ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/1566/21 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/819/743/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
у виді тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

Обвинуваченого ОСОБА_6

Захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0001415 (об`єднане з кримінальними провадженнями № 0000259 та 0000720) за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 червня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Каховка, Херсонської області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2

ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора задоволено та відносно

ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 15 серпня 2021 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій вказує про його незаконність, у зв`язку із чим просить ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 червня 2021 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт у певний період часу за адресою

АДРЕСА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у порушення ст. 52 КПК України органами досудового розслідування свідомо не долучено до участі у справі захисника, який би захищав його права.

Також зазначає про те, що стан його здоров`я під час вчинення кримінальних правопорушень був неосудним, хворобливим, з тимчасовими розладами психічної діяльності.

Крім того, до клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не додано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, які в судових дебатах залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст. ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним/ обвинувачуваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд врахував дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості інкримінованих йому правопорушень, а також ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися і продовжують існувати на теперішній час, а саме свідчать про можливість

вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень, переховування від суду.

Перевіривши наведені висновки суду першої інстанції у відповідності з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів, вважає їх вірними та обґрунтованими.

Висновок місцевого суду про подальше існування ризиків того, що обвинувачений може вчинити одну із дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є вірним та належним чином обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п. п. 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Така практика Європейського суду з прав людини кореспондується із положеннями ст. 178 КПК України, відповідно до якої, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, також враховуються:

-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

-вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

-дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

-наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

-розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з вказаними положеннями кримінального процесуального законодавства, суд вірно взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором для останнього від переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, суд врахував й той факт, що ОСОБА_6 офіційно непрацевлаштований, не має постійного місця проживання та законного джерела доходу.

Поруч із цим, вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме позбавлення волі на строк до 6 років, обставини, характер дій та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, стійкість злочинної спрямованості, вказують на подальше існування ризиків того, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що після вручення ОСОБА_6 обвинувального акта щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України 31.07.2018 року, останній у судове засідання, призначене на 06 серпня 2018 року не з`явився, у зв`язку із чим ухвалами Каховського міськрайонного суду Херсонської області двічі виносилася ухвала про здійснення приводу обвинуваченого 10 та 25 жовтня 2018 року. Також ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 травня 2020 року, ОСОБА_6 оголошено у розшук, надано дозвіл на його затримання при виявленні місцезнаходження.

З огляду на викладене, вказані фактичні обставини кримінального провадження, а не тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також запобігти ризикам встановлених судом першої інстанції.

Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про не доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються безґрунтовними.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , суд дотримався принципу співмірності прав обвинуваченого та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики не зменшилися, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого, які це заперечують, являються немотивованими.

Посилання апелянта про те, що у порушення ст. 52 КПК України органами досудового розслідування та суду свідомо не долучено до участі у справі захисника, який би захищав його права не відповідають наявним у матеріалах кримінального провадження відомостям оскільки відповідно до ухвали Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року, клопотання ОСОБА_6 про призначення йому захисника за рахунок Державного бюджету задоволено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що стан його здоров`я під час вчинення кримінальних правопорушень був неосудним, хворобливим, з тимчасовими розладами психічної діяльності на увагу колегії суддів Херсонського апеляційного суду не заслуговують, оскільки визначення стану осудності особи не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду І інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу.

Також, матеріали справи містять ухвалу суду, якою клопотання адвоката ОСОБА_7 про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_6 задоволено.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , були відомі суду першої інстанції під час розгляду клопотання та враховані при прийнятті рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення прав обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи й підстави, згідно з якими він просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином при продовженні строку тримання під вартою судом дотримані як вимоги ст.ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, так й права осіб, гарантовані

ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 червня 2021 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3