Дата документу 11.02.2021 Справа № 323/2742/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний № 323/2742/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/140/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

з утриманням його в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань № 11», який ухвалено обчислювати з 23-58 години 19 січня 2021 року.

Встановлено строк дії ухвали про тримання ОСОБА_7 під вартою - до 18.03.2021 року включно,

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, у провадженні слідчого відділу Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000828 від 14.10.2020 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13 жовтня 2020 року у вечірній час у ОСОБА_7 виник умисел,направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи. Із цією метою ОСОБА_7 близько 23-30 години, будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , з метою розшукати малознайомого чоловіка та відносно нього вчинити протиправні дії. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 зайшов до першого під`їзду зазначеного будинку та почав стукати до квартир на різних поверхах, однак йому ніхто не відчиняв двері. В подальшому ОСОБА_7 вийшов з під`їзду та переліз до балкону, розташованого на першому поверсі квартири АДРЕСА_2 , де проживала потерпіла ОСОБА_9 , при цьому намагався проникнути до квартири, але не зміг. В цей час потерпіла побачивши, що хтось намагається проникнути до квартири, усвідомлюючи, що може зазнати нападу, вибігла із квартири та побігла до сусідів, які проживають у квартирі АДРЕСА_3 . ОСОБА_7 , не бажаючи припинити свої протиправні дії, повернувся знову до під`їзду на першому поверсі, де знову почав стукати у двері тамбуру між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . При цьому мешканець квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_10 , в силу свого похилого віку, не реагуючи на слова сусідки не відчиняти двері, відчинив ОСОБА_7 двері тамбуру. В подальшому ОСОБА_7 , намагаючись знайти місце проживання маловідомого чоловіка, почав словесний конфлікт із мешканцями квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , не бажаючи слухати про те, що чоловік, якого намагається знайти, проживає в іншому місці. Далі ОСОБА_7 , тримаючи в руці предмет, схожий на викрутку та маючи перевагу у фізичній силі, наказав ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зайти до квартири АДРЕСА_3 разом із ним. Знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 продовжував кожному із присутніх погрожувати предметом, схожим на викрутку, при цьому наказав ОСОБА_9 покласти на трюмо її мобільний телефон, який тримала в руках. Остання виконала вимогу ОСОБА_7 , але згодом схопила його знову та забігла до туалету даної квартири аби викликати працівників поліції. В свою чергу ОСОБА_7 в обстановці, яка склалася, вирішив продовжити свої дії на досягнення злочинного результату щодо заволодіння майном, із застосування погрози насильницьких дій, які є небезпечними для життя та здоров`я особи по відношенню до потерпілого, погрожуючи предметом, схожим на викрутку, потерпілій ОСОБА_9 наказав передати її мобільний телефон «Xiaomi Redmi note 8 Pro 6/128 Gb White», вартістю 8000 грн. Потерпіла, усвідомлюючи реальність намірів ОСОБА_7 щодо застосування насильства та фізичної сили, виконала вимогу останнього та віддала свій мобільний телефон. Після цього, потерпіла ОСОБА_9 , скориставшись нагодою вибігла із квартири та побігла до сусіднього під`їзду. В подальшому ОСОБА_7 залишив місце злочину із мобільним телефоном, яким заволодів у потерпілої, спричинивши їй матеріальний збиток на зазначену суму.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_7 , якому 22.10.2020 року повідомлено про підозру шляхом вручення підозри його сестрі для передання ОСОБА_7 , а 20.01.2021 року вручено підозру особисто ОСОБА_7 .

Задовольняючи клопотання слідчий суддя зазначив, що є достатні підстави на даному етапі вважати висунуту ОСОБА_7 підозру обґрунтованою, а надані на підтвердження цього докази вагомими. Також слідчий суддя погодився з наявністю заявлених ризиків. Вважав, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що обраний запобіжний захід є найсуворішим у зв`язку з чим, до підозрюваного необхідно застосувати більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт. Вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не знайшли свого підтвердження. Вказує, що підозрюваний не переховувався від слідства, перебував на заробітках та не знав, що його оголошено у розшук. На думку апелянта прокурор та слідчий не довели, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Просить ухвалу слідчого судді від 20.01.2021 скасувати, та ухвалити нову, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Гарькавий проти України» від 18 лютого 2010 року зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції; цей перелік винятків є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (§63).
Право на свободу та особисту недоторканність може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У відповідності до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, обвинуваченому; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Для обрання запобіжного заходу, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

За вимогами ст.110, ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів ухвала слідчого судді в цілому відповідає вищезгаданим вимогам.

Згідно ст.135 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення; 2) потреби досудового розслідування виправдовують ступінь втручання у права і свободи особи; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини у справах «К.Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», рішення у справі «О`Хара проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного і надаючи оцінку матеріалам провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.1 ст.187 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що основними ризиками, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України є те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування/суду та вчинити інше кримінальне правопорушення (п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішенні «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства («W. проти Швейцарії» від 26.01.1993).
Ризиком у контексті кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000828 є певна ступінь ймовірності того, що підозрюваний ОСОБА_7 вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Підозрюваному ОСОБА_7 інкримінується вчинення корисливого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії умисного тяжкого злочину, суворість покарання за який передбачає позбавлення волі на певний строк.
Крім того, матеріалами провадження підтверджується, що підозрюваний переховувався від органів досудового розслідування, що додатково підтверджує наявність ризику, того що ОСОБА_7 опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.
Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), колегія суддів вважає таких ризик обґрунтованим і доведеним, адже надаючи оцінку матеріалам провадження і особі підозрюваного, слідчий суддя вірно встановив, що ОСОБА_7 не має стійких соціальних зв`язків, скоїв тяжкий корисливий злочин, систематично на протязі свого життя обвинувачений скоював подібні кримінально-карані діяння, загалом обвинувачений був засуджений шість разів, що підтверджує наявність ризику скоїти інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до правової позиції викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його можливість переховуватись від органів досудового розслідування/суду, скоїти інші кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає, що не можуть бути застосовані інші запобіжні заходи до підозрюваного, окрім тримання під вартою.
Наведені доводи скарги захисника про порушення порядку вручення підозри ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визначення особи винуватою чи невинуватою.
Оцінка доказам, на яких ґрунтується підозра, зокрема докази про порядок вручення підозри можливе лише в межах перевірки їх достатності для повідомлення особі про підозру та не може завчасно вирішуватися питання про допустимість, обґрунтованість чи безпідставність в контексті вирішення питання про обрання запобіжного заходу в межах кримінального провадження.
За таких обставин, судова колегія вважає, що ОСОБА_7 повідомлений про підозру уповноваженою особою, що підтверджується матеріалами провадження, а додані докази до клопотання про обрання запобіжного заходу на даному етапі досудового розслідування дають підстави про обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри.
Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки обставини, на які посилається захисник не можуть у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на переховування від суду, скоєння інших кримінально-караних діянь.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також твердження, що стороною обвинувачення не доведено існування цих ризиків, а до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними і спростовуються дослідженими матеріалами провадження.
При розгляді клопотання прокурором доведене об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника підозрюваного, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4