Справа № 953/7856/21
н/п 1-кс/953/4185/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" квітня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що 01.02.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на автомобіль «Kia Optima», д/н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 шляхом заборони його відчуження, продажу, зміни його частин та агрегатів, а також будь-якої експлуатації. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор вказав, що в ході досудового розслідування встановлено, що 31.01.2021 близько 01-30 год. на автомобільній дорозі вул. Гвардійців Широнінців міста Харкова мав місце наїзд автомобілем «KIA OPTIMA», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 на пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в результаті чого останні отримали тілесні ушкодження.
Крім того, зазначив, що згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , транспортний засіб «KIA OPTIMA», р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 .
Також зазначив, що за період з дня винесення ухвали до теперішнього часу проведені певні слідчі дії, експертом оглянуто автомобіль, всі необхідні показники експертом зафіксовано та сфотографовано. На його думку, необхідність у подальшому перебуванні автомобіля під арештом зі зберіганням на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУ НП в Харківській області відпала.
Заявник вказав, що він як власник автомобіля, не несе відповідальності за дії водія автомобіля під час вчинення ним кримінального правопорушення, кожен день несе збитки за перебування автомобіля на такому майданчику під арештом (платне зберігання, неможливість використовувати автомобіль в оренді, оскільки заявник є ФОП, одним з видів діяльності якого є надання автомобілів у найм та прокат).
Вважає, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба (з огляду на проведення всіх необхідних заходів отримання доказів шляхом огляду автомобіля експертом, зняття ним всіх необхідних показників та фотографування), що не потребує подальшого перебування автомобіля на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів ГУ НП в Харківській області.
Про дату, час та місце проведення судового засідання заявник повідомлений судом своєчасно та належним чином. 29.04.2021 власник транспортного засобу ОСОБА_3 подав до суду заяву, у якій просить проводите судове засідання без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити. Старший слідчий СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 та прокурор про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явилися. 29.04.2021 слідчий подав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, зазначив, що по вказаному автомобілю проводилась автотехнічна експертиза та фактично автомобіль повернутий власнику згідно ухвали слідчого судді, питання щодо скасування арешту автомобіля просив вирішити на розсуд суду.
Неявка учасників процесу, відповідно до ст. 174 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання та які надані до суду, приходить до наступного.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2021 року по справі №953/1576/21 накладено арешт на автомобіль «Kia Optima» д/н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та який знаходився у фактичному користуванні ОСОБА_5 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження, - до скасування арешту у встановленому нормами КПК України порядку. Місцем зберігання автомобіля «Kia Optima» д/н. НОМЕР_1 , згідно п. 20 постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012, визначено майданчик тимчасового тримання транспортних засобів ГУ НП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 107-А.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Згідно положень п. 4 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1