Справа № 686/7804/21
Провадження № 1-кп/686/1025/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглядаючи у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому кримінальне провадження № 0000118 від 31.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за частиною 1 статті 152 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за частиною 1 статті 152 КК України.

В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_4 -адвокат ОСОБА_5 підтримав подане нею клопотання про призначення судової психологічної експертизи на предмет визначення моральних страждань потерпілої та розміру заподіяної моральної шкоди, яка у поданому цивільному позові заявлена в 1 000 000 гривень.На вирішення експерта потерпіла просить поставити наступні запитання:

-Чи є ситуація нанесення тілесних ушкоджень та зґвалтування обвинуваченим ОСОБА_6 31.01.2021 року потерпілої ОСОБА_4 психотравмуючою для останньої, якщо так, то чи завдані ОСОБА_4 страждання(моральна шкода)?

-Якщо ОСОБА_4 завдана моральна шкода, який максимальний розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральна шкода)?

Обґрунтовуючи подане клопотання, потерпіла зазначила, що на досудовому розслідуванні немайнова шкода не встановлювалася.

Просила призначити судово-психологічну експертизу, проведення якої доручити експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Прокурор ОСОБА_3 проти призначення експертизи не заперечив.

Захисник ОСОБА_7 заперечила проти задоволення заявленого клопотання у зв`язку з відсутністю методики призначення таких експертиз, а також через можливе затягування розгляду справи та додаткові витрати для обвинуваченого у зв`язку з її проведенням.

Дослідивши подане клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні клопотання про призначення судово-психологічної експертизи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, за змістом ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 цієї статті сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до редакції ч.1 ст.242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

За змістом ч.2 цієї статті слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: 1) встановлення причин смерті; 2) встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень; 3) визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності; 4) встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості; 6) визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Жодних доказів того, що під час досудового розслідування потерпілою заявлялось клопотання слідчому або прокурору щодо призначення судово-психологічної експертизи (звернення з відповідним клопотанням до слідчого судді), а також що, у разі відмови у задоволенні такого клопотання, потерпіла оскаржувала це рішення в установленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, суду надано не було.

Водночас, в редакції чинної ст.243 КПК України експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження.

За змістом ч.2 та 9 ст.101 КПК України кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Висновок передається експертом стороні, за клопотанням якої здійснювалася експертиза.

Потерпіла та її представник не скористались наданим їм правом та не звернулись до експертної установи для отримання висновку експерта, в тому числі із зазначених у клопотанні питань.

Водночас відповідно до ч.1 ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

За змістом ч.2 цієї статті суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: 1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; 2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509цього Кодексу; 3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

З наведеного вбачається, що призначення судової експертизи є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

У постанові Пленуму № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» Верховний Суд України звернув увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків (п. 1) і вказав на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено до компетенції суду (п. 2).

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, з відповідними змінами, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин: стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В цьому зв`язку, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

А, отже, з наведеного слідує, що суд не позбавлений можливості встановити зазначені в клопотанні про призначення судово-психологічної експертизи обставини щодо наявності підстав для відшкодуванням моральної шкоди, в тому числі: чи заподіяна потерпілій моральна (немайнова), характер та обсяг її страждань, наявність чи відсутність прямого причинно-наслідкового зв`язку між такою шкодою та злочином, а також визначити розмір відшкодування такої шкоди - на підставі інших досліджених в судовому засіданні доказів, вимог чинного законодавства та з урахуванням роз`яснень Верховного Суду та Верховного Суду України.

Крім того, висновок експерта щодо визначення розміру заподіяної потерпілій моральної шкоди не матиме для суду наперед встановленої сили та переваги над іншими доказами. Натомість, призначення судово-психологічної експертизи призведе до затягування розгляду справи та збільшення розміру судових витрат, що на переконання суду, не є обґрунтованим та доцільним та не сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого клопотання, відсутність необхідності та недоцільність призначення судово-психологічної експертизи у даній справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 91, 242-244, 332, 370, 372 КПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_4 про призначення судово-психологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000118 від 31.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за частиною 1 статті 152 КК України, відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1