Справа № 199/6068/20
В И Р О К
іменем України
15 квітня 2021 року м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
Головуючий суддя ОСОБА_1 .
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_4
представника потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6
ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001210, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Липовець Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, працюючого в АТ «Дніпропетровський стрілочний завод» на посаді наладчика станків та маніпуляторів з програмним керуванням 6-го розряду, одруженого, раніше не судимого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
16 червня 2020 року близько 18:30 год. водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , належним ОСОБА_10 , рухався в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра по вулиці Маршала Малиновського з боку Мерефо-Херсонського мосту в напрямку Центрального мосту.

Під час руху ОСОБА_8 , порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 («пішохідний перехід») та дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра»), розташованого в районі будинку № 76 по вулиці Маршала Малиновського, перед яким праворуч у суміжній смузі руху попутний автомобіль став зменшувати швидкість, надаючи перевагу для руху пішоходу, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, а саме пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину з правого боку ліворуч за напрямком руху автомобіля, не прийняв заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби - зупинки для надання їй дороги, і, продовживши рух, скоїв на неї наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) у вигляді: закритого двохкісточкового перелому лівого гомілковостопного суглобу зі зміщенням уламків.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, які наголошують:

- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

- п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 16 червня 2020 року близько 18:00 години їхав забрати дружину з роботи в центр міста з Придніпровська. Вже сутеніло, але видимість була достатньою. На вул. Малиновського, коли виїхав на повороті біля нафтобази, їхав у крайній лівій смузі з трьох смуг руху, бо права смуга була зайнята потоком автомобілів. Коли проїхав метрів 200-300, його наздогнав автомобіль «БМВ», який мигав фарами на «наступав» на нього, щоб він дав тому дорогу. Оскільки з`їхати йому було нікуди, він збільшив швидкість. Наближаючись до пішохідного переходу пригальмував і побачив, що «БМВ» під`їжджає все ближче і прямо наїжджає на нього. Він був у розгубленому стані, оскільки йому було нікуди діватися, з усіх боків були автомобілі. Знаючи, що попереду пішохідний перехід, контролював ситуацію. Попереду нікого не було. Праворуч білий автомобіль був вже наполовину на проїзній частині пішохідного переходу. Він подумав, що зазначений автомобіль вже переїжджає перехід і якби він загальмував, то «БМВ» розтрощив би його, оскільки той гнав його на такій швидкості, що він не знав, що йому робити. Він бачив, що попереду нікого немає, і хотів проскочити, щоб той його не вдарив. Під`їжджаючи ближче до пішохідного переходу, побачив тінь, яка вискочила з-за білого автомобіля, котрий пригальмував, коли вже був наполовину на пішохідному переході. Він різко повернув ліворуч і дзеркалом зачепив потерпілу. Виїхавши на зустрічну смугу приблизно на півметра, зупинився метрів за 10, і побіг до потерпілої. Та вже стояла на ногах і біля неї стояла жінка. Як виявилося, це була її матір. Він підбіг, поцікавився, як здоров`я. Спитав, що болить. Сказали, що болить нога. Потерпіла з матір`ю швидко сіли в автомобіль. Він сказав, що необхідно викликати поліцію, але йому відповіли, що їм ніколи і треба їхати в лікарню. Цим їхнє спілкування на місці ДТП і обмежилося. Коли зупинився, «БМВ» проїхав трохи далі, зупинився, водій вискочив та накинувся на нього з нецензурною лайкою. Коли він розвернувся та пішов до потерпілої, останній сів у автомобіль та поїхав. Коли всі поїхали, він стояв ще десь 20 хвилин, потім під`їхав до поліції, повідомив про подію і все оформили. Він за кермом з 2001 року, до цього в ДТП не потрапляв. Пропонував допомогу, приїжджав до лікарні та цікавився станом потерпілої. Отримав відповідь, що допомоги не треба, гроші в них є. Мати потерпілої сказала, що ОСОБА_11 амбіційна і щоб розмовляв з нею. Остання повідомила, що за всі витрати він має їй відшкодувати 10000 доларів, і це останнє слово. Він зніяковів і не знав як йому поводитися, тому чекав суду. Під час спілкування вона показувала всі розрахунки на телефоні, а потім сказала, що хоче новий телефон. Про те, що вона загубила телефон, не казала. Після ДТП на асфальті ні телефону ні навушників не було. Самостійно частково відшкодував шкоду потерпілій, вислав тричі по три тисячі, потім чотири тисячі. Загалом оплатив тринадцять тисяч гривень.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та підтвердження його фактичних обставин, винуватість ОСОБА_8 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Потерпіла ОСОБА_4 показала суду, що того дня їхала разом з матір`ю по вул. Малиновського в Придніпровськ до її батьків. Зупинилися навпроти кіоску, щоб купити хліба. Коли переходила дорогу назад, довго стояла перед переходом, потім зупинилися перші дві смуги. Подивилася ліворуч та пішла далі, подивилася праворуч і, побачивши що зустрічна смуга також зупиняється, спокійно продовжила рух. Після цього пам`ятає сигнал, повернулася, побачила червоний автомобіль. Потім її збили. Як саме відбувся удар, не пам`ятає. Пам`ятає, що встала, поряд з нею стояв якийсь чоловік, потім підбігла мати. Коли спробувала стати на ногу, та хруснула. Підбіг хтось ще, подав кросівок, який спав при ударі, після чого вони поїхали. Поїхали спочатку до найближчої лікарні, а саме лікарні № 9, але там не було приймального покою і вони поїхали в лікарню № 6. У неї був подвійний перелам, один зі зміщенням, проводилося оперативне втручання. На стаціонарному лікуванні перебувала приблизно п`ять тижнів. На теперішній час необхідна ще одна операція з видалення металу, приблизно навесні 2021 року. Про переказ грошей від обвинуваченого дізналася з матеріалів справи, до лікарні він приходив лише один раз. До ДТП уклала договір про переклад з фірмою, але працювати повинна була почати з липня місяця. Приїхавши до лікарні виявила, що немає телефону та смарт-годинника, а обвинувачений казав, що він бачив на дорозі годинник з розірваним ремінцем.

За протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з додатками, 16 червня 2020 року в період часу з 20 години 00 хвилин до 20 години 45 хвилин слідчим поліції оглянуто ділянку місцевості біля будинку № 76 по вул. Маршала Малиновського у м. Дніпро в напрямку від Мерефо-Херсонського мосту до Центрального мосту. Встановлено, що дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе, чисте. Дорога призначена для руху в двох напрямках по три смуги в кожному напрямку. Наявна дорожня розмітка 1.3 (поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху), 1.5 (поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають дві або три смуги; позначає межі смуг руху, за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку) та 1.14.1 («пішохідний перехід»), дорожні знаки 5.35.1 та 5.35.2 («пішохідний перехід»). Об`єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія в напрямку руху відсутні. Автомобіль, який вчинив наїзд на пішохода з місця пригоди поїхав. На проїзній частині знаходиться транспортний засіб «BMW X-3», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому зафіксовано пошкодження правого переднього бризговика (скол), сліди крові відсутні, на правому боці переднього бампера стертість бруду та пилу. На момент огляду гальмівна система автомобіля та рульове керування в робочому стані. За результатами огляду транспортний засіб вилучено.

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу, 16 червня 2020 року в період часу з 20 год. 55 хв. по 21 год. 20 хв. оглянуто автомобіль «DAEWOO LANOS» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, 2004 року випуску. При огляді встановлено, що у автомобіля відбите праве бокове дзеркало, деформовано переднє праве крило, наявні пошкодження лакофарбового покриття на передньому бампері праворуч, сліди стертості бруду на передній та задній дверях з правого боку, деформований передній державний номер, вм`ятини на правій задній стійці. При візуальному огляді гальмівна система справна. За результатами огляду транспортний засіб вилучено.

Постановою слідчого від 17 червня 2020 року автомобіль «DAEWOO LANOS» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , долучений до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу та згідно постанови слідчого від 02 липня 2020 року переданий на зберігання ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 червня 2020 року на вказаний автомобіль накладено арешт.

