Категорія:ч. 1 ст. 125 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000226 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2020 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Луцька, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, розлучений, непрацюючий, раніше не судимий:
засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.
ОСОБА_7 визнаний винний та засуджений за те, що він 31 липня 2020 року близько 13.00 год. на території приватного будинку, що по АДРЕСА_3 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, під час словесного конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ряд ударів потерпілому ОСОБА_9 , а саме один удар кулаком правої руки в передню поверхню грудної клітки справа, один удар кулаком лівої руки в праву ділянку голови, після чого, продовжуючи злочинний умисел, наздогнав потерпілого на подвір`ї вищевказаного будинку наніс удар ногою в нижню ділянку спини справа, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців на передній та задній поверхні грудної клітки справа, в проекції гребеня клубової кістки справа, внутрішньо-шкірного крововиливу на потиличній ділянці голови, що відповідно до висновку експерта №592 від 03.08.2020 за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію своїх дій, вважає вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим. Посилається на те, що при призначенні покарання судом не враховано, що він є особою молодого віку, неофіційно працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, раніше не судимий. Вказує на те, що оскільки він працевлаштований то не в змозі належним чином відбувати громадські роботи. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити покарання у виді штрафу.
На адресу суду потерпілий ОСОБА_9 подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, а судове рішення Луцького міськрайонного суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який подану апеляційну скаргу підтримував і просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити, прокурора, яка заперечувала апеляційну скаргу та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з таких підстав.
За змістом положень ч.1 та ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого, про призначення надто суворого покарання у виді громадських робіт, апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до приписів ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
На думку апеляційного суду вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, оскільки належним чином перевірив можливість застосування до обвинуваченого покарання саме у виді громадських робіт.
Згідно із нормами ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Як вбачається із оскаржуваного вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті обвинувачення, місцевий суд врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків та особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав вину, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні.
Також враховано обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Апеляційний суд вважає, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд зважив вказані дані про особу обвинуваченого, на підставі чого зробив обґрунтований висновок, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання саме у виді громадських робіт, на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.125 КК України.
Призначене судом покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

За цих обставин, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2020 року щодо нього без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: