ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/4406/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1404/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, холостого, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття основного покарання, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки.
Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покладено на засудженого ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільні позови задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 180000 (сто вісімдесят тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 в якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 200000 (двісті тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 в якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 200000 (двісті тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 , в якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 200000 (двісті тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 , на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника по 1557 гривень 80 копійок щомісячними платежами, починаючи з 05 червня 2018 року і до досягнення дитиною вісімнадцяти років ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника по 1557 гривень 80 копійок щомісячними платежами, починаючі з 05 червня 2018 року, з часу звернення, довічно.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника по 1557 гривень 80 копійок щомісячними платежами, починаючі з 05 червня 2018 року , з часу звернення, довічно.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь НДЕКЦ при ГУ МВСУ в Харківській області суму в розмірі 6864 грн. 96 коп. на користь держави в особі МВС України НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області за проведення експертиз.
Речовий доказ диск Artex DVD+R 4,7 GB|120 MIN x RW з відеозаписом ДТП, яка мала місце 05.06.2018 року за участю водія ОСОБА_8 , залишено у матеріалах справи.
Вказано про скасування арешту, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2018 року, на автомобіль RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_15 , після набрання вироком законної сили.
Речовий доказ - автомобіль RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику тимчасового зберігання автомототранспорту, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107, після набрання вироком законної сили повернути власнику майна, ОСОБА_15 .

Згідно вироку, 5 червня 2018 року, близько 23 години 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому рухався по проспекту Московському у м. Харкові зі сторони вулиці Харківських Дивізій в напрямку проспекту Петра Григоренка у середній смузі для руху зі швидкістю близько 60-70 км/год. Під час руху в районі будинку № 257-А, розташованого по проспекту Московському у місті Харківі, обвинувачений ОСОБА_8 своєчасно не виявив перешкоду у вигляді пішохода ОСОБА_16 , який перетинав проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Внаслідок порушення Правил дорожнього руху України був здійснений наїзд автомобіля RENAULT LAGUNA під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 на пішохода ОСОБА_16 , який за наслідками отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №10-12/1215-с/18 від 13.06.2018 р. причиною смерті ОСОБА_16 стала травма грудної та черевної порожнин з розривами внутрішніх органів та судин, що призвело до гострої крововтрати. Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 відповідно до висновків автотехнічної експертизи №656/18 від 18.06.2018 р. та комплексної експертизи відео-, звукозапису і автотехнічної експертизи №131/747/747/18 від 20.07.2018 р. перебувають у прямому зв`язку з подією та наслідками, що наступили.
Прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та в цій частині постановити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 звільнити від відбування основного покарання на строк 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін. Прокурор посилається на те, що обвинувачений вину визнав, але частково сплатив цивільні позови. Вважає, що призначене судом покарання не є достатнім та не забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 , відмовити їм в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Зазначає, що судом вказано про недоведеність потерпілими сум заявлених позовів і задовольнив їх частково, але недоведеність позовних вимог виключає можливість їх задоволення. В матеріалах відсутній висновок судово-психологічної експертизи потерпілих, який би надав відповідь щодо характеру та обсягу страждань потерпілих. Така експертиза призначалася судом, але саме представник цивільних позивачів та самі потерпілі відмовилися від участі в призначеній експертизі.

Потерпілими не надано жодного доказу участі померлого в житті його батьків та дітей, не надано жодної характеристики з місця його проживання, з місця роботи. Вказує на поведінку потерпілих перед судовими засідання та під час. Не надано доказів участі ОСОБА_16 в утриманні батьків і неповнолітньої дитини, який ніде не працював.

Доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, але й обставини, за яких особи перебували на утриманні померлого і потребували його допомоги. Потерпілими цього не доведено. Вказує, що ОСОБА_16 несподівано з`явився перед автомобілем, був в стані сильного алкогольного сп`яніння, вів себе неадекватно, намагаючись перейти дорогу в недозволеному місці в темний час доби.

Судом не було досліджено майновий стан обвинуваченого, зазначає, що офіційно не працює, сплачує аліменти на неповнолітню дитину, на утриманні має матір пенсійного віку, яка має статус дитини війни, з якою разом проживають.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти апеляційних вимог прокурора та підтримав свої апеляційні вимоги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, щодо апеляційної скарги обвинуваченого поклався на розсуд суду, думку потерпілої, її представника, законного представника потерпілої ОСОБА_14 , які заперечували проти апеляційних вимог обвинуваченого та підтримали апеляційні вимоги прокурора , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду щодо фактичних обставин справи, винуватості обвинуваченого, кваліфікації його дій в апеляційних скаргах не заперечуються, у зв`язку із чим відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Судом встановлено, що обставинами, які пом`якшують покарання, є часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_9 , а також віктимну поведінку потерпілого, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та переходив проїзну частину в недозволеному місці. Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Обвинувачений раніш не судимий, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем мешкання характеризується позитивно.
Судом першої інстанції прийнято до уваги досудову доповідь про обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно якої останній має низький рівень вчинення кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1, ч. 2 п. 2 КК України, а також призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Прокурор в апеляційній скарзі як на підставу для збільшення іспитового строку та строку позбавлення права керування транспортними засобами посилається на дані, що характеризують особу обвинуваченого, які вже були враховані судом першої інстанції. Зазначає, що обвинувачений лише частково сплатив цивільні позови. Проте вказана обставина не може бути самостійною та безумовною підставою для задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення. Крім того, прокурор зазначає, що внаслідок дій ОСОБА_8 спричинено смерть потерпілого. Однак, судом поряд із цим було встановлено, що мала місце віктимна поведінка самого потерпілого, який в стані сильного алкогольного сп`яніння переходив проїзну частину в недозволеному місці. Апеляційні доводи прокурора мають явно формальний характер, оскільки сторона обвинувачення не просить призначити реальну міру покарання, а лише просить збільшити іспитовий строк на один рік та строк додаткового покарання на два роки, що за своєю правовою природою належить до судової дискреції, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зазначене було враховано судом першої інстанції, інших підстав для збільшення визначених судом строків в апеляційній скарзі прокурора не наведено.
Щодо апеляційних доводів обвинуваченого про необхідність скасування вироку в частині моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує на те, що право на відшкодування моральної шкоди не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативного обов`язку компенсації. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Крім того, відповідно до встановлених судом обставин, які ніким не оспорюються, ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, та його дії з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. Відповідно до наданих суду характеристик про загиблого від його родичів та знайомих ОСОБА_16 завжди допомагав батькам та своїм дітям, підтримував з ними зв`язки. Таким чином, враховуючи зміст цивільного позову позивачами обгрунтовано необхідність відшкодування моральної шкоди, вказано, що вони внаслідок втрати сина та батька відчувають душевні страждання, у зв`язку із чим висновок суду про необхідність стягнення моральної шкоди з обвинуваченого є вмотивованим. Колегія суддів погоджується з твердженнями суду першої інстанції про те, що заявлені потерпілими суми, тобто 10 000 000 гривень моральної шкоди на кожного, не доведені, є об`єктивно завищеними та не відповідають вимогам розумності і справедливості.
Натомість апеляційний суд вважає необхідним зменшити розмір морального відшкодування на кожного потерпілого, визначений судом. Колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне правопорушення вчинене з необережності, потерпілий в стані сильного алкогольного сп`яніння переходив проїзну частину в недозволеному місці, обвинувачений, як зазначено в апеляційній скарзі та не спростовано в судовому засіданні, офіційно не працевлаштований, сплачує аліменти на неповнолітню дитину, утримує матір пенсійного віку, з якою і проживає, в добровільному порядку сплатив 20 000 гривень, слід врахувати також кількість потерпілих, що зумовлює збільшення витрат обвинуваченого на відшкодування, у зв`язку із чим на переконання апеляційного суду розмір відшкодування моральної шкоди необхідно зменшити до 150 000 гривень на кожного потерпілого, у зв`язку із чим вирок суду в цій частині підлягає зміні.
Наявність чи відсутність висновку судово-психологічної експертизи не є визначальним для суду при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки для цього встановлені достатні підстави і зміст характеристик, складених щодо загиблого та його відносин з батьками і дітьми, ступінь його участі в їх житті не спростований. Відмова потерпілих від участі в призначеній експертизі лише вказує на відсутність обгрунтованих підстав для задоволення їх цивільного позову в тому розмірі, який був ними вказаний, а саме щодо відшкодування по 10 000 000 гривень кожному потерпілому. Обвинувачений також зазначає, що потерпілими не доведено, що вони перебували на утриманні померлого та потребували матеріальної допомоги. Однак, враховуючи, що вирок суду оскаржується обвинуваченим тільки в частині вирішення питання про стягнення моральної шкоди, встановлення вказаних ОСОБА_8 обставин не є вирішальним для визначення підстав та розміру відшкодування моральної шкоди.
За наведених обставин апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню шляхом зменшення суми відшкодування моральної шкоди на кожного потерпілого до 150 000 гривень, що з урахуванням обставин ДТП відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 408, 418 КПК України, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково. Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 змінити.
Зменшити розмір моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 по 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень на користь кожного з них.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: