Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/2404/2021 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та на неї покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом першої інстанції вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 24 серпня 2018 року приблизно о 19 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись в торговому залі магазину ТОВ «Новус-Україна», що по вулиці Гната Хоткевича, 1-А, в місті Києві, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, таємно викрала з полиць для товару: сковорідку для млинців з антипригарним покриттям «Оптима Биол 24084 П 24 см.» вартістю 359,20 гривень; форми для випікання на шість маффінів силікон «Гончар» вартістю 95,20 гривень; міцелій зерновий «Підосиновик ТМС Алекс 250 мл.» вартістю 85,59 гривень; міцелій зерновий «Маслюк ТМС Алекс 250 мл.» вартістю 85,59 гривень; дві форми для тістечок-цукерок «Зенкер силіконова 24*13 см.» кожна вартістю 175,20 гривень, а всього товару на загальну суму 975,98 гривень (без ПДВ). Заховавши перераховане майно у власну сумку, ОСОБА_7 пройшла з нею через касову зону, не розрахувавшись за товар, тим самим намагаючись його таємно викрасти. Однак, виконавши всі дії, які ОСОБА_7 вважала за потрібне для доведення кримінального правопорушення до кінця, його не було закінчено з причин, що не залежати від її волі, оскільки вона була затримана працівниками охорони ТОВ «Новус-Україна» за межами розрахункових кас.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримати.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги захисник вказує про те, що висновки суду першої інстанції стосовно доведеності обвинувачення ОСОБА_7 не підтверджуються тими доказами, про які зазначено у вироку. А саме, апелянт вважає, що показання в суді представника потерпілого ТОВ «Новус-Україна» ОСОБА_9 , який не був безпосереднім очевидцем події, свідка ОСОБА_10 охоронця магазину, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 серпня 2018 року жодним чином не спростовують показань ОСОБА_7 в суді про те, що у неї не було наміру вчинювати крадіжку, а з неоплаченим товаром в сумці вона пройшла позв каси, щоб зняти гроші з банкомату та повернутись і оплатити його. Також, на думку захисника, суд повинен був визнати недопустимими доказами протокол огляду від 24 серпня 2018 року, постанову про визнання речовими доказами від 25 серпня 2018 року та довідку вартості товару без дати, оскільки характерні ознаки, маркування, штрих коди, а також вартість товарів, що визнані речовими доказами, не були встановлені в належний процесуальний спосіб шляхом їх безпосереднього огляду в порядку ч. 5 ст. 237 КПК України. При цьому апелянт стверджує, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України речові докази у справі ОСОБА_7 не надавалися та під час судового розгляду не оглядалися. Крім того, захисник переконаний у недопустимості відеозаписів з камер відеоспостереження з магазину та протоколу їх перегляду від 30 серпня 2018 року тому, що наявні на диску відеофайли датовані 30 серпня 2018 року, а не 24 серпня 2018 року, коли за версією сторони обвинувачення було вчинено кримінальне правопорушення, і це свідчить, що вони піддавалися змінам, а також оскільки вони отримані у не передбачений законом спосіб.
За наведених підстав захисник вказує, що у кримінальному провадженні відсутні належні, допустимі і достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку із чим обвинувальний вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду кримінального провадження, в судове засідання втретє не з`явилися, про поважні причини свого неприбуття суд не повідомили. У зв`язку із цим та відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим провести апеляційний розгляд у відсутність зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За результатами перевірки доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 наведених вимог закону дотримався.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким у вироку дана належна і правильна оцінка в аспекті вимог ст. 94 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в суді першої інстанції ОСОБА_7 , хоча і не визнала своєї винуватості у пред`явленому їй обвинуваченні та наявності у неї наміру на вчинення крадіжки, однак не заперечувала того, що 24 серпня 2018 року, зайшовши до магазину «Новус», що по вулиці Гната Хоткевича, 1-А, в місті Києві, до власності сумки поклала сковорідку, форми для цукерок та кексів, міцелій для грибів, квас, булочку та гарбуз. На касі вона розрахувалася за гарбуз, квас і булочку. З іншим товаром, що знаходився при ній в сумці, вона пройшла поза межі касової зони, при цьому не повідомивши касира чи інших працівників магазину про те, що у неї знаходиться не оплачений товар. ОСОБА_7 зазначила, що у неї була банківська картка з грошовими коштами на рахунку, які вона мала намір зняти в банкоматі та повернутися і оплатити товар, що знаходився в її сумці. Коли вона пройшла повз касову зону, її зупинили працівники охорони магазину.

На противагу таким показанням обвинуваченої ОСОБА_7 суд у вироку належним чином проаналізував та оцінив показання представника потерпілого ТОВ «Новус-Україна» ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_10 про те, що 24 серпня 2018 року ОСОБА_7 намагалася винести з магазину «Новус», що по АДРЕСА_2 , неоплачений товар, дані: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 серпня 2018 року; протоколу огляду від 24 серпня 2018 року в приміщенні згаданого магазину з ілюстративною таблицею до нього; постанови про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання; довідки закупівельної вартості товару; постанови про визнання речовим доказом диску з відеозаписом з магазину «Новус» від 30 серпня 2016 року; протоколу здійснення перегляду цього відеозапису від 30 серпня 2016 року, а також відомості, отримані в результаті безпосереднього перегляду цього ж відеозапису в судовому засіданні.

Оцінивши наведені докази в сукупності та взаємозв`язку між собою, суд дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про те, що вони поза розумним сумнівом доводять обвинувачення ОСОБА_7 та спростовують її версію захисту в суді про те, що вона не скоювала крадіжки.

Доводи захисника ОСОБА_6 стосовно недопустимості як доказів протоколу огляду від 24 серпня 2018 року, постанови про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 25 серпня 2018 року, довідки вартості товару, що була надана органу розслідування потерпілою особою ТОВ «Новус-Україна», диску з відеозаписом з камер спостереження з магазину та протоколу здійснення його перегляду від 30 серпня 2018 року є неприйнятними, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Касаційний кримінальний суд Верховного суду у постанові від 07 червня 2018 року (справа № 718/1497/16-к) звернув увагу на те, що кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає суду право вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, визначеному ст. 89 КПК України.

При цьому ч. 1 ст. 87 КПК України передбачено, що обов`язковою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Із системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що вчинення з цією метою стороною обвинувачення дій, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.
Разом з тим, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що положення ст. 87 КПК України можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного (фундаментального) порушення прав і свобод людини, гарантованих у документах, що згадані у цій статті (постанови: від 28 січня 2020 року у справі № 359/7743/17; від 12 листопада 2019 року у справі № 236/863/17; від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к).

За правилами ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичний осіб речей, документів, відомостей, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Положення ч. ч. 1, 7 ст. 237 КПК України передбачають, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий проводить огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
При огляді слідчий має право проводити фотографування, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, 24 серпня 2018 року в період часу з 20 години 40 хвилин до 20 години 55 хвилин слідчим СВ ВП № 1 Деснянського УП ГУНП в м. Києві на підставі повідомлення зі служби 102 про вчинення крадіжки, в присутності двох понятих проведено огляд службового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 .
Згідно з протоколом огляду, в даному службовому приміщенні знаходилась особа жіночої статі, яка представилась ОСОБА_7 . Поруч із нею на столі лежали дві силіконові форми для тістечок-цукерок фірми «Zenker», одна силіконова форма для маффінів, одна упаковка міцелій зерновий «Масленок» для вирощування маслюка, одна упаковка міцелій зерновий «Подосиновик» для вирощування підосиновиків, одна сковорідка для млинців з антипригарним покриттям «Биола». Всі перераховані речі було вилучено до спеціального пакету. Як пояснила ОСОБА_7 зазначені предмети вона викрала з магазину «Новус».
Будь-які зауваження до цієї слідчої дії у її учасників, в тому числі у ОСОБА_7 , були відсутні.
До протоколу долучено фототаблицю, на якій зображена ОСОБА_7 та поруч із нею на столі всі зазначені у протоколі речі відповідно до їх найменування та кількості (т. 1 а.п. 235, 243-246).

Постановою слідчого від 25 серпня 2018 року в порядку ч. 1 ст. 98 КПК України вилучені під час огляду 24 серпня 2018 року предмети визнані речовими доказами у справі, а саме: одну сковорідку для млинців з антипригарним покриттям Оптима Биол 24084П 24 см.; одну форму на шість маффінів силікон Gonchar; одну упаковку міцелій зерновий підосиновик ТМС алекс 250 мл.; одну упаковку міцелій зерновий маслюк ТМС алекс 250 мл.; дві форми для тістечок-цукерок Zenkerсиліконова 24*13 см., та передані на зберігання ОСОБА_11 , яка працює керуючою магазину «Новус», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 1-А (т. 1 а.п. 247-248).

Всупереч твердженням захисника, перелік товарів, що визнані речовими доказами, їх найменування, характерні ознаки, дані про виробника, кількість, відповідають тим, що відображені у протоколі огляду та їх вилучення від 24 серпня 2018 року і у фототаблиці до нього. У розписці про передачу на зберігання та довідці закупівельної вартості товару, наданих Деснянському УП ГУНП в м. Києві за підписом керуючої магазину «Новус», де було скоєно замах на крадіжку, ОСОБА_11 міститься цей же перелік товарів із зазначенням вартості кожного станом на 24 серпня 2018 року, та загальна вартість яких становила 975,98 гривень (без ПДВ) (т. 1 а.п. 249, 250).

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає жодних підстав вважати, що речовими доказами у даному кримінальному провадженні визнані не ті товари, які були вилучені під час огляду безпосередньо після скоєння правопорушення та в присутності ОСОБА_7 , яка будь-яких зауважень з даного приводу не мала, як і підстав ставити під сумнів встановлену стороною обвинувачення вартість цих товарів станом на 24 серпня 2018 року на підставі документів, що були надані зі сторони потерпілої юридичної особи.

При цьому, на противагу твердженням апелянта, реєстром матеріалів досудового розслідування підтверджується виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України та надання ОСОБА_7 і її захиснику ОСОБА_12 доступу до матеріалів, що передбачає і можливість доступу до речових доказів. Те, що сторона захисту не вважала за необхідне скористатися такою можливістю та оглянути відкриті їй речові докази не вказує про порушення правил ст. 290 КПК України, які б тягнули за собою їх недопустимість. Натомість, будь-яких застережень перелік визнаних речовими доказів товарів, їх найменування, кількість та вартість у захисту в судовому засіданні не викликали, ні обвинувачена, ні її захисник їх не оспорювали, на їх дослідженні та огляді в суді не наполягали. Більше того, у своїх показаннях в суді обвинувачена ОСОБА_7 фактично підтвердила, що ці речі, а саме сковорідку, форми для цукерок і кексів, міцелій для грибів вона винесла в сумці за межі касових зон магазину, не розрахувавшись.

За наведених підстав, колегія суддів не вбачає жодних порушень прав ОСОБА_7 внаслідок того, що в протоколі огляду від 24 серпня 2018 року не зазначено про опечатування спеціального пакету з вилученими речами та у зв`язку із чим в подальшому не було здійснено ще одного їх огляду, а одразу визнано речовими доказами. Безумовних підстав, які б у розумінні положень ст. 87 КПК України, тягнули за собою визнання недопустимими доказами протокол огляду від 24 серпня 2018 року, постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 25 серпня 2018 року і довідку вартості товару, апеляційним судом не встановлено.

Також, колегією суддів не встановлено підстав, які б перешкоджали суду використати в обґрунтування вироку відеозапис з камер спостереження, що був отриманий в приміщенні охорони магазину «Новус», де було скоєно кримінальне правопорушення, а також протокол перегляду диску з даним відеозаписом від 30 серпня 2018 року, здійснений за участі ОСОБА_7 і її захисника ОСОБА_12 , які жодних заперечень проти достовірності чи допустимості у сторони захисту не викликали ні під час його перегляду на досудовому розслідуванні, ні в судовому засіданні.

Зокрема, як видно з протоколу від 30 серпня 2018 року, слідчим в присутності обвинуваченої та її захисника здійснено перегляд визнаного речовим доказом у справі диску, на якому містяться чотири відеофайли, отримані з камер спостереження з магазину «Новус», що по вулиці Гната Хоткевича, 1-А, в місті Києві, за 24 серпня 2018 року. Згідно з протоколом перегляду відеозаписів, на них зафіксовано як в торговому залі особа жіночої статі взяла з полиць та поклала до власної сумки одну сковорідку, предмети, схожі на силіконові форми для випічки, жовтого та коричневого кольорів, після чого на одній із кас оплачує три предмети, які також кладе в сумку та проходить через розрахункову касу і направляється в праву сторону, де до неї підходить чоловік. Далі, в приміщенні кімнати дана особа в присутності двох осіб чоловічої статі самостійно викладає на стіл із власної сумки речі, а саме предмети, схожі на багет, силіконові форми для випічки, сковорідку та дві упаковки. В ході перегляду даного відеозапису підозрювана ОСОБА_7 пояснила, що на них зафіксовано як 24 серпня 2018 року вона здійснювала покупки в магазині «Новус» та не оплатила деякий взятий товар, оскільки хотіла піти із цим товаром до банкомату, щоб перевірити наявність грошових коштів (т. 2 а.п. 1, 2-3).

В судовому засіданні судом було безпосередньо досліджено та переглянуто даний диск, встановлено з наявних на ньому відеофайлів відомості аналогічного змісту, що наведені у вироку. Будь-яких зауважень чи сумнівів стосовно достовірності, автентичності та допустимості даних відеозаписів ні обвинуваченою ОСОБА_7 , ні її захисником ОСОБА_13 заявлено не було (т. 2 а.п. 16-17, 67-68, 79-80).

Зважаючи на те, що сама обвинувачена ОСОБА_7 , будучи забезпечена кваліфікованими захисниками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як під час досудового розслідування в ході перегляду указаного диску, так і в судовому засіданні не заперечувала того, що на відеозаписах зафіксована вона в приміщенні магазину «Новус» 24 серпня 2018 року, враховуючи, що наявні на цих відеозаписах відомості узгоджуються із даними: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 серпня 2018 року, згідно з яким у цей день приблизно о 19 годині 40 хвилин в магазині «Новус» невідома особа таємно викрала форми для випікання, сковорідку та насіння для вирощування грибів (т. 1 а.п. 242); протоколу огляду місця події від 24 серпня 2018 року з фототаблицею до нього, під час якого в приміщенні магазину в присутності ОСОБА_7 були оглянуті та вилучені згадані неоплачені нею товари (т. 1 а.п. 243-246); показаннями свідка ОСОБА_10 , який працював охоронцем в магазині та 24 серпня 2018 року в кімнаті відеоспостереження на моніторі бачив як обвинувачена, поклавши в торговому залі товар до власної сумки, на касі за одні товари розрахувалася, а інші із сумки не виклала, зокрема розсаду для грибів, форми для випічки і сковорідку, та пройшла з ними повз касові зони, не оплативши, направившись в праву сторону, при чому банкомати знаходилися зліва (т. 2 а.п. 13-15, 17), колегія суддів не вбачає переконливих підстав ставити під сумнів достовірність відеозаписів, як і те, що відображена у них інформація стосувалася подій саме 24 серпня 2018 року, внаслідок того, що вони датовані 30 серпня 2018 року, як на цьому акцентує увагу захисник.

Виходячи з цього, колегія суддів не вбачає беззаперечних підстав визнавати недопустимим доказом диск з відеозаписом з камер спостереження, який, за матеріалами кримінального провадження, був отриманий органом досудового розслідування в приміщенні магазину «Новус», що по вулиці Гната Хоткевича, 1-А, в місті Києві, тобто фактично добровільно виданий потерпілою особою, та визнаний речовим доказом у справі, а також протокол здійснення перегляду даного відеозапису від 30 серпня 2018 року (т. 2 а.п 2).

Твердження захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що представник потерпілого ОСОБА_9 не був безпосереднім очевидцем події і йому не відомі фактичні обставини справи не відповідають дійсності та спростовуються показаннями ОСОБА_9 в суді, відповідно до яких на час події він працював начальником сектору охорони гіпермаркету «Новус», що по вулиці Гната Хоткевича, 1-А, в місті Києві, ОСОБА_7 була затримана працівниками охорони магазину, оскільки вона намагалась викрасти товар, зокрема сковорідку та форми для випікання, на загальну суму приблизно 970 гривень, після чого було викликано співробітників поліції (т. 1 а.п. 115-117).

Посилання апелянта на те, що окремо та самі по собі показання представника потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 серпня 2018 року не спростовують показань обвинуваченої ОСОБА_7 в суді не ґрунтуються на вимогах ч. 1 ст. 94 КПК України, відповідно до яких суд повинен оцінити належні, достовірні та допустимі докази у сукупності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Водночас сукупністю досліджених, проаналізованих та оцінених судом першої інстанції доказів у справі підтверджуються викладені у вироку висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в тому числі спростовується версія обвинуваченої про те, що вона не мала наміру викрадати товар, а лише хотіла піти до банкомату, щоб зняти грошові кошти та повернутися і оплатити його, зокрема на підставі даних відеозапису з камер спостереження та показань свідка ОСОБА_10 , за змістом яких ОСОБА_7 , пройшовши повз каси з неоплаченим товаром, направилася в протилежну сторону від банкоматів.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

За встановлених судом та викладених у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 75 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даних про її особу, і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4