19.04.2021 Єдиний унікальний номер 205/9946/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Провадження № 1-кп/205/15/21

19 квітня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001952 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянин України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, малолітніх дітей на утриманні не має, фактично не зареєстрований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 4 ст.296 КК України, -

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи в м. Вугледар Донецької області побачив предмет схожий на ручну гранату РГД, будучи військовослужбовцем ідентифікував вказаний предмет як вибуховий пристрій та у нього виник кримінальний протиправний умисел на придбання, зберігання та носіння вказаного вибухового пристрою. В невстановлений спосіб ОСОБА_3 придбав вибуховий пристрій із запалом типу УЗРГМ серійний №386-119-83 та почав зберігати при собі без передбаченого законом дозволу.

В травні 2020 року ОСОБА_3 прибув у м. Дніпро за місцем мешкання, а саме за адресою АДРЕСА_1 , при цьому продовжуючи зберігати та носити при собі вулицями м. Дніпра вибуховий пристрій із запалом типу УЗРГМ до 17 годин 45 хвилин 28.10.2020 року, де даний вибуховий пристрій застосував.

Умисні дії ОСОБА_6 , що виразились в у незаконному придбанні, зберіганні та носінні вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 28.10.2020 року приблизно о 17.45 години ОСОБА_3 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 , в цей час у останнього при собі в руках знаходився вибуховий пристрій із запалом типу УЗРГМ. В цей час біля вказаного будинку ОСОБА_3 побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , який заходив у двір даного будинку. ОСОБА_3 , перебуваючи у збудженому стані та в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно, спровокував конфлікт з ОСОБА_7 під час якого в присутності мешканців сусідніх будинків грубо виражався на адресу останнього нецензурною лайкою, та почав активно демонструвати вибуховий пристрій із запалом типу УЗРГМ, за всіма зовнішніми ознаками схожий на ручну гранату РГД, при цьому гучно висловлюючи погрозу застосувати її проти ОСОБА_7 на зауваження та заспокоювання ОСОБА_3 не реагував. В цей час ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя, та почувши плач своєї малолітньої дитини, наляканої вказаною подією, зачинив хвіртку та забравши дитину та дружину пішов у двір. В цей момент, а саме 28.10.2020 року приблизно о 18.10 години, у ОСОБА_3 , раптово виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме вибухового пристрою із запалом типу УЗРГМ.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, грубо порушуючи встановлені суспільні відносини та громадський порядок, нехтуючи загальноприйняті суспільством моральні засади, усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці, в присутності малолітньої дитини, та інших осіб, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_3 зірвав запобіжний важіль від запалу типу УЗРГМ вибухового пристрою, який знаходився в його руці та кинув його в сторону огорожі буд. АДРЕСА_3 , передбачаючи та свідомо бажаючи спричинення вибуху, тим самим грубо порушив громадський порядок.

Після чого стрімко покинув місце вчинення кримінального правопорушення в невідомому напрямку, а вибуховий пристрій із запалом типу УЗРГМ здетонував та вибухнув.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, кваліфікуються за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, заявив про розкаяння та осуд своїх дій, повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та просив суд, при судовому розгляді застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті, обмежуючись лише його допитом та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Прокурор ОСОБА_4 та захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечували проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, посилаючись на недоцільність дослідження доказів щодо усіх обставин обвинувачення у зв`язку з повним їх визнанням та підтвердженням у судовому засіданні самим обвинуваченим ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , суду пояснив, що він проходив військову службу на посаді старшого стрільця Військової частини № НОМЕР_1 з 2018 року. Під час перебування на військовій службі в Збройних силах України він перебував у місті Вугледар в рамках проведення антитерористичної операції де у травні 2020 року знайшов гранату РГД, яку привіз з собою додому у м. Дніпро і після закінчення служби залишив у себе з метою використання її для глушіння риби. 28 жовтня 2020 року він вживав алкогольні напої і, перебуваючи вже у стані сильного алкогольного сп`яніння, пішов шукати свою дівчину ОСОБА_8 , яка проживала по АДРЕСА_3 . Коли він прийшов до неї, то виявилося, що її немає вдома, а її брат повідомив, що вона вже не проживає за цією адресою. Через деякий час він побачив на своєму мобільному телефоні дзвінок та зателефонував на невідомий номер, та в ході спілкування з раніше не відомим йому чоловіком на ім`я ОСОБА_9 , останній повідомив, що він є хлопцем його дівчини. В подальшому в ході телефонної розмови його дівчина повідомила, щоб він більше не дзвонив їй. Перебуваючи в сильному душевному хвилюванні ОСОБА_3 дістав із лівої кишені своїх штанів гранату РГД, яку він в травні місяці 2020 року привіз із міста Вугледар Донецької області та яку носив з собою, після чого кинув її під паркан будинку АДРЕСА_3 , де мешкає його дівчина, після чого зазначена граната вибухнула, а він направився в сторону свого будинку. Наступного дня, 29 жовтня 2020 року він поїхав до Військової частини, де близько 14-00 години його викликали до командира бригади, який повідомив про його звільнення, після чого він разом із співробітниками поліції проїхав до Новокодацького ВП.

Також ОСОБА_3 зазначив, що перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, тому не у повній мірі пам`ятає подробиці подій, якій відбулися 28 жовтня 2020 року за місцем проживання потерпілого ОСОБА_7 . Натомість, припускає, що поруч з ОСОБА_7 у цей момент могла знаходитися потерпіла ОСОБА_10 , яка проживає також за цією адресою, у зв`язку з чим не заперечує проти обставин, викладених в обвинувальному акті та визнає їх доведеними.

Судом, роз`яснені обвинуваченому наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння ним цих обставин та добровільність його позиції.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 надали суду власноруч написані заяви, в яких просили розглянути кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 без їх участі, зазначивши, що обставини, викладені в обвинувальному акті вони підтверджують, претензій до обвинуваченого не мають.

З урахуванням повного визнання своє винуватості, визнання та підтвердження, обвинуваченим, всіх обставин кримінальних правопорушень, викладених у обвинувальному акті, з урахуванням думок усіх учасників судового розгляду та відсутності від них заперечень, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнати недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованих стороною обвинувачення кримінальних правопорушень, обмежившись лише дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає його щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним діянь, які відносяться до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працює, за місцем мешкання характеризується задовільно, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей та інших осіб не має.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції її від суспільства, у зв`язку з чим, обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк, передбачений санкціями статей обвинувачення, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК України та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено судову експертизу вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу №19/104-8/5671 від 27.11.2020 року, витрати на яку складають 1961,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд приходить до висновку, що зазначені судові витрати, у відповідності з вимогами ст. ст. 122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263 та ч.4 ст.296 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
- за ч. 4 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в два роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1961 (одну тисячу дев`ятсот шістдесят одну) гривню 40 копійок витрат на проведення судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу №19/104-8/5671 від 27.11.2020 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1