Справа №705/1881/20
1-кс/705/515/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року м. Умань
Слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на дії слідчого, -
ВСТАНОВИВ:
03 червня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на дії слідчого щодо неповернення автомобіля Мазда 323 F д/н НОМЕР_1 , який був вилучений 13.01.2020 року.
В поданій скарзі скаржник посилається на те, що в СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області розслідується кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000068 від 13.01.2020 року за ч. 1 ст. 358 КК України.
13.01.2020 року в нього був вилучений транспортний засіб марки Мазда 323 F д/н НОМЕР_1 .
06.05.2021 року він звернувся до слідчого Уманського РУП ГУНП в Черкаській області з клопотанням про повернення автомобіля на відповідальне зберігання. Постанова про відмову у задоволенні клопотання про повернення автомобіля ним отримана 27 травня 2021 року.
Автомобіль був вилучений ще півтора роки тому, за цей час слідчий не звертався з клопотанням про арешт майна, тому підстав для утримання автомобіля слідством не має, тому просить суд зобов`язати старшого дізнавача СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській обласі майора поліції Паладі Богдана повернути автомобіль марки Мазда 323 F д/н НОМЕР_1 , світло зеленого кольору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відповідальне зберігання.
В судове засідання скаржник не з`явився, подав до суду заяву в якій просив скаргу розглядати у його відсутність та задоволити її вимоги.
В судове засідання слідчий не з`явився, причини неявки не повідомив.
Статтею 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги.
Судом завчасно були повідомлений слідчий про дату та час розгляду скарги, тож у слідчого було достатньо часу для підготування матеріалів на підтвердження ґрунтовності своїх заперечень за скаргою, а також і надання матеріалів кримінальної справи.
При дослідженні доданих скаржником до скарги копій документів слідчим суддею встановлено наступне.
Сектором дізнання Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000068 від 13.01.2020 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.01.2020 року приблизно о 14.30 год., в ході перевірки працівниками поліції автомобіля марки Мазда 323 F д/н НОМЕР_1 , світло зеленого кольору, було виявлено розбіжності в свідоцтві про реєстрацію даного транспортного засобу з електронними базами Національної поліції України, та яким керував ОСОБА_3 .
Як вбачається з Постанови про відмову в задоволенні клопотання старшого дізнавача Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 від 25.05.2021 року, в задоволенні клопотання ОСОБА_3 відмовлено на тій підставі, що автомобіль марки Мазда 323 F д/н НОМЕР_1 , світло зеленого кольору, був вилучений 13.01.2020 р. при проведенні ОМП та також вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які в даному кримінальному провадженні 14.01.2020 р. визнані речовими доказами, однак судом арешт на них накладено не було. Автомобіль містить ознаки підробки, приховання номерів кузова, що необхідно встановити під час проведення судової експертизи технічного стану автомобіля. Крім того, дострокове повернення автомобіля може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
Слідчим слідчому судді жодних документів в обгрунтування заперечень проти скарги не надано.
При вирішенні скарги слідчий суддя виходить з наступного,
Статтею 303 ч. 1 п. 1 КПК України визначено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.
Стаття 304 ч. 1 КПК України передбачає, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першоюстатті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Статтею 307 КПК України визначено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
Статтею 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до статті 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.
Як вказує ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:
1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;
2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;
3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;
4) у разі скасування арешту.
Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Пунктом 39 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (пункт 107 рішення у справі «Беєлерпроти Італії» (Beyeler v. Italy), №3202/96).
Пунктом 50 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) визначено, що вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а також передбачено, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом». Вираз «на умовах, передбачених законом» найперше вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, зможе передбачити його наслідки для себе (пункт 155 рішення Європейського суду з прав людини від 29.04.2003 у справі «Полторацький проти України»).
Отже саме державні органи та установи, якими було застосоване обмеження права особи на мирне володіння своїм майном мають довести, що таке втручання було застовано у відповідності до вимог закону, що таке обмеження є необхідним та при цьому забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Як вже зазначив слідчий суддя, слідчий, маючи можливість доводити, що тимчасове вилучення автомобіля у ОСОБА_3 було здійснено у законний спосіб, що подальше утримання цього автомобілю є необхідним та виправдовується інтересами досудового розслідування, що при цьому загальний інтерес суспільства є важливішим та може виправдати обмеження права ОСОБА_3 на володіння та користування майном, такою можливістю не скористались та жодного доказу слідчому судді не представили.
Враховуючи позицію скаржника, та беручи до уваги матеріали скарги, а саме постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання, якою підтверджується, що слідчий після вилучення автомобілю з клопотанням про його арешт не звертався, ОСОБА_3 не має процесуального статусу підозрюваного чи цивільного відповідача у кримінальному провадженні, а, на переконання суду, часу, який минув з моменту вилучення автомобіля достатньо для повного дослідження автомобілю та відшукання доказів за умови наявності для того законних підстав, тож подальших причин та законних підстав утримувати цей автомобіль та обмежувати у такий спосіб право власності скаржника слідчому судді не надано, отже скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 303, 307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на дії слідчого щодо неповернення вилученого майна, задовольнити.
Зобов`язати старшого дізнавача СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області майора поліції ОСОБА_4 повернути автомобіль марки MAZDA моделі 323F, світло зеленого кольору, д/н НОМЕР_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на відповідальне зберігання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Леся Сергіївна Годік