Пр. № 1-кп/521/406/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів, під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Щербанка, Роздільнянського району, Одеської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не одруженої, офіційно працевлаштованої двірником в КП «ЖКС Хмельницький», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

30.04.2019 року, о 16 годині, ОСОБА_11 , перебуваючи в кімнаті, розташованій зліва від входу в квартиру АДРЕСА_3 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, переслідуючи умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взяла кухонний ніж, який знаходився у вказаній кімнаті, та утримуючи його у правій руці завдала останньому два удари в область грудної клітки справа та верхню третину правого плеча, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді:

- колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки справа по передній паховій лінії, на рівні 3-го ребра, що розташоване на висоті 131 см від підошовних поверхонь стоп (рана № 1), з ушкодженням м`яких тканин передньої поверхні грудної клітки справа, 3-го правого ребра по середньоключичній лінії, пристінкової плеври в проекції 2-го міжребер`я справа та 3-го правого ребра, наскрізного ушкодження внутрішнього краю верхньої частки правої легені, і ушкодження кореня правої легені, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2. 1. 1 (а) і п. 2. 1. 1 (й, о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»;

- різаної не проникаючої рани, розташованої на переднє-зовнішній поверхні правого плеча у верхній третині, яка при звичайному своєму перебігу у «живих осіб», спричиняє розлад здоров`я строком понад шість днів, але не більше ніж три тижні (21 день), і за цим критерієм згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», має ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Від отриманих поранень ОСОБА_12 помер на місці вчинення кримінального правопорушення. Смерть ОСОБА_12 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленим у нього проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітки з ушкодженням легеневої артерії правої легені. Безпосередньо причиною смерті ОСОБА_12 являється геморагічний шок.

Допитана в ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_11 свою вину не визнала у повному обсязі, та пояснила, що не пам`ятає обставин конфлікту та обставин застосування нею ножа в ході сварки з потерпілим, оскільки вона перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння. Разом з цим обвинувачена допускає, що тілесні ушкодження ножем потерпілому були нанесені саме нею. Обвинувачена також пояснила суду, що останнє, що вона чітко запам`ятала, це те як в ході сварки, причини якої їй не відомі, оскільки вона цього не пам`ятає, потерпілий, перебуваючи на кухні, завдав їй удар по обличчю. Після цього вона не пам`ятає нічого щодо зазначених подій аж до моменту прибуття співробітників поліції і її затримання. Обвинувачена також відмітила, що не вважає, що вона вчинила умисне вбивство, оскільки допускає, що в ході сварки вона захищалась від агресивних дій потерпілого, внаслідок чого її дії необхідно кваліфікувати як необхідну самооборону. Такий висновок вона робить на підставі того, що обвинувачений як і раніше, так і в день події, застосовував до неї фізичне насилля.

Також обвинувачена категорично заявила, що хоч і не пам`ятає обставин вчиненого злочину, вона точно не мала умислу на спричинення смерті своєму співмешканцю потерпілому ОСОБА_12 (с/з від 18.06.2020 р.)

Не зважаючи повне не визнання своєї вини обвинуваченою у пред`явленому їй обвинуваченні, вина ОСОБА_11 , кваліфікація її дій, повністю підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, отриманих в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України, а саме:

- показами свідка ОСОБА_13 - дочки обвинуваченої ОСОБА_11 , про те, що 30.04.2019 року після 16 години, вона з дитиною перебувала на дитячому майданчику у паркі. Через деякий час їй на мобільний телефон подзвонив її співмешканець ОСОБА_14 та сказав що направляється до неї і попросив його дочекатись. Через деякий час до неї підійшов ОСОБА_14 з її матір`ю ОСОБА_11 .. На прохання ОСОБА_11 вони всі залишились на деякий час в парку. ОСОБА_11 у цей час перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, сиділа та курила. Через деякий час ОСОБА_11 , плачучи, повідомила їм що її співмешканець ОСОБА_12 її побив та вигнав з дому і тепер там буде проживати інша жінка.

Ще через деякий час вони всі направилися додому до свідка ОСОБА_13 .. Перебуваючи за місцем проживання свідка за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 повідомила їй, що вона вбила ОСОБА_12 , а саме вдарила його ножем. Спочатку вона їй не повірила, але через деякий час вони з ОСОБА_14 вирішили піти до ОСОБА_12 додому і перевірити цю інформацію, оскільки ОСОБА_11 продовжувала їм говорити про те, що вона його вдарила ножем і вбила. Більш точних обставин при цьому вона не повідомляла.

Вони взяли ключі від квартири ОСОБА_15 та направилися туди. ОСОБА_11 у цей час залишилася у них вдома. По дорозі вони телефонували ОСОБА_16 але трубку він не брав. Прийшовши до ОСОБА_12 додому вони побачили не зачинені до кінця двері і зайшовши до квартири, побачили лежачого на підлозі ОСОБА_15 , ноги якого частково були в коридорі, а тулуб при цьому перебував в приміщенні кухні. Було багато крові. Далі вона почала викликати швидку допомогу, а ОСОБА_14 поліцію. Після приїзду поліції вона зі співробітниками поїхали до неї додому на АДРЕСА_2 , де в цей час перебувала ОСОБА_11 , і де останню затримали.

При цьому свідок уточнила, що їй відомі факти побиття її матері потерпілим ОСОБА_12 в минулому. (с/з від 25.09.2019 р.)

- показами свідка ОСОБА_14 про те, що 30.04.2019 року, о 17 - 17.30 годині він після роботи направлявся додому. Біля бару він побачив ОСОБА_11 , яка, як йому здалося, перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Після чого він вирішив її забрати та відвести додому. Далі вони з ОСОБА_11 направилися до парка, де в цей час перебувала її дочка ОСОБА_13 . По дорозі в парк ОСОБА_11 йому розповіла що ОСОБА_15 її співмешканець, побив її через якусь жінку. При цьому він бачив що у неї було «підбите» око. Прибувши в парк вони деякий час там посиділи і направилися до нього та ОСОБА_13 додому.

Перебуваючи у свідка дома, вони попили чай, покурили, і через деякий час ОСОБА_11 їм повідомила, що вона вбила ОСОБА_15 . Вони їй не повірили і вирішили перевірити зазначену інформацію.

Вони взяли у ОСОБА_11 ключі і разом з ОСОБА_13 направилися до квартири ОСОБА_15 . Прийшовши на місце, вони побачили трохи відчинені вхідні двері квартири. Зайшовши до квартири, вони виявили лежавшого на підлозі у кухні ОСОБА_15 , ноги якого частково були в коридорі. ОСОБА_15 лежав на животі, було видно багато крові. Після чого він викликав поліцію.

На питання суду свідок категорично повідомив, що ОСОБА_11 не повідомляла якоїсь конкретної інформації про деталі вбивства. Вона просто говорила, що вбила його. Також свідок повідомив, що ОСОБА_11 дійсно була «випивша», але нормально себе поводила, дослівно - «соображала». (с/з від 25.09.2019 р.)

Окрім зазначених отриманих в ході судового розгляду показів свідків, вина обвинуваченої ОСОБА_11 також підтверджується наявними в матеріалах судового провадження письмовими доказами, які судом були безпосередньо дослідженні в порядку ст. 358 КПК України та належність і допустимість яких ніким не оспорена і не спростована, а саме:

-витягом з ЄРДР про вчинення злочину від 01.05.2019 року, згідно якого 30.04.2019 року надійшло повідомлення зі служби «103» про те, що в кв. АДРЕСА_3 виявлено труп з ознаками насильницької смерті, попередня кваліфікація ч. 1 ст. 115 КК України. (а.с. 70).

-протоколом огляду місця події від 30.04.2019 р., з фото додатками, згідно якого був проведений огляд квартири по АДРЕСА_4 , де було оглянуто труп з ознаками насильницької смерті та вилучено кухонний ніж з плямами речовини бурого кольору, 5 ножів з магнітного тримача, сифон, шланг від мийки, 2 мобільні телефони «Самсунг», мобільний телефон «Бравіс», 5 недопалків. Також з кімнат було зроблено змиви речовини бурого кольору та вилучено 4 сліди пальців рук. ( а. с. 78-101).

-протоколом обшуку від 30.04.2019 року, згідно якого при особистому обшуку ОСОБА_11 у останньої було виявлено та вилучено жіночі черевики білого кольору з плямами бурого кольору, штани темно сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофта та жакет з плямами речовини бурого кольору. (а.с. 102-106)

-протоколом огляду предметів від 01.05.2019 року з фото додатками до нього, згідно якого об`єктом огляду були: жіноча кофта світло-коричневого кольору, з білими полосами, жіночі брюки темно-синього кольору, жіночі черевики чорного кольору з білою підошвою, поліетиленовий пакет білого кольору, які були вилучені у ОСОБА_11 в ході її особистого обшуку і на яких були виявлені плями бурого кольору. (а.с.84-88)

-протоколом огляду предмета від 20.06.2019 року, згідно якого були оглянуті відеозаписи з камер відеоспостереження з фасаду будинку АДРЕСА_4 . Згідно досліджених файлів встановлено, що ОСОБА_11 о 15.53 годині через двір зайшла до будинку, у якому в кв. АДРЕСА_4 був вчинений злочин, і о 16.36 годині залишила зазначений будинок та покинула двір і поле зору камер відеоспостереження. Також в ході перегляду зазначеного відео, був встановлений одяг, в який була одягнена обвинувачена, який був у неї у подальшому вилучений та на якому були виявлені сліди плям бурого кольору, походження яких, на підставі судово-медичної імунологічної експертизи № 390 від 11.05.2019 р., не виключається від крові потерпілого ОСОБА_12 (а. с. 136-141).

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.04.2019 року, згідно якого ОСОБА_11 було затримано 30.04.2019 року о 20.10 годині. ( а. с. 42-44).

-висновком судово-медичної імунологічної експертизи № 390 від 11.05.2019 р., наданим Одеським обласним бюро судово-медичних експертиз, згідно якого: «Кров потерпілого ОСОБА_12 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В і супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваної ОСОБА_11 відноситься до групи О з Ізо гемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. На двох тампонах зі змивами з місця події за адресою: АДРЕСА_3 , знайдена кров людини, при встановленні групової приналежності якої виявлені антигени А і Н, властиві носіям вказаних групових факторів системи АВО. На поліетиленовому пакеті, вилученому в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , кров не знайдена. На кофті, бриджах і парі черевиків підозрюваної ОСОБА_11 , вилучених в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , знайдена кров людини, при встановленні групової приналежності якої виявлені антигени А і Н, властиві носіям вказаних групових факторів системи АБО.

Таким чином, враховуючи результати дослідження і групові характеристики підекспертних, не виключається можливість походження крові на двох тампонах зі змивами з місця події, кофті, бриджах і парі черевиків підозрюваної ОСОБА_11 від потерпілого ОСОБА_12 . Присутність крові підозрюваної ОСОБА_17 в досліджених об`єктах не виключається тільки в якості домішок». (а.с.103-107).

-висновком судово-медичної експертизи № 1568 від 30.04.2019 р., наданим Одеським обласним бюро судово-медичних експертиз, дослідження трупа ОСОБА_12 , 1959 року народження.

При дослідженні трупа ОСОБА_12 , виявлені наступні ушкодження:

а) колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки справа по передній пахвовій лінії, на рівні 3-го ребра, що розташоване на висоті 131 см від підошовних поверхонь стоп (рана № 1), з ушкодженням м`яких тканин передньої поверхні грудної клітки справа, 3-го правого ребра по середньо ключичній лінії, пристінкової плеври в проекції 2-го міжребір`я справа та 3-го правого ребра, наскрізного ушкодження внутрішнього краю верхньої частки правої легені, і ушкодження кореня правої легені. Рановий канал сліпо закінчується в просвіті правого головного бронха, та йде справа наліво, спереду назад і дещо знизу вгору, і довжиною по зонду від шкірної рани грудної клітки до сліпого ушкодження правого головного бронха - 16,2 см. Виходячи з морфологічних особливостей кінців рани (кінець орієнтований на 6 годин розширений, «П»-подібний, кінець орієнтований на 12 годин - звужений, загострений), можливо зробити висновок, що в момент заподіяння ушкодження обушок клинка був звернений на 6 годин, лезо - на 12 годин;

б) рана № 2 є не проникаючою, розташована на переднє-зовнішній поверхні правого плеча в верхній третині. Кінці рани орієнтовані на 5 і 11 годин умовного циферблата. Дана рана є різаною, на що вказують її морфологічні особливості: лінійна форма, загострені кінці, добре зіставні, рівні, без осаднення країв, переважання довжини рани (5,5 см) над її глибиною (0,8 см).

За даними медико-криміналістичного дослідження (акт № 197 від 03.05.19 р. - 14.05.19 р.), ушкодження передньої поверхні грудної клітки справа являється колото-різаною раною, та утворилась в результаті дії клинка колюче-ріжучого предмету, який має обушок та лезо і максимальну ширину зануреної частини не більше 3,1 см; ушкодження переднє-зовнішньої поверхні правого плеча являється різаною раною, на що вказують його форма і розміри, а саме: довжина ушкодження переважає глибину, рівні, добре зіставні краї і стінки та вузькі гострокутні кінці, з ознаками дії леза.

Всі ушкодження у ОСОБА_12 , з урахуванням їх морфологічних особливостей (рани - з просоченим кров`ю краями), а також даних судово-гістологічного дослідження (ушкодження без вираженої перифокальної клітинної реакції, нерівномірне кровонаповнення органів, порушення гемодинаміки мікроциркуляторного русла, «шокова нирка»), заподіяні прижиттєво, за короткий проміжок часу, обчислюваний хвилинами, до моменту настання смерті.

Ушкодження, вказані в п. 1 (а) даного висновку, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.1 (а) і п. 2.1.3 (й, о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.).

Різана рана переднє-зовнішньої поверхні правого плеча, при звичайному своєму перебігу у «живих осіб», спричиняє розлад здоров`я строком понад шість днів, але не більше ніж три тижні (21 день), і за цим критерієм, згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», має ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Смерть ОСОБА_12 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленим у нього проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітки (рана № 1) з ушкодженням легеневої артерії правої легені. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 є геморагічний шок.

При судово токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_12 (акт № 2399/1568 від 02.05.2019) виявлений етиловий спирт в концентрації 2,72 проміле, що за життя могло відповідати сильному алкогольному сп`янінню. (а. с. 183-187, 188).

-актом судово-медичного-гістологічного дослідження № 1254/1568 від 02.05.2019 р.. (а.с.190)

-актом судово-медичного дослідження № 197 від 02.05.2019 р., предметом якого були клаптя шкіри грудної клітини з раною № 1 та № 2, вилучених з трупа ОСОБА_12 (а.с.191-194)

-висновком судово-медичного експерта № 1237-1568/19 дослідження трупа ОСОБА_12 та даних судово-медичної експертизи. (а.с.197-200)

-висновком судово-медичної експертизи № 286, наданим Одеським обласним бюро судово-медичних експертиз, згідно якого на підставі опису й дослідження наданого на експертизу кухонного ножа, а також результатів експериментального та порівняльного досліджень, можна прийти до висновку, що не виключається можливість нанесення колото-різаної та різаної ран на клаптях шкіри грудної клітки та передньо-зовнішньої поверхні плеча, вилучених з трупа ОСОБА_12 , 1959 р.н., кухонним ножем, наданим на експертизу. (а.с.204-208)

-актом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 30.04.2019 року № 002258, згідно якого встановлено факт алкогольного сп`яніння гр. ОСОБА_11 , 1975 р.н., рівень етанолу в сечі становить 6,72 проміле. (а.с.224)

Вина обвинуваченої також підтверджується речовими доказами, на дослідженні яких безпосередньо під час судового розгляду сторони не наполягали, а саме:

- кухонним ножем, який є знаряддям злочину, застосованим ОСОБА_11 для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, від яких останній помер;

- одягом обвинуваченої ОСОБА_11 , який був на неї під час вчинення інкримінованого злочину.

- іншими речовими доказами, залученими до кримінального провадження.

Вказані речові докази, підтверджують наявність на них слідів крові та біологічних зразків належних учасникам події, що повністю узгоджується з висновками досліджених імунологічних експертиз та протоколами оглядів.

Згідно висновків судово-психіатричної експертизи № 259 від 02.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, на будь-яке хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки, у тому числі тимчасовим розладом психічної діяльності, не страждала. Виявляла психічні порушення у вигляді «Психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F10.2 за «Міжнародною класифікацією хвороб» 10-го перегляду), які за глибиною та ступенем виразності не позбавляли її здатності повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За матеріалами кримінального провадження, та з пояснень самої підозрюваної ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до часу скоєння кримінального правопорушення, в якому її підозрюють знаходилася у стані простого (не патологічного) алкогольного сп`яніння амнестичної форми. Однак її дії не були обумовлені будь-якими переживаннями психотичного рівня (марення, галюцинації), якісно порушеною свідомістю, тому вона була здатного усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В даний час, підозрювана ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також не страждає на хронічне психічне захворювання, недоумство, та інший хворобливий стан психіки. Виявляє психічні порушення у вигляді «Психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F10.2 за «Міжнародною класифікацією хвороб» 10-го перегляду), здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За своїм психічним станом підозрювана ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може приймати участь у проведенні слідчих дій, стати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.с.174-176)

Дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення,суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_11 в інкримінуємому їй злочину доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі та кваліфікує дії останньої по ч. 1 ст. ст. 115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченої суд обґрунтовує наступним.

Так, у ході судового розгляду, судом при дослідженні наведених у вироку письмових доказів, порушень вимог ст. ст. 104, 223, 240 КПК України не встановлено.
Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
В силу вимог ст. ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що докази які досліджені в судовому засіданні і які покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, та такими, що у повній мірі підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать один одному і узгоджуються між собою.
Доводи захисника та обвинуваченої про те, що обвинувачена діяла в межах самооборони, а також внаслідок патологічного алкогольного сп`яніння є такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються доказами, дослідженими судом.
Так суд вважає неспроможною версію сторони захисту, викладену в судових дебатах, про неосудність обвинуваченої внаслідок перебування в стані патологічного сп`яніння, що є наслідком неможливості притягнення її до кримінальної відповідальності, оскільки дана позиція захисту повністю спростовується висновками судово-психіатричної експертизи № 259 від 02.07.2019 року, згідно яких: - … «підозрювана ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до часу скоєння кримінального правопорушення, в якому її підозрюють, знаходилася у стані простого (не патологічного) алкогольного сп`яніння амнестичної форми. Однак її дії не були обумовлені будь-якими переживаннями психотичного рівня (марення, галюцинації), якісно порушеною свідомістю, тому вона була здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.» (абз. 2 висновку, а.с. 176)

На користь спростування даної версії також свідчать отримані в ході судового засідання покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які повідомили суду, що дійсно на їх думку ОСОБА_11 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, але разом з цим поводила себе нормально та адекватно спілкувалася з ними.

Щодо позиції обвинуваченої про вчинення злочину внаслідок самозахисту і в умовах вимушеної самооборони, а також відсутності умислу на вчинення умисного вбивства, суд виходить з наступного.

