Провадження № 1-кс/761/550/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року місто Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ГУ Державної фіскальної служби України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000056 від 24.04.2018, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ГУ Державної фіскальної служби України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000056 від 24.04.2018.

В судові засідання 17.12.2020 та 13.01.2020 належним чином викликалась особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 , проте на розгляд скарги вона не з`явилася та клопотання про відкладення розгляду скарги слідчому судді від нього не надійшло.

Слідчий за викликами також в судові засідання не з`явився.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, дійшла висновку про відмову в задоволенні скарги, виходячи з такого.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону всіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Статтею 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких віднесені законність (ст. 9 КПК України), змагальність (ст. 22 КПК України) та диспозитивність (ст. 26 КПК України).

Згідно зі ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України та Кримінального процесуального кодексу.

Так, у силу ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на бездіяльність слідчого, в тому числі, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала таку скаргу.

Наведена норма спрямована на дотримання учасниками кримінального провадження засад змагальності та диспозитивності.

Відповідно до ст. 22 КПК України зміст змагальності у кримінальному провадженні полягає у самостійному обстоюванні сторонами їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів передбаченими КПК засобами.

Диспозитивність, яка визначена ст. 26 КПК України, передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

Слідчий суддя, у свою чергу, відповідно до положення ч. 6 ст. 22 КПК України зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У той же час, принцип змагальності, у силу ст. 22 КПК України, саме на особу, яка звернулася зі скаргою, покладає обов`язок обстоювання її правової позиції, доведення обставин, які вона вважає порушенням відповідних прав, свобод та законних інтересів.

Таким чином, слідчий суддя при вирішенні ініційованого скаржником питання зобов`язаний не лише дослідити надані йому матеріали, але й забезпечити особі право на безпосереднє відстоювання своєї позиції під час розгляду справи.

Неприбуття скаржника до суду унеможливило встановлення всіх обставин, які є необхідними для вирішення скарги по суті заявлених вимог, тобто перешкодило виконанню слідчим суддею покладених на нього обов`язків щодо об`єктивного та всебічного розгляду справи, враховуючи, що доводи скарги в достатній мірі не підтверджені матеріалами, доданими до неї, що не дає правових підстав для задоволення вимог скарги.

Слідчий суддя приймає до уваги приписи статті 306 КПК України щодо обов`язкової участі в судовому засіданні особи, яка подала скаргу, однак зазначене правило не може бути застосовано з огляду постійне неприбуття в судове засідання особи, яка подала скарги та відсутності від неї клопотань про відкладення розгляду справи з обґрунтуванням поважності причин неприбуття, у зв`язку з чим слідчий суддя розцінює поведінку ОСОБА_3 в розумінні принципу диспозитивності як непідтримання ним доводів скарги, враховуючи невиконання нею обов`язку у відстоюванні безпосередньо в судовому засіданні своєї позиції, викладеної у скарзі, у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 9, 22, 26, 303, 304 - 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ГУ Державної фіскальної служби України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000056 від 24.04.2018 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1