Справа № 624/843/20
провадження № 1-кп/624/13/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кегичівка, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мажарка, Кегичівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, інвалідності немаючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 04.12.2019 Кегичівським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, зі звільненням відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 2) 10.11.2020 Кегичівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
- обвинувачення - прокурора Кегичівського відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 ,
- захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 03 жовтня 2020 року, близько 01:00 години, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, грубо порушуючи громадський порядок, з хуліганських мотивів, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, почав безпричинно висловлювати в сторону потерпілої ОСОБА_5 нецензурну лайку та погрожувати фізичною розправою, не реагуючи на зауваження потерпілої та її прохання припинити ображати її. В цей час донька потерпілої ОСОБА_6 , почала намагатися заспокоїти ОСОБА_3 , проте той почав погрожувати їй фізичною розправою, в цей час потерпіла ОСОБА_5 виштовхнула ОСОБА_3 з коридору будинку та зачинила вхідні двері. ОСОБА_3 , продовжуючи грубо порушувати громадський порядок з хуліганських мотивів, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, умисно, взяв палицю та розбив електролічильник, який перебував на будинку потерпілої, після чого пішов у невідомому напрямку.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винним себе визнав повністю, пояснив, що дійсно вчинив інкримінований йому кримінальний проступок при вищезазначених обставинах, а саме зазначив, що він 03.10.2020 близько 01-00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку АДРЕСА_2 та почав висловлюватися на адресу потерпілої ОСОБА_5 нецензурною лайкою, на зауваження потерпілої та її прохання припинити ображати її, не реагував. В цей час донька потерпілої ОСОБА_6 , почала намагатися заспокоїти його, виштовхнула його з коридору будинку та зачинила вхідні двері. Він, продовжуючи грубо порушувати громадський порядок з хуліганських мотивів, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, умисно, взяв палицю та розбив електролічильник, який перебував на будинку потерпілої, після чого пішов у невідомому напрямку. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Також визнав цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 .
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути кримінальне провадження без її участі. Претензій до обвинуваченого не має, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Визнавальні свідчення обвинуваченого суд вважає правильними та достовірними, а також такими, що відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки вони надані послідовно, несуперечливо та кладе в основу обвинувального вироку.

Зважаючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого.
Таким чином, суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведеною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до кримінального проступку.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, судимість не знята та не погашена, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується формально, як такий що неодружений, ніде не працює, комісіями ради не розглядався.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття.
Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому суд визнає рецидив злочинів та вчинення кримінального проступку в стані алкогольного сп`яніння.

Суд приходить до висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального проступку, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.
Із врахуванням ступеня тяжкості кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який офіційно не працевлаштований, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, обставин скоєння кримінального проступку та відношення до скоєного, визнання цивільного позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення покарання у виді штрафу, арешту та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, про що просив і прокурор. Це покарання сприятиме виправленню обвинуваченого, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.
При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 10.11.2020 засуджений за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі.
Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України до постановлення вироку Кегичівським районним судом Харківської області від 10.11.2020, в зв`язку з чим при визначенні покарання обвинуваченому суд застосовує правила ч. 4 ст. 70 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в розмірі 620,80 грн., моральної шкоди - 4000 грн.
Розглядаючи цивільний позов потерпілої, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно ч. 5,7 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.
Судовим розглядом доведено, що вчиненим кримінальним правопорушенням обвинувачений спричинив матеріальну шкоду потерпілій у обсязі, зазначеному у цивільному позові, у зв`язку з чим позов в частині стягнення заподіяних матеріальних збитків підлягає задоволенню в повному обсязі, так як позовна вимога знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні.
Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000,00 гривень, то суд задовольняє його частково, виходячи з наступного.
У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у спричиненні фізичного болю та страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду від 25.05.2001), згідно якого у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, у вказаній Постанові, в п. 9 звернуто увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд, визначаючи розмір її відшкодування, поряд з характером і обсягом моральних страждань, які зазнала потерпіла в результаті хуліганський дій, виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості, і задовольняє позов в цій частині частково, а саме в сумі 2000 грн, яка виходячи з вимог ст. 23 ЦК України, має бути відшкодована одноразово в грошовому вираженні.

Запобіжний захід обвинуваченому під час досудового розслідування не обирався.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_3 винним в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох років) обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначати ОСОБА_3 покарання шляхом поглинення більш суворим покаранням за вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 10 листопада 2020 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі менш суворого призначеного за цим вироком.
Остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з дня винесення вироку.
Зарахувати у строк покарання частково відбуте покарання за вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 10 листопада 2020 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 завдану матеріальну шкоду у сумі 620 (шістсот двадцять) грн 80 коп та моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) грн.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1