Номер провадження: 11-кп/813/829/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 ,

законного представника особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2020 року у кримінальному провадженні № 0000902, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2018 року, якою до:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

встановив:

Відповідно до оскаржуваної ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру вбачається, що ОСОБА_9 , вчинив суспільно-небезпечне діяння за наступних обставин:

15.04.2018 року приблизно о 20 год. 00 хв. виходячи з будинку АДРЕСА_2 , маючи за мету умисне нанесення тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_7 , реалізуючи свої умисні дії, наніс йому два удари частиною бетонної плити з елементами відколи нерівної геометричної форми в область правової руки та голови.
Після чого повалив ОСОБА_7 на підлогу, при цьому спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді закритого підголовчатого перелому п`ятої п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням кісткових уламків, дві забійні рани голови, синці та садна голови, садна лівого передпліччя, лівої кисті та в ділянці лівого колінного суглоба.
Згідно висновку експерта № 1169 від 22.06.2018 року у потерпілого ОСОБА_7 : по-перше, закритий підголовчатий перелом п`ятої п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням кісткових уламків спричиняє тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості; по-друге, забійні рани голови, як окремо так і разом, спричиняють розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; втретє, синці та садна голови, садна лівого передпліччя, лівішої кисті та в ділянці лівого колінного суглоба, як окремо та і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином судом було встановлено, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2020 року у кримінальному провадженні № 0000883 від 02.07.2019 року відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що висновок судово-психіатричних експертів № 389 від 09.10.2018 року підтверджує факт вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності, що виключає можливість застосування до нього кримінального покарання, оскільки ОСОБА_9 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_11 , подав апеляційну скаргу, в якій не оспорював фактичні обставини вчиненого його підзахисним правопорушення, однак вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Обґрунтовує свої доводи тим, що судом при постановлені рішення допущено істотні порушення вимог кримінального законодавства, оскільки за результатами розгляду клопотання судом не допитано всіх свідків правопорушення, які могли б надати суду свідчення щодо дійсних обставин правопорушення.

Звертає увагу, що між висновком судово-психіатричної експертизи № 389 від 09.10.2018 року та ухваленням судового рішення пройшло 2 роки, що унеможливлювало встановлення судом першої інстанції психічного стану здоров`я ОСОБА_9 на час прийняття рішення та свідчить про порушення першої інстанції вимог ч. 4 ст. 513 КПК України.

Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд клопотання у тому ж суді першої інстанції у іншому складі суду.

До початку апеляційного розгляду від представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в яких представник зазначила, що оскаржувана ухвала Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2020 року відповідає вимогам законодавства та є обґрунтованою, підстав для її скасування не має.

Просить, апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, думку особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру та його законного представника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника; думку представника потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З положень ст. ст. 511, 512 КПК України слідує, що судовий розгляд клопотання прокурора, або клопотання слідчого затвердженого прокурором про застосування примусових заходів медичного характеру, завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які (ч. 1 ст. 513 КПК України).
Статтею 94 КК України визначено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання.
Також, згідно ч. 4 ст. 513 КПК України, якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у останні неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Однак, при постановленні оскаржуваної ухвали зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд вважає слушними доводи захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які полягають у порушенні вимог ч. ч. 1, 2 ст. 513 КПК України, зокрема у не з`ясуванні судом всіх передбачених обставин, які необхідні для прийняття рішення про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд приймаючи рішення щодо примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_9 , посилається на дослідженні докази, зокрема на висновок судово-психіатричних експертів № 389 від 09.10.2018 року, відповідно до якого останній не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, та за тяжкістю інкримінованого йому злочину, він потребує застосування, відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, майже 2 роки (клопотання направлено до суду 19.10.2018) у суді першої інстанції тривав судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України, повторна експертиза для встановлення стану здоров`я останнього на момент судового розгляду не проведена.

Свідок ОСОБА_12 , який є лікарем психіатром у якого на обліку перебував ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції надав пояснення про те, що до вказаної події ОСОБА_9 був 4 рази госпіталізований до лікарні у 2011-2014 роках. З 2018 року останній нерегулярно відвідував лікаря, всього декілька разів. На теперішній час психічний стан ОСОБА_9 міг змінитися, але щоб це встановити необхідна експертиза.

Тобто, судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали від 16.11.2020 року не встановлено на момент судового розгляду стан здоров`я ОСОБА_9 , для визначення потреби застосування примусових заходів медичного характеру відносно нього.

Посилання суду щодо наявності у ОСОБА_9 психіатричного захворювання, яке за твердженням суду на час прийняття судом рішення вказувало на неможливість усвідомлення ОСОБА_9 значення своїх дій та керування ними з огляду на надання в судовому засіданні експертом ОСОБА_13 пояснень не можуть бути прийняті як належні, оскільки з моменту скоєння суспільно-небезпечного діяння пройшов значний проміжок часу, що вказувало на необхідність призначення судом та проведення повторної судово-психіатричної експертизи. Більш того, такі показання експерта ОСОБА_13 не можна було прийняти до уваги з огляду на проведення зазначеної експертизи експертною комісією.

Також, згідно оскарженої ухвали, у судовому засіданні при вирішені питання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , районний суд не дотримався вимог кримінального процесуального закону, припустився порушень вимог ст. ст. 349, 512 КПК України, які виразилися в тому, що районний суд не допитав присутню в судовому засіданні особу, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру щодо обставин вчиненого суспільно-небезпечного діяння та в разі відсутності підстав для допиту цієї особи, не поставив зазначене питання на розгляд та не прийняв відповідне процесуальне рішення.

Більш того, як свідчать матеріали провадження та зазначено в наданих в апеляційному суді поясненнях законного представника, суд не надав можливості висловитися в судовому засіданні законному представнику ОСОБА_10 , який є батьком ОСОБА_9 та який в апеляційному суді стверджував про обізнаність останнього щодо обставин скоєного його сином особливо-небезпечного діяння та наслідків у вигляді отримання його сином тілесних ушкоджень.

Встановлені апеляційним судом порушення, у відповідності до положень ст.ст. 409, 411, 412 КПК України є підставами для скасування ухвали суду.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Як свідчить матеріали справи, відповідно до журналів судових засідань від 05.04.2019, 23.05.2019, 26.06.2019 та 10.09.2019 у яких досліджувались письмові докази, а також допитано потерпілого та свідків - технічний запис відсутній.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України та є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи ухвалу та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, зокрема не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. ст. 2, 7 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 підлягає - задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про застосування примусових заходів медичного характеру - скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження.

Водночас апеляційний суд зважає на ту обставину, що недотримання судом першої інстанції розумних строків судового розгляду з урахуванням наведених вище порушень, призвело до прийняття судом першої інстанції судового рішення, яке не регламентовано вимогами закону та призвело до скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідним звернути увагу іншого складу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2020 року у кримінальному провадженні №0000902 від 15.04.2018 відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 122 КК Українипро застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом, - скасувати.

Призначити новий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 у тому ж суді першої інстанції у іншому складі суду.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3