КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/394/2021 Категорія КК: ч. 1 ст. 122 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0009101 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Томаківка, Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні дитину 2018 р.н., офіційно не працюючого, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

за участю прокурора: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

представника потерпілого: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн.
Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Як зазначено у вироку, 22 червня 2015 року, приблизно о 12 годині 45 хвилин, ОСОБА_8 перебував біля третього під`їзду по пр-ту Возз`єднання, 1-А, у місті Києві, де чекав свою знайому ОСОБА_11 , яка в цей час, приїхала за вищезазначеною адресою зі своїм знайомим ОСОБА_6 на автомобілі марки «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_1 . У подальшому, ОСОБА_12 вийшла із зазначеного автомобіля та попрямувала до ОСОБА_8 , у ході спілкування з яким, виник словесний конфлікт. Помітивши, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_6 вийшов із власного автомобіля, підійшов до ОСОБА_8 та умисно наніс йому удар кулаком правої руки в область обличчя (голови). У подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 залишили місце події, а потерпілий ОСОБА_8 направився до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що за адресою: м. Київ. вул. Червоноткацька, 2, звідки був доставлений в КМКЛШМД, що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де від госпіталізації відмовився.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1799 від 14.07.2015 року: у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці лівого суглобового відростка зі зміщенням уламків. Дане тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження, звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі пункту 3 частини 1 статті 49 КК України, залишивши цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_8 у даній кримінальній справі без розгляду.

Вважає, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам закону щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення , є таким , що ухвалений на підставі неповно з`ясованих фактичних обставин справи.

В обґрунтування зазначених вимог, адвокат ОСОБА_7 зазначає, що після проведення слідчого експерименту слідчий ініціював проведення ще однієї судово-медичної експертизи та конкретизував судово-медичному експерту завдання , які безпосередньо переплітаються із попереднім висновком СМЕ № 1799. Наступний висновок СМЕ № 1961/Е від 19.10.2015 року , який склав судово-медичний експерт ОСОБА_13 - не підтвердив причинно - наслідкового зав`язку між нанесеними тілесними ушкодженнями ОСОБА_8 та наслідками, що настали , у зв`язку із відсутністю медичних даних та невідповідністю обставинам , зазначених у слідчому експерименті, а тому з огляду на викладене, враховуючи висновки СМЕ № 1799 від 14.07.2015 року та № 1961/Е від 19.10.2015 року, вбачається недоведеність причинного зв`язку між діями ОСОБА_6 та наслідками таких його дій для потерпілого ОСОБА_8 , як зазначає адвокат ОСОБА_7 судом першої інстанції досліджувалися ці два висновки в ході судового розгляду , і суд вбачав явні протиріччя у даних судово-медичних документах ( письмових доказах) , проте не поставився до них критично та відмовив у задоволенні клопотання захисника про залучення до участі у справі вказаних судово-медичних експертів як фахівців - спеціалістів у галузі судово-медичної експертизи для дачі відповідей на нагальні питання , що виникли у ході проведення судової експертизи, а тому на думку адвоката ОСОБА_7 , ці обставини свідчать про неповноту та не об`єктивність судового розгляду справи судом першої інстанції , оскільки явне протиріччя у висновках СМЕ ставить під сумнів і саму кваліфікацію діяння, інкримінованого засудженому ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в частині цивільного позову , пред`явленого потерпілим у ході судового розгляду та його часткового задоволення , зазначає, що судом не наведено жодних підстав, які б давали можливість задовольнити моральну шкоду потерпілому у розмірі 100 000 гривень, оскільки потерпілий ОСОБА_8 не ототожнює фізичні страждання із спричиненим фізичним болем, не підтверджує тривалість ні фізичного болю, ні фізичних страждань письмовими медичними документами, виписками із історії хвороби лікаря психіатра чи спеціаліста - психолога , що зумовлює виникнення у позивача , як потерпілого по справі упередженої оцінки своїх понесених страждань, а тому адвокат ОСОБА_7 вважає визначену судом моральну шкоду, яка підлягає стягненню із ОСОБА_6 незаконною.

