Справа № 739/557/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/353/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12.020.270.190.000.003, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин, Київської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 187 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винуватим та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України - у виді 3 місяців арешту;

- за ч. 3 ст. 187 КК України - у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з 16 березня 2020 року.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.

Вироком місцевого суду ОСОБА_10 визнано винуватим та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України - у виді 3 місяців арешту;

- за ч. 3 ст. 187 КК України - у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

До набранням вироком законної сили обрано ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Роз`яснено ОСОБА_10 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Покладено на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до суду у визначений час;

- не відлучатися за межі місця проживання ( АДРЕСА_2 ) без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на користь Комунального некомерційного підприємства «Новгород-Сіверська центральна районна лікарні імені І.В. Буяльського» 3430 (три тисячі чотириста тридцять) гривень 32 копійки на відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 скасувати. Визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 3 місяців арешту. Визнати ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України невинуватим та виправдати і закрити кримінальне провадження в цій частині за відсутності складу злочину. Звертає увагу, що в наданих стороною обвинувачення доказах будь-яка заява вчинення відносно ПАТ «Чернігів Вторчормет» злочину відсутня. Взагалі стороною обвинувачення не надано жодного офіційного документа щодо підтвердження знаходження філіалу ПАТ на території м. Новгород-Сіверська та працюючих там осіб. До відділу поліції звертався житель м. Новгород-Сіверський ОСОБА_12 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень та є його зареєстрована заява від 01 січня 2020 року до поліції про те, що він претензій ні до кого не має та не бажає звертатися із заявою. Сам ОСОБА_12 у судовому засіданні стверджував, що ніякого відношення до прийому металобрухту не має та опинився у будівлі випадково. Наданій стороною захисту заяві ОСОБА_12 від 01.01.2020 р. про небажання притягувати винуватих осіб до кримінальної відповідальності суд взагалі ніякої оцінки не надав. Жодним доказом не підтверджується змова про розбійний напад між підзахисним та ОСОБА_10 та проникнення в будівлю і яка роль кому була відведена. Сам потерпілий заявив, що особи які прийшли до приміщення ніяких погроз не висловлювали та вимог не ставили. Жоден із допитаних у судовому засіданні свідків не надав свідчень про намір ОСОБА_8 та ОСОБА_10 здійснити розбійний напад. Проникнення в будівлю ґрунтується на суперечливих показах ОСОБА_12 , який, як він сам заявив у суді, неробочою лівою рукою та вставною пластиною у ній, зміг у 54 роки втекти, від молодих 20-річних хлопців та ще взяти десь заховану рушницю та направити на них. Слідчий експеримент із потерпілим щодо перевірки його показів на місці із-за небажання останнього взагалі не проводився. У судовому засіданні потерпілий теж відмовився відповідати із незрозумілих причин на запитання захисників щодо його можливості після отриманого удару по голові підняти рушницю із підлоги в іншій кімнаті, взяти її в одну руку і направити на людей, які нібито за ним забігли у приміщення. В ході досудового розслідування рушниця як доказ не вилучалася, а її власник ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності за незаконне зберігання рушниці поза власним будинком не притягувався. Будь-які сліди перебування його підзахисного та ОСОБА_10 у приміщенні теж відсутні. Сліди крові у приміщенні належали потерпілому ОСОБА_14 та не як не можуть свідчити про її належність ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які тілесні ушкодження не отримували. Його підзахисний після встановлення особи не був затриманий та викликався у райвідділ поліції в якості свідка. Саме у цьому статусі він незаконно брав участь у огляді місця події від 04 січня 2020 року. Даний доказ відповідно до ст. 89 КПК України повинен бути визнаний недопустимим. Проте суд взагалі цьому факту не дав ніякої оцінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок місцевого суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, щодо ОСОБА_10 закрити провадження в справі в частині звинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України за відсутності в його діях складу злочину, передбаченого зазначеною статтею КК України. В судове засідання викликати та допитати свідків, в допиті яких безпідставно відмовив місцевий суд, а саме: ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 .. Виходячи з пояснень обвинувачених, ними визнаються наступні обставини: вони дійсно підійшли до адміністративної будівлі Новгород-Сіверської дільниці ПАТ «Чернігів Вторчормет», що за адресою вулиця Залінійна, будинок 20, в місті Новгород-Сіверський, Чернігівської області з метою дізнатися ціну на метал, прийом якого здійснювався на території вищевказаної дільниці цілодобово. При підході до металобази ОСОБА_8 підібрав дерев`яну палку, ОСОБА_10 при цьому вважав, що з метою захисту від собак, які могли бути на території металобази. ОСОБА_8 постукав у двері та запитав: «метал приймаєте?». Після відповіді «приймаємо» двері відчинилися і ОСОБА_8 завдав удару по голові потерпілого ОСОБА_12 .. ОСОБА_10 самого удару не бачив, оскільки знаходився за дверима, які були відкриті «наружу», але зрозумів, що ОСОБА_8 вдарив палкою потерпілого через звук удару та зойк потерпілого. Він злякався такого розвитку подій і відразу кинувся тікати з території металобази, через якийсь час його наздогнав ОСОБА_8 , який повідомив, що він дійсно вдарив потерпілого ОСОБА_12 палкою по голові, так як йому здалося, що у того в руках був ніж. Після цього втік. Не визнається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 після нанесення ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 удару по голові, проникли вслід за ним до приміщення адміністративної будівлі, але були вимушені тікати, побачивши в руках потерпілого «незаряджену мисливську рушницю». Звертає увагу, що суд вважає встановленими обставини, які не визнавалися обвинуваченими, лише на підставі показань потерпілого ОСОБА_12 .. Крім того, ще додатково послався на показання ОСОБА_18 (начальника карного розшуку відділення поліції - оперативного працівника), ОСОБА_19 (заступника начальника відділу поліції, чергового по відділенню), які прибули на місце злочину за викликом, ОСОБА_13 .. Суть показань зазначених осіб - переказ того що їм розповів потерпілий (показання з чужих слів). Суд не навів обґрунтування, в зв`язку з якими саме винятковими обставинами він посилається на відомості, отримані зазначеними особами з «чужих слів». До того ж. показання ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які прибули на місце злочину як оперативні працівники поліції з метою розслідування події, являються недопустимими доказами в силу ст.ст. 7, 97 КПК України. Як вбачається з вироку, суд «критично» поставився до показів обвинувачених щодо того, що вони не заходили в приміщення адміністративної будівлі на території металобази, оскільки ці покази «спростовуються» показам потерпілого ОСОБА_12 .. На думку місцевого суду, покази обвинувачених також спростовуються протоколом огляду місця події від 02 січня 2020 року. Під час огляду місця події на підлозі першої і другої кімнати були виявлені та вилучені сліди бурого кольору схожі на кров. Мабуть вилучені з підлоги плями крові можуть підтверджувати факт перебування обвинувачених у приміщенні. Але лише тоді, якщо вилучена кров належить їм. Проте нічого подібного судом не встановлено. Вважає, що для доказування обставин, що не визнавалися обвинуваченими, встановленню, як мінімум, підлягали факти: перебування «незарядженої мисливської рушниці» на місці злочину; фізична можливість потерпілого вчинити дії, показання про вчинення яких він надав. Крім того, в обвинувальному акті зазначено лише назву «незарядженої мисливської рушниці» Т03-34. Рушниця, окрім назви, має інші ознаки, за якими можна ідентифікувати саму рушницю та її власника. Якщо рушниця не зберігається за місцем зберігання, а валяється на металобазах, то вона має бути вилучена працівниками поліції, власник підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 191 КУпАП (в разі, якщо у особи є дозвіл на її зберігання) або до кримінальної (ст. 263 КК України, якщо мисливська рушниця є нарізною і відсутній дозвіл на її зберігання). Проте обвинуваченням рушниця, яка начебто перебувала в приміщенні адміністративної будівлі Новгород-Сіверської дільниці ПАТ «Чернігів Вторчормет», навіть не була оглянута, отже не ідентифікована, не встановлений її власник, не встановлена її назва (в обвинувальному акті зазначено, що назва рушниці-Т03-34, власником є ОСОБА_13 , проте для того, щоб встановити назву та власника, треба хоча б оглянути та ідентифікувати саму рушницю, інакше це - домисел). Ніхто не притягнутий до передбачених видів відповідальності, що мало б обов`язково статися в разі виявлення рушниці в приміщенні, де вона не мала зберігатися, та за умови встановлення її власника. Не було виявлено рушниці під час слідчої дії - огляду місця злочину. Під час слідчого експерименту підлягало з`ясуванню, через який час обвинувачені могли потрапити до приміщення вслід за потерпілим та чи був у потерпілого шанс з`явитися перед ними з рушницею. Проте ніякого слідчого експерименту не проводилося. Отже обвинувачення в цій частині являє