КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001573 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Барвіновка Республіки Казахстан, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В змінах до апеляційної скарги прокурор вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року змінити, рішення про застосування ст. 75 КК України щодо ОСОБА_7 викласти в редакції: відповідно до вимог ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на один рік.
У решті вирок суду залишити без змін.

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на один рік, якщо вона протягом визначеного осудом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації в орган з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вироком також вирішене питання щодо речових доказів.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Апелянт зазначає, що суд незаконно звільнив обвинувачену від відбування призначеного покарання з умовою невчинення нею протягом іспитового строку виключно злочинів, в той час як застосоване законодавцем у ч. 3 ст. 75 КК України поняття кримінальне правопорушення є ширшим за злочин, оскільки охоплює також і кримінальні проступки.
Прокурор вказує, що внаслідок такої помилки суду першої інстанції, становище обвинуваченої було незаконно покращено, оскільки замість передбаченої в законі умови застосування звільнення від відбування призначеного покарання невчинення засудженою протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, ОСОБА_7 такою умовою визначено невчинення тільки злочинів.

В змінах до апеляційної скарги прокурор зазначає, що в оскаржуваному вироку суд звільнив обвинувачену від відбування призначеного покарання із умовою, яка непередбачена законом, а саме, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
В той же час, апелянт вказує, що положеннями ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, отже поняття кримінального правопорушення є ширшим ніж злочин.
При цьому прокурор зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання не можна вважати таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, в результаті неправильного застосування судом першої інстанції вимог ст. 75 КК України, оскільки умова не вчинення нових кримінальних правопорушень не стосується виду та міри покарання, а лише визначає умову звільнення від відбування призначеного покарання, тому вирок підлягає зміні, а не скасуванню з ухваленням нового вироку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 02 жовтня 2020 року, в період часу з 15.00 год. до 02.00 год., перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , у квартирі своєї знайомої ОСОБА_9 . Приблизно о 02.00 год., ОСОБА_7 зібралась та вийшла із вказаної квартири щоб пройти до себе додому, та виявила, що в неї знаходиться банківська картка банку «Монобанк», яка належить ОСОБА_9 , пароль до якої їй був відомим.

В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які перебувають на рахунку банківської картки банку «Монобанк», яка належить ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 приблизно о 02.16 год., прибула за адресою: м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 61, до банкомату банку «Укрсиббанк», та розуміючи, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, помістила до банкомату банківську картку банку «Монобанк», яка належить потерпілій ОСОБА_9 , зняла грошові кошти на загальну суму 3120 гривень, які залишила у себе, та в подальшому, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу із змінами та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора із змінами підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 та правильно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій та призначеного покарання ніким не оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Враховуючи те, що прокурором внесені зміни до апеляційної скарги, колегія суддів переглядає провадження з урахуванням цих змін.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Оскаржуючи вирок суду прокурор зазначає, що судом, яким прийнято рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання було застосовано умову такого звільнення, яка не передбачена положеннями ст. 75 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Положеннями ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, відтак поняття кримінального правопорушення є ширшим ніж злочин.
В той же суд прийняв рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за умови, що вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Отже доводи прокурора в частині неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме умови звільнення від відбування призначеного покарання не вчинення протягом іспитового строку нового злочину, що не передбачено законом, колегія суддів вважає слушними.
Наведена невідповідність рішення суду чинній редакції ст. 75 КК України підлягає виправленню судом апеляційної інстанції шляхом зміни вироку в цій частині.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, змінити та рішення суду про застосування ст. 75 КК України викласти в редакції: відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4