ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/397/21 Справа № 694/1303/18 Категорія: ч.3 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 вирок Звенигородський районний суд Черкаської області від 29 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Звенигородка, Черкаської області, українця, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 витрати на залучення експерта в сумі 70 грн. на користь держави.

Цивільний позов потерпілого / цивільного позивача ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_8 суми матеріальних збитків та моральної шкоди залишено без розгляду, роз`яснивши потерпілому / цивільному позивачу ОСОБА_7 її право на звернення до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно рішення районного суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 02 листопада 2017 року приблизно о 17 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проник через огорожу на територію будинковолодіння, яке розміщене по АДРЕСА_2 , де діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись та вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до сарайного приміщення, що на території подвір`я, звідки таємно викрав належні ОСОБА_7 бувші у використанні 2 алюмінієві бідони, вартістю 384 грн., після чого із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, яка зводиться до того, що обвинувачений ОСОБА_9 крім алюмінієвих бідонів викрав у неї багато інших речей. Крім того потерпіла вказує на порушення судом першої інстанції вимог закону щодо розгляду кримінального провадження у її відсутність. У зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, просить вирок районного суду скасувати.

В суд апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 не з`явився, надіслав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що в нього померла мати і він буде зайнятий її похороном.

Як убачається із заяви обвинуваченого, його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а судове засідання в суді апеляційної інстанції призначено на 14 червня 2021 року, тобто пройшло 10 днів, тому таку процесуальну поведінку ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції вважає не доброчесною, направленою на затягування строків розгляду справи, тим більше, що відповідно до апеляційних вимог його явка не є обов`язковою і з цього приводу прийнято рішення без видалення до нарадчої кімнати.

Відповідно до вимог КПК України участь ОСОБА_9 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду та ухвалення судового рішення по суті апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку потерпілої, яка просила задовольнити доводи викладені в своїй апеляційній скарзі, перевіривши мотиви наведені в апеляційній скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано вірно за ч.3 с.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_9 , який винуватість визнав в повному обсязі, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в порядку ст.349 КПК України, то в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Доводи потерпілої про те, що кримінальне провадження розглянуто незаконно, оскільки судовий розгляд відбувся без її участі, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно рекомендованого повідомлення (а.к.п.171), потерпіла ОСОБА_7 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи на 29 березня 2021 року про, що свідчить її особистий підпис.

25 березня 2021 року, потерпіла ОСОБА_7 звернулась до районного суду з заявою про те, що вона знаходиться на стаціонарному лікуванні у Звенигородській районній лікарні та просить не проводити без її участі судове засідання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження на час звернення потерпілої до місцевого суду про відкладення розгляду кримінального провадження, остання не надала жодного підтверджуючого документа про її неможливість прибути в судове засідання, таким чином у районного суду не було підстав для його задоволення та відкладення розгляду справи.

Крім того районним судом вірно враховано, що потерпіла ОСОБА_7 належним чином була повідомлена та неодноразово в судові засідання не з`являлась, подавала клопотання про відкладення судового засідання, але ніяких доказів поважності причин неявки не надавала.

Лише після звернення потерпілої з апеляційною скаргою ОСОБА_7 долучила ксерокопію медичної картки денного стаціонару.

Таким чином на момент судового розгляду, суд першої інстанції вірно розцінив дії потерпілої, як зловживання процесуальними правами та з метою недопущення чергового відкладення розгляду справи, недопущення порушення розумних строків розгляду справи, розглянув її у відсутності потерпілої.

Разом з тим, враховуючи визнання винуватості ОСОБА_9 в повному обсязі, який визнав всі фактичні обставини кримінального правопорушення, місцевим судом, з`ясувавши думку учасників судового розгляду, було прийнято рішення про розгляд кримінального провадження в спрощеному порядку, а саме на підставі вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Так, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За таких обставин суд обґрунтовано розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, згідно даної норми закону, обов`язковим є лише допит обвинуваченого та дослідження характеризуючи даних, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким, у тому числі обвинуваченим не оспорювались і проти дослідження доказів в зазначеному порядку ніхто не заперечував.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд першої інстанції при дослідженні доказів, прийняв рішення обмежитись лише допитом обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що участь потерпілої у даному кримінальному провадженні при судовому розгляді є необов`язковою та не перешкоджає ухваленню судового рішення по суті пред`явленого обвинувачення, колегія суддів вважає, що у даному випадку права потерпілої не порушені.

Доводи потерпілої ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_9 викрав у неї не тільки два бідони, а й інші речі не можуть бути предметом розгляду, як в суді першої так і апеляційної інстанціях.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення, тому за вказаних обставин позбавлений можливості вийти за межі пред`явленого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При призначенні покарання місцевий суд в межах Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини цього ж кодексу, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив один епізод злочинної діяльності, суму завданої шкоди (384 гривень), наявність обставини, що пом`якшує покарання і в межах санкції ч.3 ст.185 КК України визначив обвинуваченому ОСОБА_9 3 роки позбавлення волі із застосуванням вимог ст.75 КК України призначив покарання не пов`язане з позбавленням волі на 1

рік з випробуванням, що є достатнім та справедливим для запобігання вчиненню останнім нових кримінальних правопорушень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для скасування або зміни вироку, при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення вироку без змін, а апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 без задоволення.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 березня 2021 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді