Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4097/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів по 14.08.2021 року (включно).

в с т а н о в и л а:

На розгляді Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, що слугували підставою для обрання таких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зникли і існують на даний час.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2021 міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 залишено попередню- у вигляді тримання під вартою, продовживши термін тримання під вартою на 60 діб до 14 серпня 2021 року (включно).

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, що є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання лише у виді позбавлення волі, раніше неодноразово судимий, характер злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , в тому числі те, що він обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину під час іспитового строку та вчинив злочин відносно особи, що проживає поруч із його місцем проживання. Вказані обставини дали суду підстави вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, можливість тиску з його боку на потерпілу та свідків по даному кримінальному провадженню, тому суд вважав з моменту надходження обвинувального акту до суду, необхідним продовжити строк застосування запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

На вказане рішення захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2021 року в частині продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб відносно обвинуваченого ОСОБА_8 . Змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням відповідних обов`язків передбачених ст.194 КПК України.

Вважає, що в даний час клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає зміні.

Вказує, що тримання під вартою є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, я вважаю, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді цілодобового домашнього арешту відповідно до ст.181 КПК України із покладенням відповідних обов`язків передбачених ст.194 КПК України.

Посилається на те, що під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженні допитано свідків та потерпілу, будь-яким чином обвинувачений ОСОБА_8 на них впливати не буде. Крім того обвинувачений ОСОБА_8 жодним чином не перешкоджає встановленню істини у розслідуванні даного кримінального провадження. Обвинувачений ОСОБА_8 постійно проживає за однією адресою, неофіційно працює на СТО, не перебуває на наркологічному або психіатричному обліку. Також з ним проживає та зареєстрований за однією адресою його рідний батько, який лікується з 29 травня 2021 року по теперішній час в зв`язку із перенесеним інфарктом та знаходиться вдома і потребує сторонньої допомоги, яку в змозі обвинувачений, оскільки за даною адресою вони проживають лише вдвох.

Крім того ч.3 ст.183 КПК України зобов`язує суд при постановленні ухвали про застосування або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити. При цьому повідомив, що обвинувачений обізнаний про дату, час та місце судового розгляду та не бажає приймати участь в ньому.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 16.06.2021 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

З журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні як прокурора, так захисника доводи перевірялись судом при їх розгляді. При цьому був допитаний обвинувачений ОСОБА_8 , вислухана думка прокурора, захисника обвинуваченого, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження та зміну запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і тяжкість обвинувачення, оскільки «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Фактичні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі від 3 до 6 років, що свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначивши, що ризики, які були підставою щодо обрання міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та продовження даного заходу не змінились та не відпали.

Зокрема, обґрунтовано послався, на те, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні враховуючи, що розгляд кримінального провадження було розпочато, але не закінчено, оскільки не були досліджені усі докази по справі.

Крім того, судом враховано також характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий та обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину під час іспитового строку та вчинив злочин відносно особи, що проживає поруч із його місцем проживання, що свідчить про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Суд, розглядаючи заявлені клопотання, взяв до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, характер вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, наслідки вчинення протиправних діянь та дійшов до обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та є правові підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, які стосуються вирішення питання про запобіжний захід, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Посилання захисника на те, що батько обвинуваченого переніс інфаркт та потребує постійної сторонньої допомоги на висновки суду щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не впливають.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо неофіційного працевлаштування та наявність проживання обвинуваченого лише вдвох з батьком та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить його процесуальну поведінку, та такими, що не спростовують висновків суду.
Посилання апелянта на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, підстав для зміни запобіжного заходу апеляційний суд на даний час не вбачає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів до 14 серпня 2021 року (включно) залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: