Справа № 463/274/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/147/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 23 грудня 2020 року,

з участю заявника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

цією ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого слідчого відділу (Відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 00000709 від 12 серпня 2019 року.
Своє рішення суд першої інстанції мотивує тим, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження №00000709 відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є належним чином мотивована та обґрунтована, і оскільки підстав стверджувати, що в ході нового розслідування можуть бути встановлені дані для висновку про наявність в описаних заявником обставинах складу кримінального правопорушення немає, тому слідчий суддя не вбачав підстав для задоволення скарги ОСОБА_6 .

При цьому, слідчий суддя беручи до уваги те, що ст. 375 КК України 11 грудня 2020 року втратила чинність, прийшов до висновку, що скасування постанови про закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України призведе до необґрунтованого кримінального переслідування особи, прав та інтересів якої вказана постанова безпосередньо стосується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 покликається на те, що слідчий суддя не досліджував у справі наявність відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 375, ч.3 ст. 382 КК України, факт невнесення цих відомостей та проведення досудового розслідування за цими відомостями, факт відмови слідчого вчинити обов`язкові розслідуванні дії допит потерпілого ОСОБА_6 , допит судді ОСОБА_8 , не провів дослідження записів перемов між суддею ОСОБА_9 та суддею ОСОБА_8 з прокурорами, тобто слідчим суддею проігноровано вимоги ст. 372 КПК України. Зазначає, що заява про відвід судді ОСОБА_9 не була належно дослідженою, як і не було досліджено інші матеріали судового розгляду.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постанову слідчого Першого слідчого відділу (Відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження №0000709 від 12 серпня 2019 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Положеннями ч.1 ст.303 КПК України встановлено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та вичерпний перелік кола осіб, які можуть звернутись з такими скаргами до слідчого судді.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається з матеріалів справи слідчим Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 12 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудового розслідування №00000709 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України на підставі заяви ОСОБА_6 від 12 січня 2019 року № 11 про те, що суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 за результатами судового розгляду заяви ОСОБА_6 (справа № 463/3038/18, провадження № 1-кс/463/907/18) про відвід слідчого судді ОСОБА_9 від розгляду кримінального провадження № 463/3038/18, провадження № 1-кс/463/907/18, постановив неправосудну ухвалу, відповідно до якої відмовлено у задоволені заяви.

14 листопада 2019 року постановою слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 було відмовлено ОСОБА_6 у визнані його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000709.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 викликався до органу досудового розслідування для допиту, в якості свідка, повісткою, однак останній на виклик не з`явився, подавши клопотання про відкладення його допиту.

Тому на думку апеляційного суду, слідчий Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 ніяким чином не порушив права ОСОБА_6 , а допит такого не відбувся виключно внаслідок його пасивної процесуальної поведінки.

29 листопада 2019 року постановою слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 кримінальне провадження № 0000709 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Скаржник ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 0000709 від 12 серпня 2019 року, мотивувавши тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки слідчий не допитав його у якості потерпілого.

Обґрунтовуючи своє рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 слідчий суддя, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про те, що у справі відсутні обставини, які б належали до перевірки шляхом вчинення інших перевірочних дій, ніж ті, що проведені у справі, крім того, заявник у скарзі не зазначає жодної слідчої дії, яку б належало провести під час досудового розслідування і яким чином це могло вплинути на правильність висновків про закриття кримінального провадження, а самі заяви ОСОБА_6 про злочин зводяться до незгоди з постановленими слідчими суддями ухвалами.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюється, не є злочином.

При цьому, на думку колегії суддів, слідчий суддя розглядаючи скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого слідчого відділу (Відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження, належним чином перевірив матеріали справи, мотиви закриття кримінального провадження та прийшов до вірного висновку про те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є належним чином мотивована та обґрунтована.

Крім цього, 11 червня 2020 року рішенням Конституційного суду України у справі № № 7-р/202 за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України було прийнято рішення, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 Кримінального кодексу України, та стаття 375 Кримінального кодексу України, яка визнана неконституційною, втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином 11 грудня 2020 року стаття 375 Кримінального кодексу України втратила чинність.

У своєму рішенні Конституційний Суд України виходив із того, що в ст. 375 КК України не встановлено критеріїв, за якими можна визначити, який вирок, рішення, ухвала або постанова судді (суддів) є "неправосудними", а також не розкрито змісту сполучення слів "завідомо неправосудний", що уможливлює неоднозначне розуміння складу злочину, кваліфікацію якого здійснено за цією нормою.

Формулювання диспозиції ст. 375 КК України допускає можливість зловживання нею при вчиненні органами досудового розслідування дій, що мають наслідком притягнення до кримінальної відповідальності судді лише за факт постановлення ним судового рішення, яке, за суб`єктивним розумінням слідчого, прокурора або будь-якої іншої особи, є "неправосудним" (зокрема, у разі незгоди з цим рішенням).

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що ст. 375 КК України суперечить ч. 1 ст. 8 Конституції України.

Також Рішення Конституційного Суду України містить посилання на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010р № CM/Rec (2010) 12 (далі - Рекомендація), де зазначено, що "рішення суддів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених у законодавстві"; "за винятком рішень про амністію, помилування або подібних заходів, виконавча влада та законодавча влада не повинні ухвалювати рішення, що скасовують судові рішення" (§ 16, §17 додатка до Рекомендації).

Отже, для перегляду судового рішення в законі встановлюються відповідні процедури судочинства, які передбачають оскарження судового рішення та надання йому юридичної оцінки компетентним судом. Конституція України не наділяє інші органи державної влади повноваженнями щодо перевірки судового рішення в позасудовому порядку та оцінки його як "неправосудного".

Конституційний Суд України вважає, що остаточне судове рішення не може бути переглянуто, крім встановлених процесуальними законами випадків його перегляду відповідним судом, що виключає можливість оцінювати таке рішення слідчим, прокурором при вчиненні ними дій, які мають наслідки притягнення судді до кримінальної відповідальності.

А тому, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_6 про те, що органом досудового слідства не було вчинено всіх можливих слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження та встановлення обставин кримінального провадження, оскільки ст. 375 КК України втратила чинність, а скасування постанови про закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України призведе до необґрунтованого кримінального переслідування особи, прав та інтересів якої вказана постанова безпосередньо стосується.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що як постанова слідчого про закриття кримінального провадження так і ухвала слідчого судді є законними і обґрунтованими, а тому відмовляє ОСОБА_6 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення

Ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 23 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого слідчого відділу (Відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 00000709 від 12 серпня 2019 року без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4