Справа № 146/1198/20
Провадження №11-кп/801/754/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000373 внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 26.10.2020 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, учасником АТО, депутатом, особою з інвалідністю не є, неодруженого, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту його затримання, а саме з 26 жовтня 2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , 42097 грн. 88 коп. (сорок дві тисячі дев`яносто сім гривень вісімдесят вісім копійок) матеріальної шкоди та 200000 грн. (двісті тисяч гривень) моральної шкоди.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, 26 жовтня 2020 року о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Oktavia A5», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням с.Горишківка смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, поблизу перехрестя автодороги сполученням с.Комаргород смт. Шпиків, під час випередження попутного автомобіля не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу де допустив зіткнення із технічно справним автомобілем «ИЖ-21251», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , що рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок зіткнення водій ОСОБА_11 від отриманих травм загинув на місці події.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.
В апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2021 року в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 1000000 гривень (один мільйон гривень) моральної шкоди.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, оскільки судом не враховано особу обвинуваченого, те що він вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що потягло за собою тяжкі наслідки у виді смерті чоловіка потерпілої, шкоду потерпілій не відшкодував. Крім цього, при визначені моральної шкоди у сумі 200000, суд не врахував вимоги ст. 23 ЦК України.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просив її задовольнити в повному об`ємі.
Прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу потерпілої підтримав частково.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_10 заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі засудженого внаслідок м`якості.
Наведені в апеляційній скарзі потерпілої порушення судом закону України в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, апеляційний суд вважає обґрунтованими.
Згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки: саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як видно з вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд не виконав вимоги названого закону та вирішуючи питання щодо міри покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного i призначив ОСОБА_8 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості. Оскільки, визнання вини та щирого каяття у вчиненому, жодним чином не знижують суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та його тяжкості.
3 матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, селищна рада жодних компрометуючих матеріалів не має та характеризує його позитивно, проте обвинувачений ОСОБА_8 ніде не працює, не одружений, вчинив тяжке кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що потягло за собою тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого, шкоду завдану потерпілій ОСОБА_9 не відшкодував та не намагався її відшкодувати, після вчинення кримінального правопорушення не вибачився перед потерпілою.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі №759/7784/15-к у своєму рішенні від 22.03.2018 роз`яснив, що щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намагання особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Проте, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував чи намагався відшкодувати завдані збитки потерпілій.
Враховуючи вищевикладене, призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами, суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст.ст.50, 65 КК України, та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та відповідно до п.4 ч.1 ст.409, ст.ст.413, 414 КПК України є підставою для скасування вироку з постановленням нового вироку судом апеляційної інстанції.
Натомість з урахуванням особи обвинуваченого, обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, апеляційний суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Додаткове покарання призначенню не підлягає, оскільки посвідчення водія на право керування транспортним засобом, обвинувачений ОСОБА_8 не отримував.
Щодо цивільного позову потерпілої в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8 на її користь 1000000 гривень.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині заявленого потерпілою цивільного позову до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000000 гривень, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
У відповідності до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Разом з тим, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з рахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції у відповідності до вищезазначених норм Закону враховував ступінь моральних страждань та переживань ОСОБА_9 , яких вона зазнала у зв`язку зі смертю її чоловіка внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_8 , а саме те, що потерпіла була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя, втратила душевну рівновагу і спокій, в зв`язку зі смертю її чоловіка, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи. (ВП/ВС у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020), таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 слід визначити в сумі 200000 грн.
Таким чином, в цій частині суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0000373 внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 26.10.2020 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання, а саме з 26 жовтня 2020 року.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до суду Касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: