1Справа № 335/2695/21 1-кс/335/1620/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Запорізької обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, в якій просить, згідно вимог ст. 214 КПК України, зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру внести до ЄРДР відомості про злочин, викладені у його заяві від 09.03.2021, видати йому три копії витягів з ЄРДР, на направити матеріали за підслідністю для організації досудового розслідування.

В обґрунтування скарги вказав, що 09.03.2021 за вх. № 7722-21 він звернуся до Запорізької обласної прокуратури із заявою про злочин, вчинений за попередньою змовою між адвокатом, суддею та прокурором, у якій просив у порядку ст. 214 КПК України внести відомості до ЄРДР та направити кримінальне провадження за підслідністю в порядку ст. 216 КПК України. Однак, відомості до ЄРДР за його заявою внесені не були, а його заяву було передано для розгляду в загальний відділ Запорізької обласної прокуратури, у порядку Закону України «Про звернення громадян». Станом на час подання скарги, відомості за його заявою до ЄРДР не внесені, вважає такі дії Запорізької обласної прокуратури незаконними, у зв`язку із чим просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній. Додатково зазначив, що у заяві від 09.03.2021 він виклав обставини вчинення злочину суддею ОСОБА_4 , прокурором ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_6 , які полягали у тому, що його, як журналіста, судова охорона, за розпорядженням судді, не пустила у судове засідання з розгляду кримінального провадження, при цьому раніше він був присутній під час судових засідань у цій справі. Посилаючись на те, що він звертався до Запорізької обласної прокуратури саме із заявою про вчинення злочину, заявник вважає, що прокурор зобов`язаний був внести відомості до ЄРДР в порядку, передбаченому ст. 214 КПК України, без дослідження його заяви на предмет повідомлення ним про ознаки кримінального правопорушення.

Уповноважена особи Запорізької обласної прокуратури, бездіяльність якої оскаржується, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.

Враховуючи скорочені строки розгляду скарг на бездіяльність слідчого та прокурора, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважала за можливе розглянути скаргу за відсутності представника органу, бездіяльність якого оскаржується.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя доходить до таких висновків.

Як встановлено слідчим суддею, 09.03.2021 ОСОБА_3 подав до Запорізької обласної прокуратури заяву, в якій просив внести відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 171 КК України відносно судді Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6 , за умисне групове перешкоджання законній професійній діяльності журналіста ОСОБА_7 23.02.2021 та 24.02.2021 у Запорізькому районному суді Запорізької області, видати йому на руки витяги з ЄРДР та направити кримінальні провадження для організації досудового розслідування у відповідні органи за підслідністю.

У вказаній заяві, ОСОБА_3 повідомив, що 23.02.2021 у приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області, за попередньою змовою прокурор ОСОБА_5 , суддя ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення. Так, в провадженні судді ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Під час підготовчого судового засідання, яке відбулось 03.02.2021, суддею ОСОБА_4 було допущено ОСОБА_3 , як журналіста та його операторів до участі у слуханні справи. Однак, у подальшому прокурор ОСОБА_5 , суддя ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_6 , чинили перешкоди законній діяльності журналіста, тим, що надали вказівку судовій охороні 23.02.2021 та 24.02.2021 не пускати ОСОБА_3 у приміщення суду, що на його думку свідчить про наявність в їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 171 КК України.

Положеннями статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини 2 статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно із ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. КК України для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 11 КК України).

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки).

Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 та 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Такий висновок відповідає і Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 від 17 червня 2020 року, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення вбачається, що останній стверджує про вчинення прокурором ОСОБА_5 , суддею ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_6 , за попередньою змовою кримінального правопорушення, яке полягає у тому, що вони перешкоджали його законній діяльності журналіста тим, що не допустили його у судові засідання, які відбулись 23.02.2021 та 24.02.2021 з розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Частиною 1 статті 171 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне вилучення зібраних, опрацьованих, підготовлених журналістом матеріалів і технічних засобів, якими він користується у зв`язку із своєю професійною діяльністю, незаконна відмова у доступі журналіста до інформації, незаконна заборона висвітлення окремих тем, показу окремих осіб, критики суб`єкта владних повноважень, а так само будь-яке інше умисне перешкоджання здійсненню журналістом законної професійної діяльності.

Частиною 2 вказаної статті, передбачена кримінальна відповідальність за вплив у будь-якій формі на журналіста з метою перешкоджання виконанню ним професійних обов`язків або переслідування журналіста у зв`язку з його законною професійною діяльністю.

Частиною 3 цієї статті передбачена кримінальна відповідальність за дії, передбачені частиною другою цієї статті, якщо вони були вчинені службовою особою з використанням свого службового становища або за попередньою змовою групою осіб.

Об`єктом вказаного злочину є встановлений порядок здійснення законної професійної діяльності журналістів, який забезпечує конституційне право громадян на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію, необхідну їм для реалізації ними своїх прав, свобод та законних інтересів.

Потерпілим від злочину є професійний журналіст, тобто штатний або позаштатний творчий працівник, який, як учасник інформаційних відносин, професійно збирає, одержує, створює і готує інформацію для поширення її ЗМІ, виконує редакційно-посадові службові обов`язки в засобі масової інформації відповідно до професійних назв посад (роботи) журналіста, які зазначаються в державному класифікаторі професій України. Свою професійну діяльність він може здійснювати в інтересах будь-якого друкованого або аудіовізуального засобу масової інформації, а також інформаційного агентства.

З викладених ОСОБА_3 у заяві, адресованій прокуратурі, обставин, а також пояснень, які він надав у судовому засіданні, слідує, що 23.02.2021 та 24.02.2021 він з`явився до Запорізького районного суду Запорізької області, проте, до приміщення суду його не допустила судова охорона.

При цьому, у заяві про вчинення кримінального правопорушення та доданих до неї документах не містилося будь-яких відомостей про те, що у дні з`явлення до суду заявник діяв саме як професійний журналіст та виконував свою професійну діяльність за завданням засобів масової інформації чи інформаційного агентства. Саме по собі посвідчення журналіста ОСОБА_3 не свідчить про виконання ним 23.02.2021 та 24.02.2021, у приміщенні суду чи біля нього, саме професійної діяльності журналіста.

Крім того, на переконання слідчого судді, факт не пропуску співробітниками судової охорони ОСОБА_3 до приміщення Запорізького районного суду Запорізької області, на що він посилався у своїй заяві, адресованій прокуратурі, та у судовому засіданні при розгляді скарги, не свідчить про вчинення прокурором ОСОБА_5 , суддею ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_6 дій, які би містили ознаки кримінально-караного діяння.

Таким чином, заява ОСОБА_3 від 09.03.2021 не містить жодних фактів, які б вказували на вчинення кримінальних протиправних дій прокурором ОСОБА_5 , суддею ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_6 , тим більше за попередньою змовою групою осіб, у свою чергу ця заява містить лише думку та твердження заявника про вчинення вказаними особами кримінального правопорушення. Отже, подана 09.03.2021 до Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 заява не може вважатись заявою про вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для внесення відомостей за цією заявою до ЄРДР.

Враховуючи, що скарга ОСОБА_3 містить виключно його власні міркування та припущення щодо вчинення кримінального правопорушення прокурором ОСОБА_5 , суддею ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_6 , та не містить об`єктивних даних про вчинення вказаними особами кримінального правопорушення, то дії Запорізької обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не суперечать вимогам ст. 214 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги, а відтак доходить до висновку, що скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 214, 303, 306-307, 309, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Запорізької обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 17 березня 2021 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1