КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 25 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року,

за участі: представника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено частково клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке вилучено 11 грудня 2020 року, зокрема, грошові кошти в гривнях різними номіналами купюр та монетами в сумі 3 129 гривень.

Приймаючи рішення, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для арешту вказаного майна, оскільки воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти в гривнях різними номіналами купюр та монетами в сумі 3 129 гривень.

Автор апеляційної скарги вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, зазначає що клопотання про арешт майна подано прокурором до Голосіївського районного суду міста Києва із порушенням правил територіальної підсудності.

Вказує, що в ухвалі слідчого судді відсутнє обґрунтування того, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

При цьому зауважує, що вказані грошові кошти не є предметом інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, оскільки вони належать йому на праві приватної власності та в якості неправомірної вигоди останньому не передавалися.

До того ж в ухвалі слідчого судді взагалі не зазначено жодних відомостей щодо мети даного арешту та завдання, яке може бути виконано у даному кримінальному провадженні у випадку його накладення.

Крім того, представник зазначає, що клопотання про арешт майна було подано майже через 4 доби з моменту фактичного вилучення майна у підозрюваного ОСОБА_6 , що призвело до порушення стороною обвинувачення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Наголошує, також, на тому, що оскаржувана ухвала слідчого судді була розглянута за відсутності власника майна та його представника, що позбавило захист можливості висловити у запереченнях свої доводи щодо відсутності підстав накладення арешту на особисті грошові кошти ОСОБА_6 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання було завчасно проінформовано Київську міську прокуратуру, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.
Оскільки дана ухвала оскаржена представником ОСОБА_5 в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 3 129 гривень, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, скасувавши арешт, накладений на грошові кошти в сумі 3 129 гривень, які належать ОСОБА_6 , вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 19 листопада 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002359, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ВКП Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, у тому числі ОСОБА_6 , діючи спільно та за попередньою змовою групою осіб вимагали та 11 грудня 2020 року одержали від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 2500 тис. доларів США за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності та не вжиття інших заходів.
15 грудня 2020 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено 11 грудня 2020 року у м. Києві по вул. Василя Степанченка, 4, на території гаражного кооператива «Кронштадт» поблизу бокса № НОМЕР_1 при проведенні особистого обшуку ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та транспортного засобу автомобіля марки CHEVROLET моделіVOLT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (VIN)НОМЕР_3 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , а фактично яким користується підозрюваний ОСОБА_6 .
Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року клопотання прокурора задоволено частково та накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено 11 грудня 2020 року у м. Києві по вул. Василя Степанченка, 4, на території гаражного кооператива «Кронштадт» поблизу бокса № НОМЕР_1 , під час особистого обшуку ОСОБА_6 , а саме: грошові знаки в кількості 25 шт. номіналом по 100 доларів США, а саме: KF73831597C, HB58323398Q, HA28101776B, DG71890693A, AB25543615W, DJ15925464A, AB87302435M, AB87573375I, AB16527115Q, HB54891758R, FJ22067837A, HI35457563A, KF04026911B, HF13499757D, HB66834147R, KB46639260L, KA67227173A, AE14683056C, KG40126120B, HC66359426A, HB40601641Q, KL94293894C, KL94216300D, AL00882699D, CB18168047A та грошові кошти в гривнях різними номіналами купюр і монетами в сумі 3 129 гривень.
З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Однак, зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя не дотрималися.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів;
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Зокрема, в матеріалах, які додані до клопотання прокурора відсутні докази, що грошові кошти в гривнях різними номіналами купюр та монетами в сумі 3 129 гривень, на які прокурор просить накласти арешт, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають вимогам ст. 98 КПК України, що свідчить про формальність постанови слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_13 від 12 грудня 2020 року про визнання майна речовими доказами.

Крім того, слід зазначити, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що ні прокурор у клопотанні, ні слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог ст.ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 3 129 гривень підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням апеляційним судом в цій частині нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на згадані грошові кошти, у зв`язку з недоведеністю необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року, в частині якою задоволено частково клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке вилучено 11 грудня 2020 року та належить ОСОБА_6 , а саме, на грошові кошти в гривнях різними номіналами купюр та монетами в сумі 3 129 гривень, - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_8 в частині накладення арешту на грошові кошти в гривнях різними номіналами купюр та монетами в сумі 3 129 гривень, які вилучені 11 грудня 2020 року та належать ОСОБА_6 , - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 752/25069/20 Справа №11-сс/824/1318/2021 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_14 Доповідач: ОСОБА_1