Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6323/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі судове провадження №274/6323/20 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2021 року, залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що на даний час відсутні достатні дані, що засуджений вже довів своє виправлення і його звільнення не призведе до появи небезпеки суспільству чи окремим громадянам.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та просить її скасувати, задовольнити його заяву про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України. При цьому, звертає увагу на те, що він має 8 заохочень, жодного стягнення та працює в виправній колонії. Суд першої інстанції належними чином не врахував його характеристики, як і не врахував те, що він лікувався, однак, навіть в цей період працював. Звертає увагу, що виплатив всю шкоду від ним вчиненого, яка була визначена вироком суду. Зазначає, що має дружину та неповнолітню дитину, які потребують його допомоги, до яких він збирається повернутись після звільнення. Наголошує, що визнав свою вину у вчиненому, зробив належні висновки для себе, тому є всі підстави стверджувати про його виправлення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи засудженого в підтримку своїх апеляційний вимог, позицію прокурора, який просив оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження №274/6323/20, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З ухвали убачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Так, відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно зазначив, що засуджений ОСОБА_7 на теперішній час хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що вищенаведене свідчить про недостатню готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.

Дослідженням матеріалів судового провадження №274/6323/20 встановлено (а.п.23), що ОСОБА_7 засуджений вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова ві 04 березня 2016 року за ст.ст.153 ч.2, 187 ч.2, 70 ч. 1 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ особистого майна. Зараховано в строк позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 01.09.15 до 04.03.16.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23.05.16 зараховано в строк позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 05.03.16 до 23.05.16.
Початок строку відбування основного покарання - 01.09.15, кінець строку - 10.12.21.
Як вбачається характеристики наданої ДУ «Райківська ВК (№73)» (а.п.23), ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий. В місцях позбавлення волі знаходиться з 03.09.2015. Під час утримання в державній установі «Слідчому ізоляторі» м.Чернігова встановлений порядок відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень та заохочень не мав.

З 06.06.2019 відбував міру кримінального покарання в державній установі «Райківська виправна колонія (№73)». За час відбування покарання характеризувався позитивно, вимог режиму утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочувався 6 разів правами начальника колонії.

З 16.06.2019 відбував міру кримінального покарання в державній установі «Покровська виправна колонія (№17)». За час відбування покарання характеризувався позитивно, вимог режиму тримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочувався 2 рази правами начальника колонії.

З 08.07.2020 відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Райківська виправна колонія (№73)». За час відбування покарання характеризується посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не втягувався. Заохочень не має.

На даний час на виробництві установи не працевлаштований, ставлення до суспільно-корисної праці байдуже. Ініціативи не проявляє. У відношенні до представників адміністрації колонії тактовний, передбачені законом вимоги персоналу установи виконує тільки під контролем. Поведінка пристосувальницька. Спальне місце та при ліжкову тумбочку не завжди утримує у чистоті і порядку. Зовнішній вигляд не завжди охайний. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконані. Намагається не допускати порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до статті 123 Кримінально - виконавчого кодексу України бере участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», по якій займається формально. Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом листування. Вину у скоєному злочині визнав повністю. Позову за виконавчим листом не має. На профілактичному обліку установи не перебуває.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_7 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, на думку апеляційного суду, наявність у засудженого низки заохочень (хоча за останнім місцем відбуття покарання ДУ «Райківська виправна колонія (№73)» заохочень не мав, характеризується виключно посередньо, останнє заохочення мав більше року тому 17.01.2020, а.п.25-26), його працевлаштування, як і виконання роботи під час хвороби, однак, що не підтверджено матеріалами провадження, наявність сім`ї, в даному випадку, переконливо не доводять факт виправлення останнього, як і не беззаперечними підставим для умовно-дострокового звільнення останнього.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2021 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :