Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6491/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції в м.Житомирі судове провадження №274/6491/20 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року, залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, та просить застосувати до нього положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Законом України від 26 листопада 2015 року №838-VIII. Зазначає, що йому слід перерахувати строк його перебування в приміщеннях камерного типу з моменту оголошення підозри від 21.05.2019 по дату його приїзду до Райківської колонії №73, де він відбуває покарання, встановивши остаточні дати початку і кінця терміну відбуття ним покарання. Також, просить звернути увагу на ч.1 ст.309 КК України та привести у відповідність вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.04.2020 до вимог чинного законодавства.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарг засудженого не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд першої інстанції зазначених вимог процесуального закону дотримався.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, на момент розгляду заяви засудженого ОСОБА_8 (а.п.2), останній відбував покарання в Райківській виправній колонії (№ 73). Як вбачається зі змісту цієї заяви, ОСОБА_8 звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області відносно зарахування в строк відбутого ним покарання строку попереднього ув`язнення з 21.05.19 до 09.07.20 згідно ч.5 ст.72 КК України в редакції Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, та про приведення вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.04.2020 за ч.1 ст.309 КК України у відповідність до вимог закону №2617-VШ.
За результатами судового розгляду вище зазначеної заяви засудженого ОСОБА_8 , 14.12.2020 судом першої інстанції постановлено оскаржуване рішення.
При цьому, як вбачається з матеріалів провадження №274/6491/20, ОСОБА_8 засуджено вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2020 року за ст.ст.345 ч.2, 309 ч.1, 70 ч.1, 71 КК України на 3 роки 5 місяців 26 днів позбавлення волі (а.п.13-15). Зазначений вирок набрав чинності 16.06.2020 (а.п.4).
Попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово - психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі виключно в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Разом з цим, Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, в ч.5 ст.72 КК України внесені відповідні зміни, а саме: попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Вирішуючи клопотання засудженого, суд першої інстанції правильно встановив, що засуджений ОСОБА_8 дійсно з 20.08.2019 по 09.07.2020 перебував у місцях попереднього ув`язнення (Житомирській УВП №8) на час судового розгляду щодо нього кримінального провадження (за результатами якого 10.04.2020 ухвалено вирок), тобто на час дії ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 18.05.2017 (діє з 21.06.2017).

Як вбачається з вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2020 року, кримінальні правопорушення вчинено ОСОБА_8 в 2019 році, тобто також на час дії ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 18.05.2017.

З урахуванням зазначених вимог кримінального процесуального закону підстави для зарахування засудженому ОСОБА_8 строку його перебування в умовах СІЗО в строк відбутого ним покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відсутні.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 30.09.20 вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.04.20 приведено у відповідність до Закону №2617-VШ, зокрема: ОСОБА_8 в частині засудження за ч.1 ст.309 КК України вирішено вважати засудженим за ч.1 ст.309 КК України (в ред. від 22.11.18) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, в решті вирок залишено без змін.
З урахуванням наведеного, відсутні будь-які передбачені Законом підстави для фактично повторного приведення вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.04.20 відносно ОСОБА_8 у відповідність до Закону України №2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».
Отже, порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, суд першої інстанції діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, ухвала суду є законною, а відтак апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, а також приведення вироку у відповідність до вимог закону, без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :