Провадження № 11-кп/811/372/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , у зв`язку з його безпідставністю.

Не погоджуючись із даною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що у нього 12 заохочень, 3 стягнення погашені, добросовісно працює в промзоні, а також по благоустрою установи, охайно одягнений та привітний з працівниками установи.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка заперечила проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч.3 ст.81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.
За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду. При цьому воно можливе лише у випадку доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та з врахуванням особи засудженого, його поведінки за весь час відбуття покарання, обставин та наслідків вчиненого злочину.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2«Про умовно-достроковезвільнення відвідбування покаранняі замінуне відбутоїчастини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.
Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.
Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.
Згідно з матеріалами подання, ОСОБА_6 10 жовтня 2011 року Городоцьким районним судом Львівської області засуджений за ч.1 ст.115, ст.71 КК України до 12 років 6 місяців позбавлення волі.
До Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» прибув 22 березня 2012 року. По прибуттю в установу працевлаштований не був. Приймав активну участь у роботах з благоустрою установи, залучався до проведення ремонтних робіт приміщень відділення СПС. На даний час працевлаштований у виробничій майстерні на підприємстві установи.
За час відбуття покарання в установі тричі порушував режим утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи дванадцять разів заохочувався.
Дослідивши характеристику засудженого ОСОБА_6 , зокрема те, що він неодноразово судимий, його поведінку за весь час відбування покарання, колегія суддів апеляційного суду погоджується із рішенням суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою протягом усього часу відбування покарання не довів становлення його на шлях виправлення, тобто прагнення до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися і в умовах перебування на волі.
Щодо покликань засудженого про те, що він не порушує встановлений порядок відбування покарання, 12 разів заохочувався, а застосовані до нього три стягнення погашені, то такі не заслуговують на увагу, адже належне дотримання умов відбування покарання в колонії є обов`язком засудженого, відтак таке не може бути безумовним свідченням виправлення особи.
Наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини та дані колегія суддів не вбачає підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вірного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.
Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4