Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/537/16-к
У Х В А Л А

11.03.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів кримінального провадження №0000942 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Прокурор заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою.
Заявлене клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині та придбання, носіння і зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
04 березня 2016 року ухвалою Виноградівського районного суду продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 на 2 місяці та призначено судовий розгляд.
Ухвалою суду 25 квітня 2016 року клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відхилив та задовольнив клопотання сторони захисту, яким змінив його на запобіжний захід у вигляді домашній арешт.
Ухвалами Виноградівського районного сулу від 21.06.2016, 03.10.2016, 28.11.2016, 01.02.2017 по даному кримінальному провадженню продовжувались строки застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 у вигляді домашній арешт або такі обирались по новому.
Подане прокурором клопотання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_6 , судом не розглянуто, а строк запобіжного заходу згідно ухвали суду від 01.02.3017 року сплив.
На даний час прокурору стали відомі обставини щодо настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які доводять про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою.
Так, знаючи, що стосовно нього розглядається кримінальне провадження у Виноградівському районному суді та не маючи ніяких обмежень чи інших обов`язків перед судом, протягом квітня 2018 року вчинив ряд кримінальних правопорушень.
Зокрема, ОСОБА_6 разом з іншими особами із застосування насильства в квітня 2018 році стосовно потерпілого ОСОБА_8 вчинив вимагання грошей та незаконно заволодів його автомобілем Volksvagen passat В6, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України.
Також, цього ж місяця квітня 2018 року ОСОБА_6 з іншими особами вимагав у потерпілого ОСОБА_9 на території Іршавського району 10 тисяч доларів США, при цьому до останнього застосовували насильство.
За вказані дії ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками - вимога передачі чужого майна із погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, та офіційно під розписку 17.12.2018 року із приводу цього вручено повідомлення про підозру, а слідчим суддею обрано запобіжний захід.
Такі злочини відносяться до тяжких і вчинені із застосування насильства та погрози застосування такого насильства.
Однак, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, вважаю за необхідне обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід взяття під вартою.
Таким чином, незважаючи на те, що по даному кримінальному провадженню, де ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних проваджень за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, таких чином вчинив інші кримінальні правопорушення під час розгляду кримінального провадження Виноградівським районним судом.
ОСОБА_6 обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, та обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який відповідно до ч. 1 ст. 263 КК України, карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років. Сам ОСОБА_6 після вчинення злочинів зник та переховувався від слідства, тобто уникав від кримінальної відповідальності. Сам обвинувачений не працевлаштований, є сезонний працівник, на виконання робіт виїжджає за межі області, а тепер відомо про вчинення ним тяжких злочинів проти власності.
Вказане свідчить про те, що під час судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання подальшим спробам переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення та з`ясування обставин кримінального правопорушення шляхом впливу на свідків, потерпілого, які є у основному близькі родичі чи сусіди за місцем вчинення злочину.
У зв`язку з цим прокурор просить обрати на 60 діб обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, мешканцю АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 щодо клопотання заперечив.
Захисник щодо клопотання заперечила та зазначила, що таке є необґрунтованим та безпідставним. Заявляючи про вчинення злочинів підсудним прокурором порушується презумпція невинуватості, оскільки її підзахисного не визнано винним в інкримінованому. Крім того звернула увагу на належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , який з`являється на виклики в судові засідання добровільно, є одруженим, має сім`ю, його дружина на дев`ятому місяці вагітності невдовзі повинна народити дитину. Застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу виключно з мотивів тяжкості злочинів у вчиненні яких його обвинувачують на її думку не є виправданим.
Заслухавши думку учасників судового провадження, з`ясувавши обставини, суд прийшов до таких висновків.
Метою застосування запобіжного заходу, згідно з ч.1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є змагальність сторін, яка відповідно до ст. 22 КПК України передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Частина 2 ст.194 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом враховано вимоги ст. 178 КПК України. Так, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність взяття особи під варту, про продовження строків тримання особи під вартою покладений на органи досудового слідства, зокрема, прокурора.
Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід врахувати вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права закладені в Європейській Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірити доводи клопотання, дати належну оцінку його доводам.
Так, при оцінці обґрунтованості клопотання прокурора враховуються положення Європейського суду з прав людини, зазначені вп.75 Рішення від 10.02.2011 року «Справа Харченко проти України» проте,що «Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні відповідних підстав є несумісним із принципом захисту від свавілля, закріпленого в п.1 ст.5 Конвенції. У п.79 цього ж Рішення «Суд повторює, що розумність строку тримання особи під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин про які йдеться в рішеннях національних судів,рівня переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Запобіжний захід тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості,переважує принцип поваги до свободи особистості.
Суд вважає, що клопотання прокурора містить стандартний набір підстав для застосування запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_6 , без конкретизації. При цьому слід зазначити, що підстави тримання особи під вартою, мають бути чітко вказані в клопотанні.
Прокурор у клопотанні не вмотивував доводи про те, що тримання обвинуваченого під вартою з урахуванням суспільного інтересу та особливостей кримінального провадження переважує принцип поваги до свободи особистості.
Зазначені прокурором мотиви й підстави не поєднуються із вказаними вище положеннями Конвенції та Рішенням Європейського суду в справі «Летельє проти Франції», відповідно до якого попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку (п.51 Рішення).
Мотиви про те, що обвинувачений перебуваючи на волі може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити або спотворити будь-які з речей чи документів, суд вбачає, що не відповідає наведеним у клопотанні доводам, з якого не вбачається, що прокурор посилався на ці доводи, обґрунтовуючи клопотання. Під час розгляду клопотання прокурор також не посилався на наявність будь-яких даних у підтвердження вказаних ризиків.
При цьому зі змісту клопотання вбачається, що в обґрунтування зазначеного, прокурор послався на характер вчиненого злочину та тяжкість діяння у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 .
Матеріали не містять доказів, що ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності.
Наразі обвинувачений виконує покладені на нього процесуальні обов`язки та забезпечує належну процесуальну поведінку, у судові засідання з`являється своєчасно та бере в них участь.
У матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що появились нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, на наявність таких даних прокурор під час розгляду судового провадження не вказав.
Доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні інших злочинів судом до уваги не приймається, позаяк таке не стосується цього конкретного провадження. Разом з тим, доказів на винуватість обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні прокурором не подано.
Прокурором не зазначено в даному клопотанні про обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу;
При прийнятті судового рішення враховуються положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений. При цьому, слід зазначити, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.
Прокурором в судовому засіданні заявлено ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, тобто не з`являтись на виклики слідчого, прокурора, суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та існує ризик його протиправної поведінки.
Посилання прокурора про можливий вплив підозрюваного на свідків, а також намір підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки про вплив на учасників кримінального провадження зі сторони підозрюваного, ні свідками не повідомлялося, а припущення щодо можливих таких дій, не можуть братися за основу обвинувачення.
Отже жодного ризику, закріпленого у ст.177 КПК України, прокурором не доведено.
Так, відповідно до листа ВССУ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню.
Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
В судовому засіданні прокурор не довів обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, а доводи наведені у клопотанні є недоведеними.
У поданому клопотанні, крім припущень ймовірної поведінки обвинуваченого, на підтвердження ризиків, жодних доказів не наведено.
За встановлених обставин, клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 372 КПК України, суд ,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 13.03.2020 р.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3