собою неперевірені домисли, а не встановлені під час досудового розслідування факти. Виникає єдине питання - навіщо потерпілому оговорювати обвинувачених, оскільки він не брав участі в судовому розгляді, в судах систематично присутній лише його «представник» - адвокат ОСОБА_20 .. Потерпілий з`явився в останньому судовому засіданні після заслуховування пояснень обвинувачених прямо перед судовими дебатами. Відразу з`ясувалося, що потерпілий забув паспорт. При цьому він сам став виправдовуватися, що паспорт забув, бо не планував їхати на суд. Коли дійшла черга ставити питання захисникам, то перше запитання було: «то скажіть, хто саме Вас «витяг» з ліжка та «кинув» в автомобіль, що б повезти в м. Мена на суд». І тут з місця «підірвався» представник потерпілого, адвокат ОСОБА_20 та висунув вимогу оголосити перерву для «роз`яснення потерпілому його прав». При тому, що головуючий перед допитом роз`яснював потерпілому його права вельми досконально. Перерва була оголошена. Повернувшись до зали судового засідання, потерпілий відмовився відповідати на питання захисників обвинувачених. І суд так і не з`ясував важливі моменти для «критичної» оцінки показів потерпілого. Без паспорта особа потерпілого була встановлена за допомогою обвинувачених. Вони впізнали його як ОСОБА_12 - багаторічного приймальника метала на металобазі Новгород-Сіверської дільниці ПАТ «Чернігів Вторчормет», де керівником є ОСОБА_13 , куди вони систематично протягом тривалого періоду здавали металобрухт. І суд з цим погодився, не встановивши особи потерпілого в встановленому порядку. Надаючи покази, ОСОБА_12 повідомив, що 01.01.2020 року ввечері він опинився на території металобази - приїхав «поговорити» з ОСОБА_13 з господарських питань ведення спільного господарства (на чому приїхав, що в нього за транспорт, що за «негайні» питання «ведення спільного господарства» вимагали його присутності на металобазі у святковий день, чому ці питання не можна обговорити по телефону - з`ясувати не вдалося через відмову відповідати на питання). ОСОБА_13 поїхав з бази, оскільки у нього вдома «прорвало трубу» (надо розуміти, що він мав приїхати знову, щоб самостійно приймати метал по ночах). Потерпілий почув на вулиці якийсь шорох, і звичайно ж відкрив двері та отримав удар по голові металевою трубою, побіг в дальню кімнати до рушниці, про наявність якої в приміщенні звідкись знав, взяв її та навів на обвинувачених, які чомусь ввірвавшись за потерпілим в приміщення, застрягли біля дверей (чи то побігли в іншу кімнату) у яких були прикриті обличчя. Обвинувачені звісно злякалися і звісно один став кричати іншому «та кидай ти ту трубу». Чи є така версія правдоподібною? Забагато труб. Крім того, той факт, що ОСОБА_12 є приймальником металу можуть, крім обвинувачених, підтвердити свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_17 у виклику яких та допиті суд безпідставно відмовив. Але ці обставини мають значення для ОСОБА_13 (саме ОСОБА_13 потрібно, що б неофіційний працівник ніде не проговорився, що він «неофіційний» працівник - завеликі штрафи при неоформлені трудових відносин). В той же вечір, 01.01.2020 року, звільнившись від опіки ОСОБА_13 , потерпілий пише заяву до поліції в якій повідомляє лише про те, що його вдарили палкою по голові і він ні до кого ніяких претензій не має. Нічого не повідомляє про проникнення до приміщення та «незаряджену мисливську рушницю» (заява приєднана до матеріалів справи). Під час перебування 01.01.2020 р. у лікарні, куди його відвіз працівник поліції, медичний персонал з огляду наявності у нього тілесного ушкодження, викликає дільничного інспектора. Дільничному інспектору ОСОБА_12 повідомляє, що травму отримав вдома, бо впав (копія відповідного протоколу додається до цієї апеляційної скарги, бо суд відмовився приєднати до матеріалів справи). Але наступного дня, 02.01.2020 року він разом з ОСОБА_13 прибувають до відділення поліції та синхронно пишуть майже однакові заяви про «проникнення» до приміщення металобази га героїчну оборону «незарядженою мисливською рушницею». Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що потерпілий є залежним від свого роботодавця ОСОБА_22 та його товариша - ОСОБА_20 .. Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_22 через родича звернувся до його матері ОСОБА_15 з вимогою сплатити 5 тисяч доларів США, а в повторному допиті ОСОБА_15 з цього приводу суд відмовив. Також, є непереконливими пояснення ОСОБА_8 про те, що він завдав удару потерпілому, бо побачив в його руці ніж. І цілком вірогідно, що він мав інший намір - проте з обвинувачення незрозуміло який саме, чи то пограбувати самого ОСОБА_12 , чи то Новгород-Сіверську дільницю ПАТ «Чернігів Вторчормет». Відомості про це не містить ані обвинувальний акт, ані вирок суду, це питання так і не було з`ясоване. З рішення суду взагалі невідомо, чиїм саме майном хотіли заволодіти обвинувачені, зазначено лише що «чужим».

