Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/529/21 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 185КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000176 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Новоукраїнка Кіровоградської області, громадянка України, з середньою освітою, непрацююча, неодружена, мешканка АДРЕСА_1 , судимої 29 березня 2018 року вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 року,
засуджена за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 29 березня 2018 року Маловисківського районного суду Кіровоградської області, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання в 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
Строк відбування рахується з 21 квітня 2021 року, взято засуджену під варту в залі суду першої інстанції.
Обвинуваченій ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, обрано запобіжний захід тримання під вартою.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинена повторно, за таких обставин:
18 листопада 2020 року близько 17.00 обвинувачена ОСОБА_7 перебувала в гостях у громадянина ОСОБА_8 у будинку по АДРЕСА_1 .
Разом з обвинуваченою в будинку перебувала потерпіла ОСОБА_9 .
Обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скоїла таємне викрадення мобільного телефону марки "Xiaomi Redmi Note 5 3/32", рожевого кольору, вартістю 2500 гривень, який належав потерпілій ОСОБА_9 .
В подальшому, з викраденим майном зникла з місця скоєння злочину, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди в сумі 2500 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить змінити вирок районного суду, пом`якшити покарання скоротивши термін відбуття покарання.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у неї наявні обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.
Також апелянт просить врахувати, що кримінальне правопорушення вчинене в стані прогресуючої ревнощі.
Крім того, апелянт зазначає про те, що у неї є дочка, яка потребує її догляду, оскільки у неї перехідний підлітковий період.
Разом з тим, апелянт зазначає про те, що у неї є мати, яка також потребує її постійного догляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинувачену ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,оскільки вона в суді першої інстанції визнала повністю свою вину в скоєнні злочину і показала, що насправді з ревнощів до свого чоловіка скоїла таємне викрадення мобільного телефону у потерпілої ОСОБА_9 .
Дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчинена повторно.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відносяться до категорії нетяжких злочинів, обставини вчинення,розмір заподіяних збитків, особу винуватої, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, характеризується негативно, не працює, скоїла злочин під час іспитового строку за попереднім вироком, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Також суд першої інстанції правильно застосував вимоги ст. 71 КК України, оскілки ОСОБА_7 вчинила злочин під час іспитового строку за вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2018 року.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про призначення їй більш м`якого покарання з підстав наявності дитини, матері, збігу життєвих обставин колегією суддів не можуть бути враховані, оскільки вона раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, характеризується негативно, не працює, скоїла злочин під час іспитового строку за попереднім вироком в стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується доводів ОСОБА_7 про призначення покарання не пов`язане з позбавленням волі, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» № 7 від 24.10.2003 року у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 надавався шанс на виправлення шляхом призначення їй покарання за попереднім вироком із застосуванням іспитового строку, про те остання вчинила новий злочин під час іспитового строку за попереднім вироком колегія судді залишає без задоволення доводи ОСОБА_7 про призначення покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Що стосується доводів ОСОБА_7 про призначення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, необхідно зазначити наступне.
Кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положень ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На думку колегії суддів щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, наявність дитини, матері не є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, до тож враховуючи, що за попереднім вироком обвинувачені призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

А тому колегія судді не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України оскільки останній раніше судима, однак на шлях виправлення не стала, крім того суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України мінімальне покарання передбачене санкцією статті закону та приєднав лише незначну частину покарання за попереднім вироком. .

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ступінь її небезпечності для суспільства, а також наявності пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення, як самою обвинуваченою, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченої про призначення більш м`якого покарання не можуть бути задоволеними, як безпідставні. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції обвинувачена наполягає на призначенні більш м`якого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення її копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4