Стягнути з засудженого ОСОБА_9 матеріальну шкоду заявлену потерпілим ОСОБА_17 в розмірі 23,000,00 грн.
Стягнути з засудженого ОСОБА_9 моральна шкоду заявлену потерпілим ОСОБА_17 в розмірі 50,000,00 грн.
Стягнути з засудженого ОСОБА_9 витрати повязані на правову допомогу в розмірі 20,000,00 грн.
На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через районний суд протягом 30 діб від дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя
Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1