Станом на час ДТП ОСОБА_8 був тверезим, що підтверджується відповідним висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2913.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1943е від 21 липня 2020 року, за даними медичної документації, рентгенівського дослідження та при огляді у ОСОБА_4 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритого двохкісточкового перелому лівого гомілковостопного суглобу зі зміщенням уламків. Виявлене у неї тілесне ушкодження не відображає на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що воно спричинено від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), якими могли бути і виступаючі частини рухомого транспортного засобу. Враховуючи характер та локалізацію виявленого у неї тілесного ушкодження, дані медичної документації, можливо вказати, що воно отримано незадовго до надходження на стаціонарне лікування в КНП «МКЛ №6» ДМР, тобто і в термін на який вказує обстежена та слідчий в постанові. За своїм характером виявлене у неї тілесне ушкодження відноситься до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту, 10 серпня 2020 року в період часу з 16 год. 00 хв. по 16 год. 50 хв. ОСОБА_8 вказав місце та механізм дорожньо-транспортної пригоди, місце розташування учасників ДТП на проїзній частині, траєкторію руху транспортних засобів до та після зіткнення.

Постановою слідчого від 14 серпня 2020 року визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження диск з записом обставин дорожньо-транспортної пригоди, наданий свідком ОСОБА_12 .

За протоколом огляду відеодиска з записом, 14 серпня 2020 року в період часу з 9 год. 30 хв. по 10 год. 00 хв. слідчим переглянуто запис із зазначеного диску. На відеозаписі зафіксовано обставини ДТП 16 червня 2020 року, а саме: автомобіль «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на дівчину пішохода, яка переходила дорогу по пішохідному переходу з правого боку ліворуч в напрямку руху автомобіля «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за яким рухався автомобіль «BMW X-3», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який наїзд на пішохода не скоював та об`їхав її.

Ці ж самі фактичні обставини встановлені під час перегляду зазначеного відеозапису в судовому засіданні.

У відповідності до висновку судової автотехнічної експертизи № 19/104-9/2/1021 від 20 серпня 2020 року, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Для оцінки дій пішоходів не потрібно застосування спеціальних технічних пізнань, тому у дорожньо-транспортній ситуації що склалася, оцінити дії пішохода ОСОБА_4 органи розслідування можуть самостійно стосовно до розділу 4 Правил дорожнього руху.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд, враховуючи положення ст. 5 КК України, кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону України № 586-VI від 24 вересня 2008 року), оскільки він, діючи зі злочинною необережністю, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є необережним нетяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер допущеного ОСОБА_8 порушення Правил дорожнього руху, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого.

Останній притягується до кримінальної відповідальності вперше, є особою похилого віку, пенсіонером, і окрім цього офіційно працевлаштований, має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття та добровільне часткове відшкодування шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

На підставі викладеного, з урахуванням законодавчих заборон щодо призначення обвинуваченому покарань у виді виправних робіт та обмеження волі, суд дійшов висновку, що основним покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді штрафу в межах санкції відповідної статі Особливої частини КК України, оскільки підстави для призначення більш суворого виду покарання (арешту) не встановлені і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З урахуванням характеру допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху, того факту, що ОСОБА_8 на порушення приписів п. 2.10(д) Правил дорожнього руху України залишив місце ДТП, до якої він був причетний, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Заперечення сторони захисту щодо недоцільності призначення такого додаткового покарання судом відхиляються, оскільки посилання на «життєву необхідність» збереження за ОСОБА_8 права керування транспортними засобами не доведене наданими суду доказами і інтереси обвинуваченого не скасовують тяжкості допущеного ним порушення правил безпеки дорожнього руху (збив пішохода на пішохідному переході) та поведінки ОСОБА_8 одразу після ДТП (залишив місце ДТП, до якої був причетний).

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Питання подальшої долі речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст. 100 КПК України. При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що оскільки автомобіль «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , не є власністю ОСОБА_8 і за рахунок цього транспортного засобу не можуть бути забезпечені позовні вимоги потерпілої, арешт вказаного транспортного засобу підлягає скасуванню.

Потерпілою ОСОБА_4 у межах кримінального провадження заявлено цивільний позов, за яким остання просить суд стягнути:

- з обвинуваченого ОСОБА_8 збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 40120 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 148457,58 грн.;

- з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» матеріальну шкоду у розмірі 56204,77 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1542,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог потерпіла зазначає, що на лікування отриманого внаслідок ДТП закритого двохкісточкового перелому лівого гомілковостопного суглобу зі зміщенням уламків вона витратила: 8200 грн. на оплату комплекту остеосинтезу, 98,40 грн. за переказ готівки, 580 грн. за забір біоматеріалу, 8765,26 грн. на придбання медикаментів. Окрім цього, під час наїзду вона мала при собі мобільний телефон з навушниками, загальною вартістю 24998 грн., які в результаті ДТП були втрачені, оскільки після приїзду до лікарні вона виявила відсутність вказаних гаджетів. Крім того, 20 червня 2020 року вона мала їхати на навчання в м. Львів, придбала квиток вартістю 358,24 грн., але через ДТП не змогла ним скористатися. Також, 08 червня 2020 року між нею та ТОВ «СЬОР-РЕФ ГРУП» було укладено договір про послуги усного перекладу № 08-06/2020. Вона повинна була у період з 10 червня 2020 року по 18 вересня 2020 року щодня (крім вихідних та святкових днів згідно 40-годинного робочого тижня) здійснювати усний переклад. Договором передбачено, що вартість робіт за цим договором становить 85 грн. за 1 годину роботи перекладача. Однак, внаслідок наїзду потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні з 16 червня 2020 року по 10 липня 2020 року, а з 10 липня 2020 року по 10 вересня 2020 року на амбулаторному лікуванні, через що вона не змогла здійснювати усний переклад та не отримала бажаний дохід. За період з 16 червня по 10 вересня 2020 року вона могла відпрацювати 59 робочих днів по 8 годин, внаслідок чого недоотримала 40120 грн. Окрім цього, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у цей же період потерпіла має право на відшкодування мінімальної заробітної плати у загальному розмірі 13316,72 грн. Також ОСОБА_4 зазначає, що внаслідок ДТП їй спричинена і моральна шкода, яка виразилася в фізичних і душевних стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків із знайомими і близькими їй людьми, відмовою відповідача компенсувати їй завдану шкоду. Внаслідок раптового наїзду автомобіля їй була завданий великий фізичний біль, який супроводжував її протягом першого стаціонарного лікування. Наслідки нанесених тілесних ушкоджень вона відчуває до цього часу. Після ДТП у неї з`явилося відчуття страху при переході проїзної частини дороги, де рухаються автомобілі. У неї порушився звичайний устрій життя та виробничі стосунки, вона втратила душевний спокій. Завдану їй моральну шкоду ОСОБА_4 оцінює в 150000 грн.

Потерпіла ОСОБА_4 і її представник ОСОБА_5 в суді підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_8 , а також його захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_6 заперечили проти задоволення заявлених до обвинуваченого позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтували тим, що потерпілою не доведено, що телефон з навушниками вона втратила саме під час ДТП, що ОСОБА_4 була офіційно працевлаштована, що остання купувала квиток в м. Львів (оскільки наданий квиток лише до Києва), що була потреба у використанні комплекту остеосинтезу. Заявлену суму відшкодування моральної шкоди вважають необґрунтованою та завищеною.

ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» також надало письмовий відзив на позовну заяву, за яким просить справу розглянути за відсутності свого представник та частково відмовити в задоволенні заявлених до них позовних вимог, оскільки наразі цивільно-правова відповідальність страховика не настала, бо на цей час відсутній рішення/вирок суду про визнання ОСОБА_8 єдиною винною особою у вчиненні ДТП. Окрім цього, страховик відшкодовує обґрунтовані витрати на лікування. З загального обсягу наданих потерпілою чеків, чеки на 386,79 грн. містять вимоги, що не підлягають відшкодуванню, оскільки включають витрати на купівлю пакетів, пелюшок, серветок, мила, ватних дисків, цукерок, продуктів харчування, картки на знижку. Також, ОСОБА_4 не надано доказів про її перебування на стаціонарному лікуванні з 16 червня 2020 року по 09 липня 2020 року, отже обґрунтованість витрат в цей період не підтверджена доказами. Крім того, витрати на придбання комплекту остеосинтезу здійснені не потерпілою, а ОСОБА_13 , яка не є учасником справи. Також наголошують на тому, що потерпілою не надано належних доказів на підтвердження того, що її майно (телефон і навушники) було знищено під час ДТП.

Вирішуючи питання щодо наявності у ОСОБА_4 права на відшкодування майнової та моральної шкоди, а також обґрунтованості розміру відповідних вимог, суд виходить з наступного.

ОСОБА_4 надані копії документів, які підтверджують понесені останньою (безпосередньо нею та на її прохання за її кошти іншими особами) витрати на лікування (прямі витрати на придбання ліків, медичних засобів та послуг і супутні витрати) у загальному розмірі 17643,66 грн.

Посилання ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на те, що ОСОБА_4 не надано доказів перебування на стаціонарному лікуванні з 16 червня 2020 року по 09 липня 2020 року спростовується дослідженим судом висновком судово-медичної експертизи № 1943е від 21 липня 2020 року, який містить опис медичної карти стаціонарного хворого з зазначенням періодів лікування.

Сукупність показів потерпілої ОСОБА_4 , дослідженого судом висновку судово-медичної експертизи та копій медичних документів доводять, що зазначені витрати були необхідними, обґрунтованими та достатніми витратами, пов`язаними із лікуванням ОСОБА_4 від травми, отриманої під час ДТП.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

ОСОБА_4 на підставі вимог ч. 1 ст. 1195 ЦК України має право на відшкодування понесених нею витрат на лікування у зазначеному нею в позові розмірі.

Окрім цього, на підставі ч. 1 ст. 1195 ЦК України ОСОБА_4 має право на відшкодувати їй заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок тимчасової втрати працездатності.

За ч. 2 ст. 1195 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

На момент ДТП ОСОБА_4 не працювала, отже має право на відшкодування втраченого заробітку у розмірі мінімальної заробітної плати за весь період тимчасової непрацездатності, а саме: з 16 червня 2020 року по 10 вересня 2020 року (стаціонарне та амбулаторне лікування).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати становить по 31 серпня 2020 року 4723 грн., а з 01 вересня 2020 року 5000 грн.

Таким чином, загальний розмір мінімальної заробітної плати за період з 16 червня 2020 року по 10 вересня 2020 року становить 13625,68 грн. ((10/20х4723) + 4723 + 4723 + (8/22х5000))

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що розрахунок за неповні місяці проводився виходячи з кількості робочих, а не календарних днів у відповідному місяці.

ОСОБА_4 до відшкодування також заявлений втрачений дохід у розмірі 40120 грн., який вона могла б отримати за період з 17 червня по 10 вересня 2020 року від ТОВ «СЬОР-РЕФ ГРУП».

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) містить правовий висновок, за яким «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року по справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18) зазначено, що «тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача».

На підтвердження можливості отримання доходу ОСОБА_4 надано копію договору на послуги усного перекладу № 08-06/2020, укладеного нею з ТОВ «СЬОР-РЕФ ГРУП» 08 червня 2020 року, за умовами якого ОСОБА_4 повинна забезпечити явку щодня, окрім вихідних та святкових днів (згідно норм 40-годинного робочого тижня) з 10 червня 2020 року по 18 вересня 2020 року о 09:00 за визначеною договором адресою (п. 2.1). При цьому, вартість робіт зав договором складає із розрахунку 85 грн. за 1 годину роботи перекладача. Розрахунку здійснюються за передоплатою 50 відсотків від вартості робіт, що передбачаються протягом 10-ти днів на підставі рахунку-фактури виконавця (п. 2.2). Решта суми сплачується по закінченню робіт по перекладу (п. 2.3).

Зі змісту наданого договору вбачається, що оплата за цим договором мала здійснюватися не за робочий час, а за фактично виконаний в межах цього часу обсяг роботи, який мав визначатися кожного разу на наступні 10-ть днів. При цьому, надавати послуги за договором ОСОБА_4 мала починаючи з 10 червня 2020 року, однак суду не надано доказів на підтвердження того, що з 10 червня 2020 року по 16 червня 2020 року ОСОБА_4 фактично надавала ТОВ «СЬОР-РЕФ ГРУП» послуги усного перекладу та отримала за це грошові кошти (при тому, що 50 відсотків вартості таких послуг мали бути передплачені). Окрім цього, суд не може не звернути увагу на той факт, що за твердженням ОСОБА_4 в цивільному позові 20 червня 2020 року вона мала їхати на навчання в м. Львів (на підтвердження чого до позову навіть долучено копію квитка на потяг), тоді як за умовами договору про надання послуг усного перекладу ОСОБА_4 мала кожного буднього дня о 09:00 год. прибувати до визначеної договором адреси в м. Дніпро.

Такими чином, обґрунтування позову ОСОБА_4 в цій частині зводиться до теоретичного розрахунку максимально можливого розміру доходу, який потерпіла могла б отримати в разі повної зайнятості протягом строк дії договору, що не є тотожнім реальній можливості отримання нею відповідного доходу.

Наданими ОСОБА_4 доказами не доведено, що вона не лише могла, а й повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_4 в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

ОСОБА_4 також заявлено до відшкодування вартість мобільного телефону та навушників (24998 грн.), на підтвердження вартості яких останньою надано копію товарного чеку.

Саме на ОСОБА_4 , як цивільного позивача, покладається тягар доказування спричинення їй шкоди внаслідок діянь обвинуваченого.

Оцінюючи доведеність відповідних фактичних обставин суд враховує, що під час допиту ОСОБА_4 показала, що після ДТП лише в лікарні виявила відсутність мобільного телефону та навушників. При цьому, з дослідженого судом відеозапису моменту ДТП не вбачається, що під час контактування автомобіля обвинуваченого з потерпілою на дорожнє покриття падали відповідні технічні засоби. Не були вони виявлені і під час огляду місця події.

Сукупність досліджених судом доказів, з врахуванням того, що ОСОБА_4 факт зникнення мобільного телефону та навушників був виявлений лише в лікарні через значний проміжок часу після ДТП, не доводить, що їх втрата перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з діяннями обвинуваченого, а не є наслідком діянь інших осіб.

На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_4 в цій частині також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

ОСОБА_4 до відшкодування також заявлено вартість придбаного і не використаного нею квитка на потяг у розмірі 358,24 грн. На підтвердження відповідних вимог останньою надано копію такого квитка на її ім`я на потяг сполученням «Дніпро-Львів» на 20 червня 2020 року.

Станом на 20 червня 2020 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні і об`єктивно не могла використати вказаний квиток за призначенням. Разом з тим, вказаний квиток був придбаний через електронний сервіс, що дозволяло без втрат повернути вартість квитка. Докази того, що потерпілій не поверталася вартість квитка, суду не надані.

На підставі викладеного, суд вважає недоведеним спричинення ОСОБА_4 шкоди в розмірі 358,24 грн. внаслідок діянь обвинуваченого, відповідні позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що у відповідності до ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Суд вважає доведеним поза всяким розумними сумнівом факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 , яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї із спричиненням суттєвих тілесних ушкоджень, тривалому обмеженні можливості підтримання звичайного способу життя.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням перелічених факторів, встановлених судом фактичних обставин спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, їх тяжкості, тривалості лікування, стану потерпілої після травмування, обсягу зусиль, які їй доводилося докладати для забезпечення її звичайних життєвих потреб, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 40000 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 на підставі ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України має право на грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 грн.

Вирішуючи питання щодо осіб, з яких підлягають стягненню визначені судом розміри відшкодування, суд враховує, що згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За дослідженою суду копією полісу № АО/3697160 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» була застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка експлуатує забезпечений транспортний засіб «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , на законних підставах. Зазначений поліс був чинним на момент ДТП.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Полісом визначений ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю в 200000 грн., та за шкоду, заподіяну майну 100000 грн.

За ст. 23 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У відповідності до п. 24.1 ст. 24 вказаного Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 має право на відшкодування витрат на лікування у розмірі 17643,66 грн., з яких 17158,47 грн. (за виключенням витрат на комісію за переказ готівки, придбання пакетів, пелюшок, серветок, мила, ватних дисків тощо) на підставі п. 24.1 ст. 24 вказаного Закону мають бути відшкодовані в межах страхової суми за рахунок страхувальника, а решта (485,19 грн.) на підставі ст.ст. 1187, 1194, 1195 ЦК України винуватцем ДТП.

Згідно ст. 25 вказаного Закону, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 має право на відшкодування не отриманих доходів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 13625,68 грн., з яких вона просить стягнути 13316,72 грн.

Вказані не отримані доходи в межах заявлених позовних вимог та страхової суми підлягають відшкодуванню за рахунок страховика на підставі ст. 25 вказаного Закону.

За ст. 26-1 вказаного Закону, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 грн., з яких 1523,76 грн. ((17158,47+13316,72)х0,05) на підставі ст. 26-1 вказаного Закону мають бути відшкодовані в межах страхової суми за рахунок страховика, а решта (38476,24 грн.) на підставі ст.ст. 1167, 1187, 1194 ЦК України винуватцем ДТП.

Суд враховує, що за приписами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідженим судом полісом визначено розмір франшизи в 2000 грн.

Разом з тим, у відповідності до п. 12.2 ст. 12 вказаного Закону франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Оскільки всі суми, визначені судом як такі, що підлягають стягненню, статтею 23 вказаного Закону віднесені до шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, франшиза застосуванню не підлягає.

Заперечення ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з приводу того, що наразі їх цивільно-правова відповідальність як страховика не настала, оскільки на цей час відсутній рішення/вирок суду про визнання ОСОБА_8 єдиною винною особою у вчиненні ДТП, судом відхиляються, оскільки з огляду на те, що сам факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання встановлені вироком суду, з досліджених судом доказів та встановлених ними фактичних обставин на цей час не вбачаються підстави для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Окрім цього, постановою Великої палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к було сформульовано правовий висновок, за яким попереднє звернення потерпілого із заявою про виплату страхового відшкодування загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Таким чином, зі страховика на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню:

-витрати на лікування у розмірі 17158,47 грн.;

-не отримані доходи у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 13316,72 грн.;

-грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 1523,76 грн.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_8 , то останнім надані докази на перерахування ОСОБА_4 протягом серпня-грудня 2020 року відшкодування шкоди у загальному розмірі 13000 грн. Факт отримання потерпілою відшкодування підтверджений в судовому засіданні її представником. Фіскальні чеки не містять деталізації того, який саме вид шкоди відшкодовувався, у зв`язку з чим суд з вказаного розміру відшкодування 485,19 грн. відносить на відшкодування витрат на лікування і 12514,81 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 25961,43 грн. (38476,24-12514,81).

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_14 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону України № 586-VI від 24 вересня 2008 року), та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Речові докази:

- автомобіль «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , залишити останньому, скасувавши арешт, накладений на зазначений транспортний засіб ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 червня 2020 року (справа № 932/6982/20, провадження № 1-кс/932/3879/20);

- диск з записом обставин ДТП, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» () на користь ОСОБА_4 :

-витрати на лікування у розмірі 17158 (сімнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім) гривень 47 (сорок сім) копійок;

-не отримані доходи у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 13316 (тринадцять тисяч триста шістнадцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки;

-грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 1523 (одна тисяча п`ятсот двадцять три) гривні76 (сімдесят шість) копійок;

усього стягнувши 31998 (тридцять одну тисячу дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 25961 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одна) гривня 43 (сорок три) копійки.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином відмовити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

15.04.2021