ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/394/21 Номер провадження 11-кп/814/616/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.12.2017 за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,

відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що засуджений характеризується негативно; не працевлаштований через небажання працювати; не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться негативно; самостійно не виконує роботи із самообслуговування, хоча має достатній рівень необхідних навичок. Згідно з протоколом № 24 від 30.12.2019 року комісією Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» постановлено відмовити в поданні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 як такому, що не досяг необхідного ступеня виправлення.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
Вказує на неповноту судового розгляду, оскільки судом не витребувані з установи виконання покарань та не досліджені матеріали про його навчання та працевлаштування різноробочим виробничої майстерні, де він на теперішній час працює.
Вважає, що висновки зазначені у характеристиці щодо його небажання працювати та непрацевлаштованість не підтверджені відповідними матеріалами.
Судом також не взято до уваги наявність у нього хронічних захворювань серцево-судинної системи та протипоказань лікарів щодо фізичної праці та навантажень.
Поміж тим, зауважує, що попри захворювання він працює та бере участь у заходах по благоустрою приміщень та прилеглої території відділення № 4.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 та захисник в його інтересах ОСОБА_8 підтримали подану засудженим апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених. Прокурор заперечила проти доводів скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просила залишити її без змін.

Мотиви суду.
Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог вказаного закону та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Застосування умовно-дострокового звільнення вимагає обов`язкової наявності двох підстав: матеріальної (ч. 2 ст. 81 КК України) та формальної (ч. 3 ст. 81 КК України). Єдність цих підстав є основою, за наявності якої суд отримує можливість ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

Судом встановлено наявність формальних підстав для звільнення ОСОБА_7 , що полягає у вимозі до засудженого відбути певну частину покарання, а саме: станом на час звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 відбув 1/2 частину призначеного судом покарання, що узгоджується з п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України.

Висновки суду першої інстанції про відсутність матеріальних підстав для звільнення ОСОБА_7 є правильними з огляду на таке.

Показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені у ч. 2 ст. 81 КК України критерії: сумлінна поведінка засудженого та його сумлінне ставлення до праці.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

З характеристики від 16.02.2021 вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 29.03.2018. За час перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 25.04.2018 відбуває покарання в ДУ «Божковська виправна колонія (№16)». Не працевлаштований через небажання працювати, характеризується негативно, порушував режим утримання 10 разів, за що на нього були накладені стягнення від 27.09.2018, 18.11.2018, 29.12.2018, 12.07.2019, 29.04.2020, 09.10.2020, 05.11.2020, 24.12.2020, 29.12.2020, 31.12.2020, та серед іншого ОСОБА_7 був поміщений у ДІЗО на 14 діб. Заохочень не має.

Крім того, рішеннями комісії ДУ «Божковська виправна колонія (№ 16)» від 15.02.2019, 31.05.2019, 30.12.2019 засудженому ОСОБА_7 відмовляли в застосуванні ст.ст. 100, 101, 82, 81 КК України.

Таким чином вбачається, що поведінка засудженого не є сумлінною, оскільки останній систематично порушує режим утримання та виправлятися не бажає, про що свідчить велика кількість накладених стягнень протягом короткого проміжку часу та відсутність заохочень ОСОБА_7 .

Доводи засудженого про те, що він за станом здоров`я не може працювати, жодним чином не підтверджені.

Так в матеріалах провадження мається довідка від 24.04.06 про втрату ОСОБА_7 15% професійної працездатності.

Поміж тим, доказів того, що він взагалі не працездатний, матеріали провадження не містять.

Враховуючи, що ОСОБА_7 за весь час відбування покарання до моменту звернення з клопотанням до суду мав незадовільну поведінку, постійно порушував режим утримання в установі виконання покарань, питання про його умовно-дострокове звільнення є передчасним, оскільки засуджений своє сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

З огляду на викладене, ухвала районного суду є законною та вмотивованою, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2021 року щодо засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4