Справа № 183/2683/18
№ 1-кп/183/175/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного судуДніпропетровської областів режимі відеоконференцзв`язкукримінальне провадження № 0000044 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснопілля Коропського району Чернігівської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , призваного за часткової мобілізації, на посаді номера обслуги 1 механізованого батальйону, солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5

встановив:

02вересня 2014 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) за № 120солдата ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посадуномер обслуги 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Однак, 03 грудня 2014 року солдат ОСОБА_3 , діючи умисно та з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 )без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 14грудня 2017 року солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином, солдат ОСОБА_6 03грудня 2014 року самовільно залишив військову частинупольова пошта НОМЕР_2 і був відсутній у військовій частині до 14грудня 2017 року без поважних причин тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що покинув військову частину тому, що командири частини не дали йому ніяких розпоряджень. Коли він з відпустки повернувся на територію. Військової частини, то командир, до якого він звернувся порадив йому самостійно прибути до м. Волноваха, куди переїхав особовий склад його частини. У скоєному щиро кається, готовий нести передбачену законом відповідальність.
Вина обвинуваченого доведена дослідженими у судовому засіданні доказами :

- повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 направлене 06.11.2017 р. військовому прокурору Дніпропетровського гарнізону,

- актом проведення службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 2017 р., яким встановленого що солдат ОСОБА_3 після лікування у військовому госпіталі з 18.11.2014 р. станом на 25.10.2017 р. до розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув,

- наказом № НОМЕР_3 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_3 ,

- наказом ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 про зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини,

- з`явленням із зізнанням ОСОБА_3 , яке він подав 14.12.2017 р. військовому прокурору Південного регіону України

Суд, дослідивши кримінальне провадження в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України, при цьому враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Суд встановив пом`якшуючі покарання обставини з`явлення із зізнанням, та щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_3 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченим, готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, застосувати до ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.
Однак, з огляду на вказані обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, та відповідно до ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 3 ст. 407 КК України два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 349 КПК України.

Копії вироку видати прокурору, обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1