КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
11лютого2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
за участі:
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_5
В С ТА Н О В И Л А
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2021 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , строком на 60 днів, до 19 березня 2021 року включно.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2021 скасувати і постановити нову ухвалу, якою не застосовувати запобіжний захід до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а у разі, якщо суд дійде висновку про необхідність обрання запобіжного заходу, обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який вони будуть відбувати за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали при тримання під вартою, натомість прокурор взагалі не подавав до суду письмового клопотання про продовження строку обрання до обвинувачених запобіжного заходу, а усно заявив його безпосередньо у судовому засіданні. Крім цього, жодного доказу на підтвердження, того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та здійснювати вплив на потерпілого, який на даній стадії судового розгляду ще не допитаний, що утримання обвинувачених під вартою буде запобігати перешкоджанню встановленню істини по справі, ні прокурор, ні суд не навели, посилаючись лише на загальні твердження "може". Також, апелянт зазначає, що відповідно до практики ЄСПЛ цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов?язків, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою.
Заслухавши доповідь судді, заслухавши доводи сторони захисту, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, яке надійшло з Подільського районного суду м. Києва разом з апеляційною скаргою захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.
Прокурор не заявляв клопотання про участь в судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги сторони захисту.
На запитання суду, захисники відмовилися від власного клопотання про доставку в судове засідання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і просили розглядати апеляційну скаргу без їх участі. Відмова від даного клопотання, виходячи з принципу диспозитивності передбаченого ч. 1 ст. 26 КПК України була прийнята судом і що в подальшому не перешкоджало розгляд апеляційної скарги існуючим складом суду.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2021 обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 березня 2021 року включно.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що беручи до уваги конкретні обставини справи, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинувачених перебуваючи на волі переховуватись від суду та здійснювати вплив на потерпілого, який на даній стадії судового розгляду, ще не допитаний по даному кримінальному провадженні. Також суд взяв до уваги, що тримання під вартою є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, постала перед компетентними органами.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, зважаючи на наступне.
Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, перевіркою доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Беручи до уваги конкретні обставини справи, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинувачених перебуваючи на волі переховуватись від суду та здійснювати вплив на потерпілого, який на даній стадії судового розгляду, ще не допитаний по даному кримінальному провадженні. Також суд взяв до уваги, що тримання під вартою є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, постала перед компетентними органами, то підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.
Стосовно доводів захисника про те, що прокурор мав звернутися до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не пізніше 10 днів до закінчення строку тримання під вартою за попередньою ухвалою, то суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи неспроможними. В матеріалах контрольного провадження наданих Подільським районним судом м. Києва дійсно відсутнє письмове клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, однак з ухвали Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2021 року достатньо вбачається, що прокурор у судовому засіданні оголосив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
Стосовно доводів апеляційної скарги, про відсутність обґрунтування ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Суд апеляційної інстанції вважає, що прокурором в ході судового розгляду повністю доведені ризики передбачені ст. 177 КПК України.
Доводи апеляційної скарги стосовно застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України", зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування
презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої
свободи. Отже, враховуючи обставини вчинення правопорушення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суспільний інтерес у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинувачених.
Окрім того, не останнє значення в даному випадку має той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не мають власного житла, що не заперечували захисники в судовому засіданні, а адреса, на яку посилалася сторона захисту, то цей будинок також ані фактично, ані юридично ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не належить .
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, дані про особу обвинувачених.
Підстав для застосування судом до обвинувачених більш м?якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як про те просить апелянт, колегія суддів, з огляду на вищевикладені мотиви, також не вбачає.
За таких обставин, оскільки доводи поданої апеляційної скарги в ході їх розгляду в апеляційному порядку свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 177, 199, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2021 якою клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк тримання під вартою до 19.03.2021, ? залишити без змін.
Ухвала є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3