Справа № 163/141/21 Провадження №11-сс/802/67/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

володільця майна ОСОБА_6 ,

третя особа ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року про відмову в накладенні арешту на майно (ЄРДР № 0000008),
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ №1 Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , яке було виявлене та вилучене 11 січня 2021 року в ході проведення огляду місця події, а саме автомобіль «Мітсубіші», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , з навантаженою лісопродукцією породи сосна у вигляді 157 дошок довжиною 4 м та 10 дошок довжиною 6 м; свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 ; накладну № 14 від 21 січня 2021 року; товарно-транспортну накладну серії ВЛГ № 572538 від 18 грудня 2020 року. в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000008, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою. Посилається на те, що під час огляду місця події 21.01.2021 працівниками поліції виявлено та вилучено автомобіль, незаконно добуту лісо продукцію, накладні та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вказує, що вилучене майно має ознаки речових доказів, оскільки є засобами вчинення злочину та зберігають на собі сліди вчинення злочину. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно задовольнити повністю.
Прокурор в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив рішення слідчого судді скасувати та повністю задовольнити вимоги апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, власника майна та третю особу, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Виходячи з вищевказаних законодавчих принципів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення щодо відмови у накладенні арешту на майно.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя виходив з тих обставин, що ОСОБА_6 перевозив лісопродукцію об`ємом 5,6 м3, про такий об`єм прокурор зі слідчий не заперечували, при цьому такий же об`єм лісопродукції зазначений у накладній № 14 від 21 січня 2021 року. ТТН серії ВЛГ № 572538 від 18 грудня 2020 року також може стосуватись цих пиломатеріалів, оскільки свідчить про попередній відпуск 6,47 м3 лісоматеріалів породи сосна. Крім того, відповідальність за ч.1 ст.246 КК України, за якою ведеться досудове розслідування в цьому провадженні, можлива за умови вартості незаконно переміщуваних зрубаних дерев не менше 22 700 гривень, однак під час розгляду клопотання встановлено відсутність достатніх підстав вважати, що вартість переміщуваних пиломатеріалів чи використаних для їх виготовлення пиломатеріалів відповідає ознакам істотної шкоди в розумінні ч.1 ст.246 КК України: вартість лісоматеріалів згідно з ТТН серії ВЛГ № 572538 становить 8 111,46 гривні.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 22 січня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, за фактом «21 січня 2021 року на автодорозі сполученням з с. Висоцьк до м. Любомль виявлено автомобіль «Мітсубіші» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , який здійснював перевезення незаконно добутої лісо продукції у вигляді половника породи «Сосна», загальним об`ємом близько 5,6 м.куб.»
В межах вказаного кримінального провадження слідчий СВ №1 Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області про накладення арешту на майно, яке виявлене та вилучене 11 січня 2021 року в ході проведення огляду місця події, а саме автомобіль «Мітсубіші», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , з навантаженою лісопродукцією породи сосна у вигляді 157 дошок довжиною 4 м та 10 дошок довжиною 6 м; свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 ; накладну № 14 від 21 січня 2021 року; товарно-транспортну накладну серії ВЛГ № 572538 від 18 грудня 2020 року.
У клопотанні про арешт майна прокурор зазначив, що вилучений в ході огляду місця події транспортний засіб та майно є речовими доказами та можуть бути використані як доказ факту вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення кримінального провадження шляхом його збереження вважає за необхідне накласти арешт на вказане майно.

Відповідно до положень ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Вимогами п.п.2, 3 ч.2 ст.131 КПК України визначено, що арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно приписів п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Апеляційний суд, перевіривши клопотання вважає, що воно не відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону, оскільки воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Крім того, як вбачається із клопотання, в ньому не зазначені мета та правова підстава арешту майна, а лише формально вказано, що є достатні підстави вважати, що вищезазначене майно може бути використано як доказ причетності, доведення чи спростування певних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Втім, жодного доказу стосовно підтвердження даних фактів, в тому числі які вказували на існування обставин, які підтверджували твердження прокурора і могли би слугувати підставою для накладення арешту на вилучене майно, матеріали судового провадження не містять.

Таким чином, клопотання слідчого, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які би відповідали меті та завданням арешту, воно не містить.
Доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року про відмову в накладенні арешту на майно без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: