Провадження № 1-кс/760/6295/21
У Х В АЛ А
про повернення клопотання

16 липня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва

ОСОБА_1 , розглянувши клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ОСОБА_2 про здійснення приводу свідка у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000022 від 29.04.2021 за ознаками ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

13.07.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшло вказане клопотання (датоване 13.07.2021) старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ОСОБА_2 про здійснення приводу свідка у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000022 від 29.04.2021 за ознаками ч. 3 ст. 212 КК України.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 13.07.2021 для розгляду зазначеного клопотання визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Згідно з ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є, зокрема, виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід.

Відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 частини 1 цієї статті.

З доданого до клопотання про здійснення приводу свідка витягу з ЄРДР за № 0000022 від 29.04.2021, вбачається, що станом на 12.07.2021 в зазначеному провадженні органом досудового розслідування є Четвертий відділ розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.
Разом з тим, Четвертий відділ розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України не є окремим органом досудового розслідування, а є структурним підрозділом і входить до складу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Як вбачається в тому числі з матеріалів клопотання, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України розташований за адресою: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, що територіально відноситься до Шевченківського району міста Києва.

Державна фіскальна служба України розташована за адресою: 04053, м. Київ, Львівська пл., 8, що також відноситься до Шевченківського району міста Києва.

Враховуючи, що орган досудового розслідування не знаходиться на території Солом`янського району міста Києва, подане клопотання не підсудне Солом`янському районному суду міста Києва.

При цьому слідчий суддя бере до уваги, згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Разом з тим слідчий суддя зауважує, що встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права .

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Згідно положень ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Тобто, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, - а відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Отже, фактичне місцезнаходження структурного підрозділу органу досудового розслідування не є визначальним фактором для вирішення питання щодо місця розгляду слідчим суддею клопотань слідчого чи прокурора, оскільки територіальна підсудність повинна визначатись не за фактичним місцем розташування слідчого у конкретній справі, а за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Саме такий висновок викладено, зокрема, в ухвалах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 607/16332/20 (провадження № 51-4916впс20), 15.09.2020 у справі № 554/5111/20 (провадження № 51-4296впс20), 03.09.2020 у справі № 554/4830/20 (провадження № 51-4116впс20), 20.07.2020 у справі № 607/10975/20 (провадження № 51-3334впс19), 22.05.2020 у справі № 643/7609/20 (провадження № 51-2437впс20), 13.05.2020 у справі № 643/7208/20 (провадження № 51-2272впс20), 22.04.2020 року у справі № 487/7605/19 (пр. № 51-1901впс20).

Таким чином, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що у постанові від 31.05.2021 об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 646/3986/19 (провадження № 51-3335 кмо 20) зазначено наступне:

«у ч. 2 ст. 132 КПК, якою закріплено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначено підсудність (розмежовано повноваження місцевих судів) щодо розгляду клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження: «Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається:
1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини;
2) у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду».
Проте нормами КПК, якими регламентовано питання про накладення арешту на майно та загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо подане клопотання про арешт майна не підлягає розгляду в цьому суді.
Разом з тим це питання може бути вирішено через застосування ч. 6 ст. 9 КПК та положень засади диспозитивності, зокрема, ч. 3 ст. 26 КПК, згідно з якою слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що не тільки винесені на їх розгляд сторонами, але й віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
….
постановляючи ухвалу про повернення клопотання про арешт майна у випадку, якщо таке клопотання не підлягає розгляду в цьому суді згідно з правилами частини 2 ст. 132 КПК, слідчий суддя діє в межах механізму, передбаченого ч. 6 ст. 9 КПК, та не виходить за межі своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами КПК. Більш того, своїм рішенням про повернення такого клопотання слідчий суддя не допускає можливості прийняття рішення поза межами своїх повноважень, передбачених кримінальними процесуальними нормами.
…постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання слідчого про арешт майна у зв`язку з недотриманням при поданні такого клопотання вимог ч. 2 ст. 132 КПК (якщо воно не підлягає розгляду в цьому суді), враховуючи те, що арешт на майно особи не накладався, не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, зокрема, з огляду й на те, що вказане рішення слідчого судді не створює жодних перепон щодо повторного звернення слідчого з відповідним клопотанням до повноважного місцевого суду.
А тому рішення слідчого судді про повернення клопотання про арешт майна, ухвалене слідчим суддею в межах механізму, передбаченого ч. 6 ст. 9 КПК, у зв`язку з недотриманням при подачі такого клопотання вимог ч. 2 ст. 132 КПК, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування».

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 9, ст.ст. 22, 38, 132, 234 КПК України слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ОСОБА_2 про здійснення приводу свідка у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 29.04.2021 за ознаками ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України повернути органу досудового розслідування.

Слідчий суддя ОСОБА_1