Справа № 750/9677/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/134/21
Категорія - ч. 1 ст. 162 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2020 року за № 0003321, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 25.06.2003 Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.3 ст. 187, ст.ст. 69, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) 11.04.2007 Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.162 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.162 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 2020, після 15 год. 00 хв., більш точний час органами дізнання не встановлено, ОСОБА_7 , всупереч встановленому порядку недоторканості житла та іншого володіння особи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на порушення конституційного права на недоторканність володіння особи, діючи умисно, незаконно, без згоди власника на такі дії, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч ст. 30 Конституції України, згідно якої «кожному гарантується недоторканість житла і не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду», не маючи законних підстав, без дозволу та всупереч волі власника ОСОБА_9 , з мотивів явної неповаги до конституційних прав людини на недоторканність житла, з метою протиправного перебування в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , через кватирку проник до вищевказаного будинку, де перебував до приходу власниці ОСОБА_9 , тим самим порушивши право на недоторканість житла останньої.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить змінити вирок суду, визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням його від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

Не оскаржуючи фактів скоєння кримінального проступку, вважає, що остаточне покарання призначене ОСОБА_7 є занадто суворим, адже покарання не відповідає тяжкості та обставинам вчинення ним проступку, так як він визнав свою вину та допомогав слідству, шкоди потерпілій не завдав, а сама потерпіла будь-яких претензій до ОСОБА_7 не має, процесуальні витрати відсутні. Наголошує на можливості застосувати до ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку протиправного діяння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального проступку, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, за який його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, за обставинами, інкримінованими в обвинувальному акті, є правильною.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого проступку і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 06 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, його сімейний стан, матеріальний стан обвинуваченого, його стан здоров`я, формально позитивну характеристику за місцем колишнього мешкання, врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального проступку, обставину, що його обтяжує, зокрема, вчинення кримінального проступку в стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано визнав за можливе призначити покарання у виді обмеження волі, що є необхідним і достатнім для його виправлення та запобіганню вчинення нових кримінальних проступків, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Перевіривши вирок, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність покарання тяжкості та обставинам вчиненого ним проступку, є необґрунтованими. Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимим, колегія суддів вважає, що покарання, призначене місцевим судом, буде достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Обставини, які є достатніми для застосування положень ст. 75 КК України, не встановлені.

Будь-яких обставин, що не були враховані місцевим судом в апеляційній скарзі не вказано, а тому безпідставно вважати призначене покарання суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає жодної невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого через його суворість, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4