Справа № 601/660/21
Провадження №1-кп/601/134/2021
УХВАЛА

02 липня 2021 року м.Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременець кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000118 від 09 грудня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 05 липня 2021 року, оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України та встановлені при застосуванні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти клопотання прокурора, оскільки обвинувачення на його думку є не обґрунтоване. Крім того, в нього проблеми зі здоров`ям.

Захисник ОСОБА_6 заперечив щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, просив змінити його на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи тим, що наведені прокурором в клопотанні ризики на даний час відсутні та в обвинуваченого ОСОБА_3 проблеми зі здоров`ям.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Так, ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2021 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Застосований під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2021 року.
07 травня 2021 року до 26 червня 2021 року ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року ОСОБА_3 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою .
Згідно із ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта,клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує,змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк,що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому,прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч.1, ч.2 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватиму кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного,обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів .
Суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу, оскільки відсутні будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні на даній стадії процесу не встановлено.
При вирішенні питання пропродовження обвинуваченому ОСОБА_3 дії запобіжного заходу, окрім наявної обґрунтованої підозри, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, визначенні ст.177 КПК України та встановлені при застосуванні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Зокрема, ризиком того, що обвинувачений може переховуватись від суду є те, що він, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого злочину проти власності, зокрема, позбавлення волі на строк від трьох до шести років, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.
Ризиком того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні є те, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити дії з метою залякування потерпілих та свідків по кримінальному провадженню, а тому справжній інтерес суспільства полягає у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, що переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу.
Ризиком того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що обвинувачений на даний час ніде не працює та не навчається, немає джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів, з метою отримання коштів для виїзду з місця проживання та переховування від органу досудового розслідування та суду.
Ризиком того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що знаходячись на волі, а саме в разі обрання іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, обвинувачений матиме можливість координувати свої дії із іншими особами, з метою уникнення ним кримінальної відповідальності.
Також, судом враховуються дані, що характеризують особу ОСОБА_3 , а саме те, що він ніде не працює, хоча є особою працездатного віку, є неодруженим, утриманців не має, стан його здоров`я та міцність соціальних зв`язків останнього, а також те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, що свідчить про систематичність та стійкість протиправної поведінки обвинуваченого, його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.
У звязку з вищенавденим твердження обвинуваченого щодо ненаведення прокурором обставин, які підтверджують існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України є безпідстваними.
Твердження обвинуваченого стосовно того, що прокурором не доведено вчинення ним кримінального правопорушення, з посиланням на докази, суд вважає необґрунтованими, так як відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, при вирішенні питання про обрання чи продовження терміну дії запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення.
Підстав для висновку про невідповідність клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вимогам ст.184, 199 КПК України, суд не вбачає.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 подано у відповідності до приписів ст.331 КПК України і відповідає основним вимогам кримінального процесуально закону, якими регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Оцінюючи доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про неправомірність застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу зважаючи на його стан здоров`я, то суд зазначає, що чинним законодавством гарантована та передбачена можливість надання особам, що перебувають під вартою, належної медичної допомоги та стаціонарного лікування в спеціалізованих закладах МОЗ з орієнтовного переліку, де керівництвом установи попереднього увязнення забезпечується цілодобова охорона особи, узятої під варту.
Таким чином, з урахуванням викладених обставин, переконливості наявних ризиків, та особи обвинуваченого ОСОБА_3 суд приходить до висновку, що обставини, які встановленні судом, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому враховуючи вимоги ст.178 КПК України та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 , а також з огляду на те, що строк тримання ОСОБА_3 під вартою закінчується 05 липня 2021 року, суд вважає за необхідне запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши останньому строк тримання під вартою, що не перевищує 60 діб, відмовивши в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на домашній арешт.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41, 138, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 371, 372 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременець Тернопільської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ) у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме до 00 годин 00 хвилин 30 серпня 2021 року.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом семи діб з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.
Головуюча