ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/8231/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1220/21 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова матеріали кримінального провадження № 11-кп/818/1220/21 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою, АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України немаючого судимості,-

обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Як встановив суд, 26 серпня 2017 року близько 15 годин 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 ,в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, знаходячись навпроти потерпілого, завдав останньому кулаком правої руки один удар в область носа, чим спричинив потерпілому закриту тупу травму лицевого черепу у вигляді перелому кісток носа із зміщенням уламків, що за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на те, що захисник заявив клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, за який передбачено покарання у виді обмеження волі. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України, особи, які вчинили злочин кримінальний проступок за який передбачено покарання у виді обмеження волі, звільняються від кримінальної відповідальності по закінченню трьох років з моменту їх вчинення. З урахуванням того, що ОСОБА_7 обвинувачується у кримінальному проступку, який вчинено 26 серпня 2017 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначенні п.2 ч.1 ст.49 КК України строки давності закінчилися, а тому ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закриттю.

В апеляційній скарзі потерпілий посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що органами досудового розслідування невірно кваліфіковані дії обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України, оскільки в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 КК України. Наголосив, що строки давності закінчилися через дії сторони захисту, які були направлені на затягування судового розгляду. Указав, що через дії ОСОБА_7 він поніс моральні страждання, які спровокували захворювання та на даний час знаходиться на реабілітації. На думку потерпілого суд проігнорував загальну засаду кримінального провадження справедливість, оскільки відмов в долучені доказів, що підтверджують існування корупційних схем з реалізації сигарет, які покриваються співробітниками поліції та прокуратури. Зазначив, що судді ОСОБА_1 також було заявлено недовіру. Просить ухвалу суду скасувати та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.125 КК України на ст.122 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку обвинуваченого про залишення апеляційної скарги без задоволення, прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог, передбачених ч.ч.1, 3 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно ч.2 ст.337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Згідно складеного слідчим та затвердженого прокурором обвинувального акту, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за обставин, які прокурор вважає встановленими.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, під час проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду прокурором не порушувалося питання про необхідність зміни обвинувачення в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за законом України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за більш тяжке кримінальне правопорушення, тому відповідно до ч.ч.1, 3 ст.337, ст.314 КПК України, суд першої інстанції не мав процесуальної можливості вийти за межі пред`явленого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на більш тяжке.

За таких обставин, виходячи із вимог ст.337 КПК України, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості надавати оцінку відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, у тому числі щодо правильності кваліфікації органом досудового слідства дій обвинуваченого чи наявності в діях ОСОБА_7 ознак більш тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 КК України, як про це стверджується в апеляційній скарзі потерпілого.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про безпідставність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду захисник звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності, проти якого не заперечував обвинувачений, а тому відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України суд був зобов`язаний невідкладно розглянути це клопотання.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Звільнення від кримінальної відповідальності, що тягне за собою закриття кримінального провадження, може бути не тільки щодо обвинуваченого, а й стосовно особи, яка лише підозрюється у вчинені кримінального правопорушення.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.1 ст.285 КПК України таке звільнення є обов`язковим для суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

ОСОБА_7 обвинувачувався у вчинені кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, за яке передбачено покарання у виді обмеження волі, з дня його вчинення минуло більше трьох років, він не ухилявся від слідства чи суду та не вчинив нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

При цьому захисник клопотав про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а обвинувачений не заперечував проти такого звільнення з цієї нереабілітуючої підстави, тому у суду першої інстанції були наявні умови та передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК України підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Доводи потерпілого про безпідставність відмови судом у долученні до матеріалів кримінального провадження доказів щодо можливого вчинення іншого корупційного кримінального правопорушення є необґрунтованими, оскільки відповідно до журналу судового засідання від 12.03.2020 року, вказані докази були повернуті потерпілому, як неналежні до вказаного кримінального провадження.

Стосовно твердження потерпілого в апеляційній скарзі про недовіру судді ОСОБА_1 , то його заява про відвід судді була розглянута в порядку передбаченому ст.81 КПК України, та ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року було відмовлено в її задоволенні.

За таких обставин, підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги потерпілого - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: