Справа №591/7496/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/267/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, а також збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербург, Російська Федерація, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Зарічного районного суду м. Суми від 29 листопада 2018 року за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , в якій захисник просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01 вересня 2020 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 - змінити.

Визнати ОСОБА_7 винним за ч.4 ст. 358 КК України, на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного даним вироком приєднати повністю не відбуте покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 29 листопада 2018 року у виді 3 років позбавлення волі та враховуючи, що відповідно до ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, з застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки.

На підставі с.76 КК України покласти на , (як дослівно зазначено в апеляційній скарзі) : ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробацїї; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 358 КК України і призначено йому за цим законом покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного вказаним вироком приєднано повністю не відбуте покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 29 листопада 2018 року у виді 3 років позбавлення волі, і враховуючи, що відповідно до ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання для відбування покарання у виді позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведену експертизу у розмірі 3768 грн. 24 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник ОСОБА_8 посилається на те, що:

- вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання є суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного;

- ОСОБА_7 вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, у нього є малолітня дитини, крім того, обвинувачений страждає на тяжке захворювання;

- як пом`якшуючу обставину суд врахував повне визнання вини, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено, відповідно даних, що характеризують особу обвинуваченого, ОСОБА_10 раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у нарколога та психолога не перебуває, має стійки соціальні зв`язки, проживає разом з дитиною, дружина у вихованні дитини участі не бере та разом з чоловіком та дитиною не мешкає;

- враховуючи усі вищевказані обставини суд мав можливість та законні підстави для призначення покарання у виді 1 року 6 місяців, яке було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання - виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових злочинів та для звільнення його від відбування покарання, з випробуванням, строком на 2 роки;

Згідно з вироком, у невстановлений в ході досудового слідства час та місці, ОСОБА_7 отримав паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії та номеру НОМЕР_1 виданий Зарічним РВ у м. Суми України в Сумській області 02 вересня 2014 року, тобто, підроблений документ виготовлений плоским офсетним способом друку. При цьому, на 1-й сторінці паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 , були внесені зміни до первинних реквізитів документа шляхом переклеювання фотокартки.

В подальшому, 23.09.2019 р. о 14.30 год. ОСОБА_7 прийшов до відділення №1 АТ «Ідея банк», що знаходиться за адресою м. Суми, вул. Козацький Вал, буд. 1, та, перебуваючи на першому поверсі вказаної установи, діючи умисно, з метою отримання кредиту, звернувся до представника АТ «Ідея банк», надавши вищевказаний завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 і повідомив відомості вказаної особи як власні, проте, був викритий працівником банку.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, яка апеляційну скаргу захисника обвинуваченого не підтримала та вважала вирок суду законним і обґрунтованим, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку, є доведеною і ґрунтується на доказах які були досліджені в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого судом правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України, та апелянтами не оспорюються, а тому апеляційним судом вирок в цій частині не переглядається.

Що стосується покарання, а саме не застосування вимог ст.75, 76 КК України, при його призначенні і як наслідок призначення занадто суворого покарання, як про це зазначає адвокат в своїй апеляційній скарзі, то колегія суддів перевіривши такі доводи дійшла таких висновків.

Положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й розміру призначення ОСОБА_7 покарання, вищезазначених вимог Закону дотримався у повному обсязі.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким, особу обвинуваченого, а саме, що на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах він не перебуває, за місцем проживання позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Крім того, суд вірно врахував і те, що ОСОБА_7 , є судимою особою, який вчинив злочин під час іспитового строку.

При цьому, з доводами апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання, колегія суддів погодитись не може, враховуючи що за ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_7 було призначено покарання у виді 1 місяця арешту, а остаточне покарання, у виді 3 років 1 місяця, суд призначив останньому на підставі ст. 71 КК України, тобто, приєднав до покарання за даним вироком повністю не відбуте покарання за попереднім вироком Зарічного районного суду м. Суми від 29 листопада 2018 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що у суду при призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання були законні підстави для застосування вимог ст.69,75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, з врахуванням наступного.

Так, положеннями ч 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що питання призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 69 КК України було предметом розгляду суду першої інстанції і обставин, які б додатково вказували на наявність підстав для призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті інкримінованого ОСОБА_7 злочину, судом встановлено не було, а ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були враховані при призначенні покарання у виді 1 місяця арешту, при тому, що санкція вказаної статті, передбачає, в тому числі, і покарання у виді обмеження волі.

Що стосується доводів захисника про застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, враховуючи, що останній, будучи особою, яка була звільнена від відбування покарання за попереднім вироком, протягом визначеного судом іспитового строку, вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про його схильність до протиправних дій та вперте небажання стати на шлях виправлення.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог, зазначених в апеляційній скарзі захисника щодо призначення покарання з застосуванням ст.ст.69, 75 КК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що заявляючи вимогу про застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, апелянт просить покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, на ОСОБА_12 , законність прийнятого рішення відносно якого апеляційним судом не переглядається.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстави для його зміни, як просить захисник в апеляційній скарзі - відсутні, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 01 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4