Єдиний унікальний номер: 379/159/20
Провадження № 1-кп/379/6/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща матеріали кримінального провадження № 0000010 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, неодруженого, немаючого на утриманні неповнолітніх дітей, студента 3 курсу ДНЗ «Богуславський ЦПТО», РНОКПП НОМЕР_1 , військовозобов`язаного, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2020 року приблизно о 01 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_7 разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували на території садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 та ОСОБА_7 виникла сварка з ОСОБА_4 . Під час вказаної сварки у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_4 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_4 , наніс один удар правовою ногою в ділянку обличчя ОСОБА_4 . В результаті вказаних дій ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі та завдав фізичного болю.
Згідно з висновком експерта № 2Д від 14.01.2020, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, заподіяні ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі відносяться до категорії ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Цивільний позов по справі не заявлено.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся, вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнав повністю, при обставинах викладених в обвинувальному акті і пояснив, що 01.01.2020 близько 1-30 ночі пішов до друзів в селище Лука посівати. Зайшов до друзів у двір за місце проживання потерпілого. Потім вийшов потерпілий, взяв його за плече, почав виганяти з подвір`я. Він пішов з двору потерпілого, зустрівся з братом, і вони разом пішли назад до потерпілого, хотіли розібратися. У дворі він вдарив ногою потерпілого один раз в голову. Потім пішов додому. Йому тілесних ушкоджень потерпілий не завдавав в ту ніч. Щиро кається.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ріс у повній сім`ї, хронічних захворювань він не має. В 2017 році її сину ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були взяті на облік у службі у справах дітей та сім`ї через те, що батько бив дітей. Діти проживали деякий час у соціальному центрі, оскільки не хотіли жити з батьком. Зараз батько проживає окремо від сім`ї. На обліку у лікаря нарколога та психіатра син ОСОБА_9 не перебуває. Алкоголем не зловживає. Навчається в училищі, успіхі середні. Дома допомагає. Буває з братом не мирить. Жаліє про скоєне. Вона намагалася відшкодувати шкоду потерпілому, але згоди не дійшли.

Крім того, винуватість неповнолітнього обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України доводиться зібраними в кримінальному провадженні та перевіреними у судовому засіданні належними та допустимими доказами, обсяг дослідження яких визначений судом з урахуванням думки учасників судового провадження:

Показаннями потерпілого ОСОБА_4 , у судовому засіданні про те, що 01.01.2020 року близько першої години подзвонив син ОСОБА_10 , повідомив, що прийшов ОСОБА_11 , веде себе неналежно. Він вийшов з хати, за плече виводив обвинуваченого. Спочатку той йшов спокійно, але біля хвіртки почав кидатися. Він випхав обвинуваченого за хвіртку. Потім обвинувачений повернувся з братом. Вдарив його ногою у голову, в результаті чого він втратив свідомість. Потім приходила мати обвинуваченого, хотіла вирішити питання щодо відшкодування шкоди. Приходив і сам обвинувачений, просив вибачення. Прохав призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт.

-даними, що містяться у заяві ОСОБА_4 про злочин від 06.01.2020 про заподіяння тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_12 ;
-даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 16.01.2020 та у фототаблиці до нього, в ході якого оглянуто територія садиби за адресою АДРЕСА_3 ;
-даними висновку експерта № 2Д від 14.01.2020, відповідно до якого заподіяні ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі відносяться до категорії ушкоджень легкого ступеня тяжкості;
- даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 16.01.2020, відеозаписі, за участю свідка ОСОБА_13 , в ході якого свідок ОСОБА_13 розповів та показав на статисті яким чином ОСОБА_11 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_4 ;
- даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 16.01.2020, відеозаписі, за участю потерпілого ОСОБА_4 , в ході якого потерпілий розповів та показав на статисті яким чином ОСОБА_11 наніс йому тілесні ушкодження.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази ( параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя ( статті 5,8 Конвенції).
Судом врахована позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 «що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких, узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини справи, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження у межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.
При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому, суд згідно із вимогами ст.ст.65, 103 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку неповнолітнього.
Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як кримінальний проступок.
Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно характеристики за місцем проживання та навчання характеризується задовільно, не має хронічних захворювань.
Відповідно до листа начальника служби у справах дітей та сім`ї Таращанської РДА ОСОБА_11 та ОСОБА_14 були взяті на облік у службі у справах дітей та сім`ї Таращанської РДА відповідно до наказу № 115 від 25.10.2017 року. Діти зняти з обліку в зв`язку з мінімізацією складних життєвих обставин відповідно до наказу за № 65 від 22.06.2018 року.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 1 ст. 103 КК України при призначенні покарання суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» закріплено, звернути увагу судів на те, що вони при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку неповнолітнього обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, наслідки суспільно-небезпечного діяння.
Беручи до уваги викладене, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, задовільну характеристику за місцем проживання та навчання, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного неповнолітнім ОСОБА_15 кримінального проступку, особу неповнолітнього, прийнявши до уваги положення ст. ст. 65, 103 КК України, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді громадських робіт, з урахуванням вимог ст. 100 КК України, оскільки проступок вчинено неповнолітнім.
Визначене таким чином покарання обвинуваченому на переконання суду буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого ним проступку, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і таке втручання у його права та свободи буде виправданим.
На думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.
Клопотань про обрання запобіжного заходу не заявлено.
Речові докази по справі відсутні.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 374, 395 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 40 (сорока) годин громадських робіт.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий:ОСОБА_1