При оцінці доказів, покладених в основу даного вироку, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої, відповідно до прецедентної практики, суд при оцінці доказів також керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справах «Козинець проти України», «Бочаров проти України», «Авшар проти Туреччини», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та інші).
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. 115 КК України умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння, а саме захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є фундаментальною гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина друга ст. 27 Конституції України).
Згідно із частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36 КК України).
Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому хто посягає для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Разом з цим, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Таким чином, при кваліфікації дій обвинуваченої, суд враховує висновки Верховного суду України, висловлену в рішеннях у справах № 5-12 кс 14, № 5-27 кс 14, № 5-29 кс 14, № 5-34 кс 14, 5-125кс від 17.12.2015, в яких зазначено, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів. Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Також, щоб встановити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема, місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їх фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Судом встановлено, що події відбувалися в освітленому місці, в приміщенні квартири де обвинувачена довгий час проживала, потерпілий був співмешканцем обвинуваченої з яким вона проживала більше двох років, потерпілий діяв один, при цьому, зі слів обвинуваченої, потерпілий спричинив їй тілесні ушкодження за допомогою власної фізичної сили та у нього фактично були відсутні будь які предмети, які могли би бути застосовані ним для нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченої.
Все вищеперераховане судом у сукупності спростовує доводи обвинуваченої та підтверджує наявність умислу в її діях.
Аналізуючи позицію обвинуваченої щодо повного не визнання вини та її пояснення про те, що вона не пам`ятає причини сварки та обставин нанесення нею тілесних ушкоджень потерпілому ножем, суд сприймає таку позицію як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення відповідальності, оскільки доводи обвинуваченої в цій частині повністю спростовуються отриманими в ході судового розгляду показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які, кожен окремо, пояснили суду, що обвинувачена чітко повідомила їм про причини конфлікту, а саме про те, що він відбувся із за невідомої жінки, у зв`язку з чим потерпілий наніс їй тілесні ушкодження та вигнав з дому, а також те, що вона за допомогою ножа вбила його.
Данні обставини обвинувачена повідомляла зазначеним свідкам, як кожному окремо так і разом, а також зі спливом певного проміжку часу, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для висновків про нещирість обвинуваченої перед судом і намаганням ввести суд в оману з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.
Даючи оцінку показам свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 судом встановлено, що вказані покази є достатньо ґрунтовними та послідовними, що на думку суду свідчить про їх правдивість.
Суд також оцінює покази зазначених свідків за своїм внутрішнім переконанням. Оскільки покази надані невимушено, без стороннього тиску, викладені свідками зі своїми особливостями та повністю співвідноситься з обставинами провадження, то суд вважає за необхідне визнати їх достовірними.
Окрім того, обвинувачена жодним чином не спростувала вказані покази, які викривають її у вчиненому злочині, і в подальшому під час судового розгляду залишалася на версії того, що їй нічого не відомо стосовно скоєного злочину та причин конфлікту, оскільки вона нічого не пам`ятає.
Щодо позиції обвинуваченої про те що вона, хоч і не пам`ятає подій, точно не мала умислу на вбивство, суд оцінює їх критично, оскільки це спростовується зібраними по справі доказами у їх сукупності, а саме фактом того, що після спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, розуміючи невідворотність настання його смерті, обвинувачена не вжила жодних заходів для своєчасного надання медичної допомоги останньому, маючи для цього реальну можливість. Також суд вважає, що обвинувачена мала реальну можливість уникнути даного конфлікту шляхом залишення приміщення квартири в якій проживала та не застосовування ножа для нанесення тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання про спрямованість умислу обвинуваченої, суд виходить із сукупності всіх встановлених обставин, а також висновку судово-медичного дослідження (обстеження) № 1237-1568/19 від 21.05.2019 року, згідно якого тілесні ушкодження були завдані у життєво важливі частини тіла потерпілого грудну клітину із застосуванням значної сили (довжина раньового каналу від поверхні шкірної рани до сліпого ушкодження правого головного бронха склала 16.2 см.), що, на думку суду, беззаперечно свідчить про направленість умислу обвинуваченої саме на спричинення смерті потерпілому.

Суд при оцінці діянь обвинуваченої також враховує спосіб та знаряддя заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, їх кількість, силу нанесення, характер та локалізацію.
Вказані обставини у своїй сукупності очевидно вказують на те, що ОСОБА_11 усвідомлювала суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажала їх настання, а тому суд вважає доведеним, що ОСОБА_11 за вказаних вище обставин мала умисел на позбавлення життя потерпілого і реалізувала його.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що під час бійки або сварки виключається наявність заздалегідь обдуманого умислу на позбавлення потерпілого життя. При неконкретизованому умислі особа завідомо усвідомлює небезпечний характер своїх дій, передбачає суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті іншої особи, та хоча і не хоче, проте свідомо припускає її настання, що фактично могло мати місце у даному випадку.
Дослідивши зазначені вище обставини злочину, вирішуючи питання кваліфікації дій ОСОБА_11 , суд вважає, що в ході судового розгляду не встановлено такого фатально небезпечного нападу або погрози такого нападу з боку загиблого, єдиним порятунком від якого була б його смерть.
Будь-які беззаперечні данні, що свідчили б про наявність тяжких тілесних ушкоджень чи будь-яких інших у ОСОБА_11 , в матеріалах кримінального провадження відсутні. Покази свідків про наявність у ОСОБА_11 на обличчі слідів від застосування фізичного насилля щодо неї в ході сварки з потерпілим, не дають суду підстави вважати зазначені тілесні ушкодження такими, що загрожували її життю в момент причинення, оскільки ОСОБА_11 до лікаря за медичною допомогою не зверталася та з невідомих суду причин відповідна експертиза в ході досудового слідства проведена не була, також її проведення не було ініційоване і стороною захисту.
При цьому, усі сумніви у даному питанні суд тлумачить на користь обвинуваченої, але при цьому враховує, що сторони кримінального провадження не оспорюють факту сварки і бійки, а судом у даному вироку був проведений детальний аналіз наявних доказів, події злочину, дій обвинуваченої та направленості її умислу.
Також судом в ході судового розгляду не встановлено і ознак необережного вбивства, оскільки кухонний ніж, при його застосуванні у життєво важливі ділянки тіла людини, є завідомо небезпечним знаряддям, здатним спричинити тяжкі тілесні ушкодження у тому числі і смерть. Грудна клітина, у якій розташовані серце, легені, великі судини, є частиною тіла, травмуючий вплив на які є особливо небезпечним. Відтак, спрямування дії ножа впритул в область грудної клітки людини не є необережністю, і ОСОБА_11 не могла цього не усвідомлювати в силу свого віку, освіти та розвитку.
Таким чином, суд вважає, що органом досудового розслідування у повному обсязі проведено досудове слідство, внаслідок якого, зібрані усі докази які викривають обвинуваченого у вчиненому злочині.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_11 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії особливо тяжких, особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася (а.с223), офіційно працевлаштована (а.с.229), за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно (а.с.228, 231), на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_11 , судом не встановлені.
Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, обвинуваченої, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи підвищену суспільну небезпечність скоєного злочину, та те, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі.
При цьому суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_11 не можливє без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим, суд вважає за необхідне призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуттям. Обґрунтованих підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_11 і попередження вчинення нею нових злочинів.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України, судові витрати та цивільний позов по справі відсутні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 368 - 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати винною у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років і 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 вирахувати з дати її фактичного затримання, тобто з 30.04.2019 року.

З урахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 374, ч. 1 ст. 534 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_11 вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Малиновського районного суду м. Одеси від 06.05.2019 року (пр. № 1-кс/521/3119/19 та 1-кс/521/3119/19) скасувати.

Речові докази по справі (постанови від 07.05.2019 та 20.06.2019 року), а саме:

-кухонний ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, 5 недопалків цигарок, 2 змиви речовини бурого кольору (з поверхні підлоги в коридорі та поверхні вхідної двері), тканину білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, 4 сліди пальців рук та 2 сліди долонної поверхні, 5 кухонних ножів з магнітного тримача, сифон умивальника з санвузлу знищити.

-3 мобільних телефони LG, Samsung та Bravis повернути власникам у встановленому законом порядку.

-флеш накопичувач Micro SD 32 GB з відеозаписом з камер спостереження зберігати при матеріалах судового провадження.

-черевики чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, джинсові «бриджі» зі слідами речовини бурого кольору, пакет поліетиленовий зі слідами речовини бурого кольору, жіночу кофту сірого кольору знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3