Крім того, в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 22 червня 2015 року , тобто з моменту вчинення підсудним даного кримінального правопорушення та до набрання вироком, суду законної сили сплинуло п`ять повних років , що дає підстави у відповідності до норм статті 49 КК України застосувати до підсудного процедуру звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, вчиненого ним кримінального правопорушення , яке відповідно до норм статті 12 КК України, вважається злочином середньої тяжкості.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 змінити та повністю задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 521.059.00 грн.

В обґрунтування зазначених вимог потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що з врахуванням визнання суми матеріальної шкоди 3300,00 грн. та моральної в розмірі 100.000

гривень, суд мав би стягнути з ОСОБА_6 на його користь 103300,00 грн., проте дана сума не була стягнута.

Крім того, в апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині матеріальної шкоди він посилається на висновки, що містяться в матеріалах справи та вказує на те, що йому спричинено тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеня тяжкості, що потягло за собою потребу відновлення стану здоров`я за спеціальним планом. Так, відповідно до плану лікування МБВ- Ш116-0019 від 12.11.2016 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 172 263,00 грн.; Плану лікування МОВ- від 12.11.2016 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 16 985,00 грн.: Плану лікування МОВ- від 12.11.2016 р., розробленого медичним центром «Люмі- Дент», вартість лікування становить 19 475,00 грн.; Плану лікування МОВ-1211 16-0023 від 12.11.2019 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 42 325,00 грн.; Плану лікування МОВ- від 12.11.2016 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 105 435,00 грн.; Плану лікування МОВНІ 116-0025 від 12.11.2016 р., розробленого медичним центром «Люмі-Дент», вартість лікування становить 157 676,00 грн. та вказує на те, що вказані суми ним фактично не понесені, а є орієнтовними із зазначенням вартості лікування.

В апеляційній скарзі потерпілий також зазначає, що відсутність печатки на Планах лікування не є обов`язковою вимогою, оскільки дані документи не є бухгалтерськими (фінансовими) документами, оскільки не підтверджують обіг коштів, а орієнтують замовника на можливі витрати в разі прийняття рішення на проведення лікування-відновлення стану здоров`я, а тому на думку ОСОБА_8 відсутність підпису лікаря, скріпленого печаткою не є підставою для відхилення даних документів.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши провадження в межах підтриманої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану ними апеляційну скаргу лише в частині закриття провадження, від решти апеляційних вимог відмовилися та просили звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подану ними апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, прокурора ОСОБА_9 , який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого - підлягає задоволенню, а вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України скасуванню з закриттям кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;
3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину;
4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;
5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Виходячи з положень ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, віднесений кримінальним законом до нетяжкого злочину, санкцією ч.1 ст. 122 КК України передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Кримінальне провадження не містить доказів та не встановлено обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених ч. 3, ч. 5 ст. 49 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від слідства або суду чи вчинив новий злочин в період з 22 червня 2015 року, тобто з моменту вчинення злочину, по даний час.

Як встановлено ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо кримінального правопорушення, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, а саме з обвинувального акта, подія кримінального правопорушення мала місце 22 червня 2015 року (т.1 а.с. 2-5 ) та з урахуванням відсутності обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що на даний час сплинув передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим суд, за наявності згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстав, визначених ст. 49 КК України, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що вирок суду першої інстанції слід скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити, оскільки, до вступу вироку в закону силу закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності та відповідно до вимог, передбачених ст. 417 КПК України, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, а саме наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд апеляційної інстанції скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього.
Оскільки звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України не вимагає виконання судом вимог ст.368 КПК України, та з урахуванням положень ст.417 КПК України про скасування обвинувального вироку, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без розгляду, так як відповідно до ст.129 КПК України, вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, передбачене лише у випадках ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування заходів медичного або виховного характеру, що не позбавляє потерпілого права пред`явити позов в порядку цивільного судочинства, відповідно до ч.7 ст.128 КПК України.

Керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити, вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 11 червня 2020 року у кримінальному провадженні №0009101 щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, в зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена на протязі трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

_________________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4