Ухвала
Іменем України
19 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 204/6541/16-к
провадження № 51-2172кмо19
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2019 року щодо
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Львові , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2, 3 ст. 311 Кримінального кодексу України(далі - КК),

установила:
за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст.307 КК, - призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного майна; ч. 2 ст. 311 КК - призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 311 КК - призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного засудженому майна. За сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК суд призначив ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що за не встановлених в судовому розгляді обставин засуджений незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб і прекурсор, які зберігав при собі для подальшого збуту, а 09 серпня 2016 року близько 18:30 у парку «Зелений гай» поблизу стадіону «Метеор» у м. Дніпрі працівники поліції виявили та вилучили їх під час огляду речей ОСОБА_9 , а саме 17 шприців з концентратом із макової соломи загальною масою 28,7076 г у перерахунку на суху речовину і 19 шприців із ангідридом оцтової кислоти загальною масою 0,053868 кг, що становить особливо великий розмір.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 28 січня 2019 року залишив вирок без змін.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 лютого 2021 року кримінальне провадження за вказаною касаційною скаргою з підстав, передбачених ч. 2 ст. 434-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі Об`єднаної палати).
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 434-1 КПКсуд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.

Зі змісту наведеної норми процесуального права випливає, що законодавцем сформульовано вичерпні умови, наявність яких є підставою для передачі кримінального провадження на розгляд Об`єднаної палати. Такими умовами є: 1) необхідність відступити від висновку, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої судової палати або у складі іншої палати; 2) подібність правовідносин, за яких було неоднаково застосовано норми права.
При передачі кримінального провадження на розгляд Об`єднаної палати колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі колегія суддів) не дотрималась зазначених вимог закону.
Сторона захисту, серед інших доводів, ставить питання про недопустимість окремих доказів, оскільки вони отримані з порушенням порядку, встановленого кримінальним процесуальним законом, фактично під час особистого обшуку після затримання засудженого у контексті ст. 209 КПК, проте без оформлення протоколів затримання та особистого обшуку, де предмети злочину віднайдені і вилучені за протоколом огляду місця події. Посилання на протокол огляду місця події від 06 липня 2016 року як на доказ вважає недопустимим, оскільки він отриманий з істотним порушенням вимог, встановлених нормами ч. 4 ст. 208 та ст. 214 КПК.

У постановах, на які посилається колегія суддів, йдеться про порушення процесуального порядку, встановленого статтями 208, 209, 214 КПК, дотримання якого є підставою визнання доказів допустимими за приписами ст. 86 цього Кодексу, де дотримання належної правової процедури має забезпечувати відповідність кримінального провадження стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, його справедливість в цілому. За ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом, де законодавець встановив презумпцію його недопустимості, яка має бути спростована судом під час оцінки доказу за встановленими в кримінальному процесуальному законі правилами.
Натомість в ухвалі про передачу провадження для розгляду Об`єднаною палатою колегія суддів порушує питання стосовно оцінки допустимості доказів в контексті дотримання приписів ст. 87 КПК під час затримання та обшуку, де виходить з того, що цьому провадженні суд мав можливість оцінити всі обставини, важливі для вирішення цього питання.
Водночас, передавши провадження для розгляду Об`єднаній палаті, колегія суддів не вказує від якого саме висновку і щодо застосування якої саме норми права вважає за необхідне відступити, проте наводить міркування щодо практичної здійсненності забезпечення присутності адвоката під час затримання в порядку статей 207, 208 КПК, щодо внесення відомостей в ЄРДР як умови законності особистого обшуку, щодо негайності процесуального оформлення затримання особи, щодо оцінки допустимості доказів, отриманих під час особистого обшуку після фактичного затримання, за результатом чого доходить висновку про те, що відсутність протоколу затримання сама по собі не є достатньою підставою для визнання доказів, отриманих у ході затримання, недопустимими, оскільки зазначене має братися до уваги в сукупності з іншими доказами для оцінки законності затримання та додержання основоположних прав і свобод затриманої особи під час її перебування під контролем органів правопорядку.

Однією з функцій, а також завданням Об`єднаної палати є необхідність сформувати обґрунтовану правову позицію щодо застосування конкретної норми права, яку було неправильно застосовано, й сприяти єдиному та правильному правозастосуванню в судовій практиці. При цьому забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження, встановлених у ст. 7 КПК, шляхом однакового застосування тієї самої норми закону в подібних правовідносинах. Тобто завдання об`єднаної палати Верховного Суду досягти у встановленому законом порядку юридичної визначеності у спірних правовідносинах і запобігти невизначеності у подібних ситуаціях.
Враховуючи зазначене, ухвала колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 16 лютого 2021 року не містить передбачених

ч. 2 ст. 434-1 КПК підстав для передачі провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2019 року щодо ОСОБА_9 .

Керуючись статтями 7 та 434-1 КПК, об`єднана палата Верховного Суду
постановила:
Повернути кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2019 року щодо ОСОБА_9 на розгляд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення по суті.
Судді:

ОСОБА_1

ОСОБА_2 ОСОБА_3 Луганський

ОСОБА_10 ОСОБА_6 ОСОБА_7