Справа № 464/6826/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/566/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 в ДУ ЛУВП №19 продовжено на 60 днів, а саме, до 10 липня 2021 року включно, без визначення розміру застави.

Згідно ухвали судді, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України. У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки провадження до 21 травня 2021 року не буде завершено, що зумовлено оголошенням перерви в судовому засіданні, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Не погоджуючись з ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в які й просить ухвалу скасувати, обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою та не законною.

Зазначає, що в судовому засіданні було допитано ряд свідків які вказали, що він не причетний до даного кримінального провадження, також вони повідомили, що на них здійснювався тиск у зв`язку з чим вони зверталися в ДБР.

Звертає увагу, що прокурор не викликає ряд свідків, чим свідомо затягує розгляд справи.

Повідомляє, що він має постійне місце проживання в м. Львові, роботу, міцні соціальні зв`язки, переховуватися від суду не збирається.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника які підтримали доводи апеляційної скарги, виступ прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Так з матеріалів виділеного провадження вбачається, що на розгляді Сихівського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0001516 від 30 листопада 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2021 року, без визначення розміру застави, 23 березня 2021 року строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено до 21 травня 2021року, без визначення розміру застави, однак, до вказаного часу кримінальне провадження не буде завершено, що зумовлено оголошенням перерви в судовому засіданні для виклику свідків, 12 травня 2021 року за клопотанням прокурора було продовжено термін дії запобіжного заходу ОСОБА_7 до 10 липня 2021 року.

Під час розгляду клопотання судом першої інстанції встановлено, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачена відповідальність від семи до десяти років, а особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, перебував у розшуку у кримінальному провадженні про обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, не одружений, не працює, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, за зареєстрованим місцем проживання не проживає, а фактичне місце проживання до затримання є фактичне місце проживання свідків у даному кримінальному провадженні, допит одного із яких не завершено в суді першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції враховано вимоги ст. 178 КПК України, а також необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі яких місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків та затягує розгляд справи є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченої під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, твердження обвинуваченого про те, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, роботу у м. Львові не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Аргументи апелянта про те, що в судовому засіданні було допитано ряд свідків які вказали, що він не причетний до даного кримінального провадження, також вони повідомили, що на них здійснювався тиск у зв`язку з чим вони зверталися в ДБР не беруться до уваги оскільки, зазначені обставини підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4