Як встановив доведеним суд І інстанції, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , 01 січня 2020 року, близько 19 год. 00 хв., знаходилися на перехресті вулиці Леваневського та вулиці Весняна, в місті Новгород-Сіверський, Чернігівської області. В цей час на даному перехресті перебував раніше не знайомий їм ОСОБА_23 , з яким у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, під час якого, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в останніх виник спільний злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Відразу після чого, ОСОБА_8 з метою реалізації спільного з ОСОБА_10 злочинного наміру, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_23 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно завдав два удари кулаками в обличчя ОСОБА_23 .. У цей час ОСОБА_10 завдав одного удару кулаком правої руки в ліву частину голови ОСОБА_23 , в результаті чого останній впав на асфальт та вдарився головою. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 умисно завдав кілька ударів правою ногою в обличчя та по голові ОСОБА_23 , який в цей час перебував в лежачому положенні.

Своїми умисними діями, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 спричинили потерпілому ОСОБА_23 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, що супроводжується струсом головного мозку, закритим переломом носу та синцями на нижніх повіках обох очей, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 01 від 29.01.2020, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 01 січня 2020 року, близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном (грошима), підійшли до адміністративної будівлі Новгород-Сіверської дільниці ПАТ «Чернігів Вторчормет», що за адресою вулиця Залінійна, будинок 20, в місті Новгород-Сіверський Чернігівської області. При цьому, відкривши вхідні двері, ОСОБА_8 , з метою подолання опору та подальшого заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, разом з ОСОБА_10 , вчинили напад на потерпілого ОСОБА_12 , для чого ОСОБА_8 завдав одного удару завчасно підшуканим предметом циліндроподібної форми по голові потерпілого, який в той час намагався вийти з будівлі, спричинивши йому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, що супроводжується струсом головного мозку, забійною раною чола зліва, які відповідно до висновку судової медичної експертизи № 04 від 17.01.2020 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Одразу після цього, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 через відчинені вхідні двері проникли в приміщення адміністративної будівлі Новгород-Сіверської дільниці ПАТ «Чернігів Вторчормет». У цей час ОСОБА_12 , з метою самозахисту та чинення опору, взяв до рук незаряджену мисливську рушницю марки ТОЗ-34, яка належить ОСОБА_13 , та для припинення злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_10 спрямував її в бік останніх. Побачивши рушницю в руках ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розуміючи неможливість доведення своїх злочинних дій до кінця, а саме заволодіння майном (грошима) потерпілого, залишили місце вчинення злочину.

Допитані в судовому засіданні місцевого суду обвинувачені у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України визнали повністю, а за ч. 3 ст. 187 КК України не визнали взагалі.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

В апеляційних скаргах адвокати суперечать один одному і перекручують поза сумнівом встановлені факти.

Так адвокат ОСОБА_7 стверджує, що «…Взагалі стороною обвинувачення не надано жодного офіційного документа щодо підтвердження знаходження філіалу ПАТ на території м. Новгород-Сіверська та працюючих там осіб.»

У той же час адвокат ОСОБА_9 заявляє: «…вони дійсно підійшли до адміністративної будівлі Новгород-Сіверської дільниці ПАТ «Чернігів Вторчормет», що за адресою вулиця Залінійна, будинок 20, в місті Новгород-Сіверський…»

Окрім того адвокат ОСОБА_9 заявляє: « ОСОБА_12 повідомив, що 01.01.2020 року ввечері він опинився на території металобази - приїхав «поговорити» з ОСОБА_13 з господарських питань ведення спільного господарства … що за «негайні» питання «ведення спільного господарства» вимагали його присутності на металобазі у святковий день, чому ці питання не можна обговорити по телефону - з`ясувати не вдалося через відмову відповідати на питання.»

У той же час апеляційному суду, в свою чергу, не вдалося з`ясувати у сторони захисту яка необхідність була у обвинувачених у той же святковий день, близько 20 год. 30 хв., не маючи при собі металобрухту просто прийти на дільницю по його збору (нібито поцікавитися ціною хоч за твердженням сторони захисту обвинувачені постійно здавали металобрухт) і без попередження і будь якого очевидного приводу напасти з палицею на потерпілого ОСОБА_12 ..

Таку позицію сторони захисту колегія суддів розцінює як намагання уникнути покарання обвинуваченими.

Ні місцевим ні апеляційним судами не встановлено підстав для наклепу потерпілим ОСОБА_12 обвинувачених.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обох обвинувачених правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 187 КК України і висновок місцевого суду про доведеність їхньої вини відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, місцевий суд правильно врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно із статтею 12 КК України є кримінальним проступком та особливо тяжким злочином; наслідки та обставини вчинених кримінальних правопорушень (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності); особу винуватого його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я; наявність постійного місця проживання разом з тим відсутність постійного місця роботи; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; те, що обвинувачений раніше не судимий; відношення винуватого до скоєного і його поведінку після вчинення правопорушень; позицію потерпілої сторони, щодо призначення покарання.

Призначаючи ОСОБА_10 вид та міру покарання місцевий суд також правильно врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно із статтею 12 КК України є кримінальним проступком та особливо тяжким злочином; наслідки та обставини вчинених кримінальних правопорушень (форма вини, мотив і мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності); особу винуватого - його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я; наявність постійного місця проживання разом з тим відсутність постійного місця роботи; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; те, що обвинувачений в силу статті 89 КК України раніше не судимий; відношення винуватого до скоєного і його поведінку після вчинення правопорушень; позицію потерпілої сторони щодо призначення покарання.

Отже призначене обом обвинуваченим покарання відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого ними, даним про їхні особи і є достатнім та справедливим, тому підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_8 - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4