КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
представника потерпілої ОСОБА_11
особи, стосовно якої передбачається
застосування примусових заходів
медичного характеру ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві з застосуванням відеоконферецзв`язку кримінальні провадження №0007074, №0007075, які об`єднанні, по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні та застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 24.08.2019 року, приблизно о 10 годині 05 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 25 та в цей час, у нього виник умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, шляхом безпричинного заподіяння тілесних ушкоджень оточуючим.

У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю в частині забезпечення спокійних умов побуту, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, діючи умисно, підійшов до потерпілої ОСОБА_12 та безпідставно почав стискати горло останньої, чим завдав їй тілесних ушкоджень та фізичного болю. У подальшому, ОСОБА_8 почувши крик сторонньої людини, усвідомлюючи те, що його злочинні дії помічені прохожими, припинив стискати руками шию потерпілої ОСОБА_12 відійшов від останньої та спокійним кроком, з місця скоєння кримінального правопорушення зник.

Крім того, ОСОБА_8 24.08.2019 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, перебував за адресою: АДРЕСА_2 , у дворі будинку та в цей час, у нього виник умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, шляхом безпричинного заподіяння тілесних ушкоджень оточуючим. У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю в частині забезпечення спокійних умов побуту, ігноруючи існуючі, в суспільстві елементарні правила поведінки, діючи умисно, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_13 , яка в той час розмовляла з подругою, безпідставно почав наносити їй удари кулаками в область шиї та хребта, чим завдав тілесних ушкоджень та фізичного болю. У подальшому, ОСОБА_8 , усвідомлюючи те, що його злочинні дії помічені прохожими, припинив побиття потерпілої ОСОБА_13 , відійшов від останньої, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, після чого, потерпілу з отриманими тілесними ушкодженнями, з діагнозом «забій м`яких тканин спини» було доставлено до КМКЛШМД та надано медичну допомогу.
Зокрема, ОСОБА_8 , 28.11.2019 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебував за адресою: АДРЕСА_3 , між будівлею гімназії № 136 та територією стадіону «Русановець» та в цей час, у нього виник умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, шляхом безпричинного заподіяння тілесних ушкоджень оточуючим. У подальшому, ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю в частині забезпечення спокійних умов побуту, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, діючи умисно, підійшов до потерпілої ОСОБА_14 та безпідставно почав наносити їй удари ногами: двічі в область живота та один раз в область стегна, чим завдав їй тілесних ушкоджень та фізичного болю. У подальшому, ОСОБА_8 , звернувши увагу, що його злочинні дії помічені прохожими, припинив побиття потерпілої ОСОБА_14 , відійшов від останньої та з місця скоєння кримінального правопорушення зник.
Також, було встановлено, що ОСОБА_8 у момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, перебував у стані неосудності у зв`язку із хронічним психічним захворюванням, в наслідок якого не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними під час скоєння кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції не встановлено, що на момент судового розгляду ОСОБА_8 видужав.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 94 КК України щодо ОСОБА_8 були застосовані примусові заходи медичного характеру.

На рішення суду захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати до його підзахисного примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Згідно доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції прийняв передчасне рішення про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до медичного закладу із посиленим наглядом, оскільки на даний час є підстави вважати що рівень суспільної небезпеки останнього зменшився.

Зокрема це підтверджується листом від 21 жовтня 2020 року з закладу де ОСОБА_8 перебуває під наглядом, відповідно до якого психічний стан ОСОБА_8 покращився, що, на думку адвоката, свідчить про можливість застосування щодо його підзахисного амбулаторної психічної допомоги в примусовому порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_8 , його законного представника і захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, потерпілу та представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи, що адвокатом ОСОБА_9 факт вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння не оскаржується, тому колегія суддів переглядає ухвалу місцевого суду відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: підчас постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Госпіталізація до психіатричного закладу із посиленимнаглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду. При цьому, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК України), - висновку судово-медичної експертизи.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння за наступних обставин: 24.08.2019 року, приблизно о 10 годині 05 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 25, підійшов до потерпілої ОСОБА_12 та безпідставно почав стискати горло останньої, у подальшому, ОСОБА_8 почувши крик сторонньої людини, усвідомлюючи те, що його злочинні дії помічені прохожими, припинив стискати руками шию потерпілої ОСОБА_12 відійшов від останньої та спокійним кроком, з місця скоєння кримінального правопорушення зник.

Крім того, ОСОБА_8 24.08.2019 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 45, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_13 , яка в той час розмовляла з подругою, безпідставно почав наносити їй удари кулаками в область шиї та хребта, чим завдав тілесних ушкоджень та фізичного болю. У подальшому, ОСОБА_8 , усвідомлюючи те, що його злочинні дії помічені прохожими, припинив побиття потерпілої ОСОБА_13 , відійшов від останньої, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, після чого, потерпілу з отриманими тілесними ушкодженнями, з діагнозом «забій м`яких тканин спини» було доставлено до КМКЛШМД та надано медичну допомогу.

Крім того, ОСОБА_8 , 28.11.2019 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебував за адресою: АДРЕСА_3 , підійшов до потерпілої ОСОБА_14 та безпідставно почав наносити їй удари ногами: двічі в область живота та один раз в область стегна, чим завдав їй тілесних ушкоджень та фізичного болю. У подальшому, ОСОБА_8 , звернувши увагу, що його злочинні дії помічені прохожими, припинив побиття потерпілої ОСОБА_14 , відійшов від останньої та з місця скоєння кримінального правопорушення зник.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_8 у момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, перебував у стані неосудності у зв`язку із хронічним психічним захворюванням, в наслідок якого не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними під час скоєння кримінального правопорушення, у зв`язку з чим судом першої інстанції було постановлено рішення про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 з приводу того, що на даний час є підстави вважати, що рівень суспільної небезпеки його підзахисного зменшився, у зв`язку з чим до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, то слід зазначити про наступне.

У відповідності до вище наведених вимог кримінального процесуального закону, суд, при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру, серед іншого має встановити зокрема, чи було вчинене особою суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, у стані неосудності, а також чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Так, судом було досліджено:

- висновок судово-психіатричного експерта № 25 від 20 лютого 2020 року та висновок судово-медичної експертизи № 154 від 14 листопада 2019 року, згідно яких у ОСОБА_8 виявлені ознаки хронічного психічного захворювання і за психічним станом він не міг у зазначений період часу усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- лист в.о. директора КМПЛ № 3, згідно якого, за період надходження ОСОБА_8 в їх установу на час розгляду справи в суді першої інстанції, психічний стан ОСОБА_8 не стабільний, виявляє порушення мислення, емоційну нестійкість, зниження пам`яті та концентрації уваги, виснажливість психічних процесів та працездатності з вираженими патохарактерологічними рисами по шизофренічному типу. Від медикаментозного лікування категорично відмовляється;

Також, судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_15 , який надав показання з приводу того, що ОСОБА_8 з 2012 року встановлено діагноз шизофренія параноїдна з безперервним перебігом, що означає, що навіть якщо є покращення стану, то воно не тривале і мало виражене, оскільки при безперервному перебігу стан хворого протягом років невпинно погіршується або тримається на рівні, але якщо лікується. Також пояснив, що призначення додаткової експертизи нічого не дасть, оскільки діагноз, який встановлено ОСОБА_8 незмінний, його стан може тільки на який час покращитися, але тільки за умови постійного лікування.

Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення у стані неосудності. Обставин, як б вказували, що на час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_8 видужав або в наслідок змін у стані його здоров`я відпала потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру, встановлено не було.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази та вірно застосував до нього примусові заходи медичного характеру.

Слід зазначити, що апеляційним судом перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з урахуванням тих обставин, які були актуальні на час його постановлення, а тому ті обставини, що з перебігом тривалого часу лікування ОСОБА_8 стан його здоров`я покращився та знизився рівень суспільної небезпеки не можуть бути підставою для скасування ухвали Дніпровському районному суді м. Києва від 02 квітня 2021 року.

Дані обставини є підставою для звернення до суду з клопотанням в порядку ст. 95 КК України про зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді районним судом клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 , які б слугували підставою для скасування ухвали суду та закриття кримінального провадження, як про це просить захисник, не вбачається.
Враховуючи наведене, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру є законною, мотивованою та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року, якою застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3