Справа №127/6553/21
Провадження №1-кп/127/291/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

сторони захисту: обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2020 за № 0000102,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, потерпілу.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила, що вона примирилась з обвинуваченою, остання відшкодувала завдану шкоду і будь-яких претензій до обвинуваченої вона не має. Тому просила дати можливість укласти мирову угоду, згідно з якою вона відмовляється від подальшого переслідування обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_5 просила звільнити її від відповідальності, оскільки вона примирилась з потерпілою.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до приписів частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту частини першої статті 285 КПК випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому частиною третьою статті 285 КПК визначено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Крім того, частиною четвертою статті 286 КПК визначено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. При цьому частиною другою статті 288 КПК передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Отже, клопотання потерпілої щодо звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності має бути розглянуте судом з наданням йому відповідної правової оцінки. Тому, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою, суд враховує таке.

Суд звертає увагу на те, що Верховним Судом України (далі ВСУ) у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова від 23.12.2005) зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Зі змісту статті 46 КК випливає, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 13.06.2019 (справа № 322/5602/13-к), постанові від 29.05.2019 (справа № 287/359/14-к), постанові від 19.11.2019 (справа № 345/2618/16-к) та постанові від 04.06.2020 (справа № 127/26665/16-к) зауважив про імперативний характер норми, передбаченої частиною четвертою статті 284 КПК.

Разом з тим, у постанові від 12.08.2020 (справа № 127/31068/19) ВС звернув увагу на те, що при реальній сукупності злочинів закриття провадження у зв`язку із передачею винної особи на поруки не допускається.

Як випливає з пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення остання обвинувачується у вчиненні двох епізодів крадіжки, тобто у пред`явленому обвинуваченні мова йде про вчинення реальної сукупності кримінальних правопорушень, які при цьому утворюють і повторність. Як вже суд зауважив, приписи статті 46 КК уповноважують суд звільнити особу від кримінальної відповідальності у разі вчинення зазначеною особою кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину вперше. Окрім вчинення кримінального проступку, ОСОБА_6 також обвинувачується у вчиненні умисного нетяжкого злочину, тому суд вважає, що правові підстави для задоволення клопотання потерпілої про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для відкладення підготовчого судового засідання з метою надання потерпілій та обвинуваченій укласти угоду про примирення суд вважає за доцільне зауважити таке.

Приписами частини п`ятої статті 469 КПК визначено, що угода про примирення може бути укладена на будь-якій стадії судового провадження до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Натомість приписи статті 314 КПК не уповноважують суд у оголошенні перерви для укладення угоди про примирення. Тому суд твердження прокурора щодо доцільності оголошення перерви в судовому засіданні з цією метою оцінює критично.

Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає, що правові підстави для прийняття будь-якого з рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК, тобто для затвердження угоди, закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акта прокурору, направлення до іншого суду відсутні. Натомість судом встановлено, що зазначене кримінальне провадження підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження доцільно здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, потерпілу.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для надання органу пробації доручення на складання досудової доповіді суд враховує, що пунктом 5 частини третьої статті 314 КПК визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь. При цьому частиною п`ятою статті 314 КПК визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Згідно з частиною першою статті 314-1 КПК з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. При цьому частиною другою зазначеної статті визначено, що досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, зі змісту пункту 1 частини першої статті 410 КПК випливає, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Отже, сукупний аналіз зазначених правових норм дає можливість суду зробити висновок, що надання доручення на складання досудової доповіді у кримінальному провадженні щодо особи, яка не є неповнолітньою є правом, а не обов`язком суду. Згідно з приписами частини п`ятої статті 314-1 КПК досудова доповідь не може використовуватись у кримінальному провадження як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. З огляду на викладене, суд не вбачає необхідності для надання доручення органу пробації на складання досудової доповіді у кримінальному провадженні.
Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта, згідно з яким ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2020 за № 0000102, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 10 червня 2021 року о 12.45 год.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілого.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: