Провадження №11-сс/824/4229/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

21 липня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 червня 2021 року про повернення клопотання прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в :
08 червня 2021 року прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000036 від 20.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.204 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року вказане клопотання прокурора, повернуто. Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на порушення правил територіальної підсудності, оскільки місцем розташування органу досудового розслідування слідчого підрозділу Державної фіскальної служби України, є адреса Головного слідчого управління, а саме: м. Київ, пл. Львівська, 8, що розташовано у Шевченківському району м. Києва.

На вказану ухвалу слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які ставлять під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення. Тому, просила скасувати ухвалу слідчого судді та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, тобто у Солом`янському районному суді м. Києва.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право звернення до суду.

Втім, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п.53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Положеннями ст.172 КПК України регламентовано процедуру розгляду слідчим суддею, судом клопотання про арешт майна.

При цьому в ч.3 ст.172 КПК України закріплено процесуальний механізм повернення клопотання про арешт майна, яке подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, для усунення недоліків.

Водночас у ч.2 ст.132 КПК України, якою закріплено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначено підсудність (розмежовано повноваження місцевих судів) щодо розгляду клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Проте нормами КПК України, якими регламентовано питання про накладення арешту на майно та загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо подане клопотання про арешт майна не підлягає розгляду в цьому суді.

Разом з тим це питання може бути вирішено через застосування ч.6 ст.9 КПК України та положень засади диспозитивності, зокрема, ч.3 ст.26 КПК України, згідно з якою слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що не тільки винесені на їх розгляд сторонами, але й віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Питання щодо можливості апеляційного оскарження ухвал слідчого судді про повернення клопотання про арешт майна у випадках, якщо подане клопотання не підлягає розгляду в цьому суді, як і будь-яких інших ухвал слідчого судді, постановлених із застосуванням положень ч.6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч.1 ст.7 цього Кодексу, потребує вироблення загальних підходів (критеріїв) свого вирішення.

Таким чином, серед усіх рішень слідчого судді, можливість ухвалення яких прямо не передбачена КПК України у межах відповідних регламентованих цим Кодексом процедур, слід виокремити дві групи рішень:

- ухвалені поза межами процедури, передбаченої КПК України (з питань, процедура вирішення яких слідчим суддею не передбачена КПК України);

- ухвалені в межах передбаченої КПК України процедури із застосуванням положень ч.6 ст.9 КПК України та загальних засад кримінального провадження, визначених ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Отже, під час вирішення питання щодо апеляційного оскарження рішень слідчого судді, ухвалених у межах передбаченої КПК України процедури із застосуванням положень ч.6 ст.9 КПК України та загальних засад кримінального провадження, визначених ч.1 ст.7 цього Кодексу, треба виходити насамперед із сутнісного критерію, визначально закладеного законодавцем при визначенні кола ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню.

Положеннями ст.309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З огляду на те, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо повернення клопотання слідчого про арешт майна у зв`язку з недотриманням при поданні такого клопотання вимог ч.2 ст.132 КПК України (якщо воно не підлягає розгляду в цьому суді) не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження загалом, така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Таким чином, приходжу до висновку, що прокурору у кримінальному провадженні прокурору відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , слід відмовити у відкритті провадження за її апеляційною скаргою, на підставі ст.399 КПК України, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 червня 2021 року про повернення її клопотання про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000036 від 20.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.204 КПК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку.

Суддя ОСОБА_2