Справа № 161/5755/21
Провадження № 1-кп/161/691/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 09 липня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 12.02.2021, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта вища, працює священнослужителем УПЦ с.Баїв, неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2008 та 2010 років народження, несудимий,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В
ОСОБА_3 , згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2016 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини від його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 09.03.2016 і до досягнення старшою дитиною повноліття щомісячно.
Однак, ОСОБА_3 , достеменно знаючи про вказане рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з неофіційних джерел аліменти не сплачував, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надавав, заходів, спрямованих на погашення заборгованості не вживав, чим свідомо, злісно, ухилився від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2016 у справі №161/2946/16-ц коштів (аліментів) на утримання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка згідно інформації Луцького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за період з 01.12.2016 по 31.05.2017 включно становить 10 567 гривень 32 копійки тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Крім того, у подальшому ОСОБА_3 , згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2018 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 930,00 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Однак, ОСОБА_3 , достеменно знаючи про вказане рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з неофіційних джерел аліменти не сплачував, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надавав, заходів, спрямованих на погашення заборгованості не вживав, чим свідомо, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2018 у справі №161/720/18 коштів (аліментів) на утримання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка згідно інформації Луцького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за період з 01.03.2019 по 31.12.2019 включно становить 18 600 гривень, тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Окрім того, ОСОБА_3 , достеменно знаючи про вказане рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з неофіційних джерел аліменти не сплачував, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надавав, заходів, спрямованих на погашення заборгованості не вживав, чим свідомо, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2018 у справі №161/720/18 коштів (аліментів) на утримання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка згідно інформації Луцького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за період з 01.02.2020 по 30.09.2020 включно становить 14 880 гривень, тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
ОСОБА_3 інкримінується злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ч.1 ст.164 КК України, не визнав та показав, що йому відомо про рішення судів згідно яких він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь дітей. По можливості сплачував кошти та надавав квитанції державному виконавцю на ім`я ОСОБА_10 , прізвища він не знає, собі робив копії, однак останніх у нього немає. Державного виконавця ( ОСОБА_11 ) він не знає, оскільки вона не вела його справу. Намагався стати на облік офіційно у центр зайнятості, однак йому відмовили, проте підтверджуючих доказів таких обставин також не має. Повідомив, що за перший період, який йому інкримінується він сплачував аліменти, однак частково, у розмірі 100, 200, 1000 гривень. За другий період сплачував аліменти щомісяця, зберігав квитанції, однак не всі збереглися. За третій період оплатив аліменти, однак квитанцій на підтвердження цього факту не має.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому органами досудового розслідування кримінального проступку, його винуватість повністю підтверджується, дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.
Так допитана безпосередньо в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 підтвердила факт ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів, повідомила що обвинувачений не бере участі у вихованні дітей, не сплачує на їх користь аліменти. З 2016 року суди виносили рішення про стягнення із нього аліментів. ОСОБА_3 сплачував по 25, 20 гривень на місяць, після чого вона звернулася із заявою до поліції. За всі періоди, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений взагалі не сплачував аліменти. Всі розрахунки, які зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності. З жовтня 2020 року ОСОБА_3 почав сплачувати аліменти щомісяця. Також повідомила, що останній мав доходи із неофіційних джерел, починав сплачувати аліменти частково лише тоді, коли вона зверталася до суду. Про наявність у нього грошових коштів вказує той факт, що останній оплатив експертизу при оспорюванні батьківства на суму близько 10 000 гривень. Висловила думку щодо призначення обвинуваченому суворого покарання.
Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаною безпосередньо в судовому засіданні повідомила про те, що веде виконавче провадження, де боржником є ОСОБА_3 , а стягувачем ОСОБА_12 ОСОБА_3 відомо про відкрите виконавче провадження. Він міг самостійно вносити кошти через депозитний рахунок через виконавчу службу, однак зобов`язаний надати підтверджуючі квитанції. Періодично він сплачував аліменти у розмірі 20, 30, 50, 100 гривень на місяць. У листопаді 2017 року обвинувачений сплатив 1000 гривень. Проте, за періоди, які зазначені в обвинувальному акті, ОСОБА_3 жодних коштів не сплачував. З жовтня 2020 року з нього стягуються аліменти з офіційних доходів.
Показання вказаних потерпілої та свідка є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі.
Крім цього, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні.
Так, виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2016 у цивільній справі №161/2946/16-ц, встановлено, що ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини від його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 09.03.2016 і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Згідно постанови головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_13 від 02.07.2016 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2016 у цивільній справі №161/2946/16-ц, виданого 30.06.2016.
Виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2018 у цивільній справі №161/720/18, змінено спосіб стягнення аліментів, який встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2016 року у справі №161/2946/16-ц, а саме вирішено стягувати щомісяця з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 930,00 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно постанови головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_11 від 31.05.2018 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2018 у цивільній справі №161/720/18, виданого 24.05.2018.
Вказаною постановою спростовуються покази обвинуваченого про те, що державний виконавець ОСОБА_11 не могла володіти інформацією щодо його заборгованості.
Згідно з відповідей Луцької районної філії Волинського обласного центру, Волинського обласного центру зайнятості встановлено, що ОСОБА_3 на обліку, у центрах зайнятості та філіях Волинського обласного центру зайнятості в період з 2016 року по 24.02.2021 як безробітний не зареєстрований.
Більше того, у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 по 31.12.2020 зазначено, що ОСОБА_3 у 2016 році та у 2020 році отримував заробітну плату від Свято-Успінської релігійної громади Української православної церкви.
Згідно розрахунків по заборгованості зі сплати аліментів встановлено, що загальна заборгованість по аліментах ОСОБА_3 за період з 01.12.2016 по 31.05.2017 включно становить 10567,32 гривень; за період з 01.03.2019 по 31.12.2019 включно становить 18600 гривень; за період з 01.02.2020 по 30.09.2020 включно становить 14880 гривень.
Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, із врахуванням засади кримінального провадження змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, сторона захисту була вільною у поданні суду доказів щодо наявності квитанцій про сплату аліментів, однак вказане право не реалізувала, а тому твердження сторони захисту про наявність квитанцій про оплату коштів в рахунок аліментів є неспроможними, а показання обвинуваченого стосовно даного факту суд розцінює, як спосіб уникнення від відповідальності.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.
Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями, які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України.
При цьому, суд виключає з обвинувачення по першому епізоду кваліфікуючу ознаку повторність, оскільки така ознака не була підтверджена в ході судового розгляду.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.
Разом з тим, оскільки у формулюванні обвинувачення по другому та третьому епізодах не інкримінується вчинення кримінального правопорушення повторно, суд не визнає цю обставину такою, що обтяжує покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває.
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, дані про особу обвинуваченого, з огляду на відсутність пом`якшуючих обставин та з урахуванням показань обвинуваченого про те, що частково сплачував аліменти в незначних сумах фактично з метою уникнення кримінальної відповідальності за порадою знайомих, а тому суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді громадських робіт ближче до максимального строку.
На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Підстав для призначення більш суворих покарань у виді арешту чи обмеження волі суд не вбачає, з огляду на дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 110 (сто десять) годин.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий