Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/649/21 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК УкраїниДоповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000066 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Макіївка, Смілянського району, Черкаської області, українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, не працює, не одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимий, проживає за адресою АДРЕСА_1 ,
засуджений за ч. 1 ст. 122 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку у 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 .
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 30 000 (тридцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Цим же ви роком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 вчинив умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за таких обставин.
З липня 2020 року ОСОБА_8 став спільно проживати разом з ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 .
06.09.2020 року у ОСОБА_7 , який був чоловіком ОСОБА_9 , на ґрунті ревнощів, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
З цією метою, ОСОБА_7 06.09.2020 року близько 17 год. 20 хв., прийшов до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 зайшов до будинку за вищевказаною адресою, та підійшовши до ліжка, на якому лежав ОСОБА_8 , умисно кулаком правої руки наніс останньому не менше одного удару в область щелепи зліва, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 143 від 08.10.2020 року у вигляді перелому нижньої щелепи в області кута зліва, які виникли від не менше однієї травматичної дії і відносяться до категорії середніх, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу злочину.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що його засуджено за злочин, який він не вчиняв, судом взято до уваги суперечливі показання осіб, які явно зацікавлені у його покаранні.
Щодо пояснень потерпілого ОСОБА_8 то вони суперечливі з самого початку порушення кримінального провадження, а саме в перших поясненнях він повідомив, що не бачив хто його ударив, а судовому засіданні вказує, що бачив його безпосередньо.
Щодо пояснень його колишньої дружини ОСОБА_9 , вони не можуть бути прийняті судом, так як вона на даний час проживає з потерпілим і вона зацікавлена в його засудженні.
З даного свідка на його користь стягуються аліменти на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_10 і за тривалий час несплати виникла заборгованість, за що вона неодноразово погрожувала помстою, якщо він не відмовитися від стягнення аліментів.
Крім того, судом не в`язко до уваги його показання та показання його сина, стосовно того, що в той день його не було в Кіровоградській області.
Також, судом першої інстанції не вірно визначено наявність заподіяної потерпілому моральної шкоди. Тому, він з визначеним розміром моральної шкоди в сумі 30 000 грн. не погоджується.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріли кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину, не визнав, зазначивши, що 06.09.2020 року він на протязі дня перебував за місцем свого проживання у с. Макіївці Смілянського району Черкаської області, ремонтував автомобіль та нікуди не відлучався. Тому тілесні ушкодження потерпілому він спричинити не міг. Про спричинення тілесних ушкоджень потерпілому він дізнався у подальшому від працівників поліції.

Допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 6 вересня 2020 року, це була неділя, він повернувся з лікарні де лікував язву.
17.00 години приліг у кімнаті свого будинку по АДРЕСА_2 відпочити та дрімав, передивляючись кінокартину на телефоні. В цей час його співмешканка, яка являється колишньою дружиною обвинуваченого перебувала в іншій кімнаті. У якийсь момент він відчув сильний біль в області голови, тобто йому нанесли сильний удар в область щелепи зліва правою рукою. Від вказаного він намагався підвестися, однак зміг лише стати на руки та коліна, зразу ж після удару і побачив, як з кімнати де він лежав, виходив обвинувачений і зник при цьому відштовхнувши у сусідній кімнаті свою колишню дружину, його співмешканку та вибіг на вулицю.
Він впевнений, що це був ОСОБА_7 так як особисто бачив його. Після вказаного він тривалий час лікувався.

Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснила, що з обвинувачем раніше проживали спільно, у них є син, який на даний час проживає з батьком.
06 вересня 2020 року біля 17 години вони разом з потерпілим були у останнього удома. ОСОБА_8 лежав на ліжку, переглядав кіно по телефону і задрімав. Вона в цей час була у сусідній кімнаті на кухні.
Через деякий час вона почула звук від двох ударів. Вона зразу ж побігла до кімнати де відпочивав потерпілий бо сильно злякалася. Коли вона кинулася до кімнати де відпочивав потерпілий перед кімнатою побачила свого колишнього чоловіка ОСОБА_7 , який вибігав із кімнати потерпілого, він відштовхнув її, обізвав і вибіг з будинку.
Після цього вона забігла до кімнати потерпілого і виявила, що потерпілий весь у крові. Після вказаного потерпілий тривалий час лікувався. Тілесні ушкодження потерпілому наносив тільки ОСОБА_7 так як вона його особисто в той момент бачила.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що 06.09.2020 року, біля 17.00 години на велосипеді проїжджав повз будинок АДРЕСА_2 та бачив, як обвинувачений ОСОБА_7 заходить та територію домоволодіння де проживає потерпілий.
Приблизно через годину півтори він від жителів селища дізнався, що до ОСОБА_8 приїздила поліція та швидка у зв`язку з тим, що потерпілому були спричиненні тілесні ушкодження у нього удома.
Він впевнений, що саме ОСОБА_7 заходив до домоволодіння потерпілого приблизно о 17.00 години 06 вересня 2020 року.

Крім даних показань свідків та потерпілого, вина ОСОБА_7 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- рапортом ст. інспектора-чергового Новомиргородського ВП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 06.09.2020 року про те, що 06.09.20 року о 17:38 год. надійшло повідомлення зі служби 102 що за адресою АДРЕСА_2 , заявниця повідомила, що її чоловіка побили;
- протоколом прийняття заяви від 06.09.2020 року від ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 спричинив йому 06.09.2020 року близько 17.30 години тілесні ушкодження на території його домоволодіння, у вигляді забоїв обличчя;
- висновком експерта № 143 від 12.10.2020 року відповідно до якого у ОСОБА_8 , згідно наданої медичної документації, малося тілесне ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в області кута зліва. Вказане тілесне ушкодження виникло від не менше однієї травматичної дії тупого предмета, може відповідати строку, вказаному в постанові і відноситься до категорії середнього, що спричинило тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Згідно до (правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року п.2.2.2). Не могло виникнути при падінні з висоти власного зросту. Локалізація ушкодження доступна для спричинення його власноручно. На виявленому тілесному ушкодженні відобразились загальні ознаки дії тупого предмета. Індивідуальні особливості контактуючої поверхні травмую чого предмета в ушкодженні не відобразились. В момент отримання ушкодження потерпілий перебував в положенні лівою частиною обличчя по відношенню до травмую чого предмету. Положення особи, що наносила ушкодження могло бути самим різноманітним;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.10.2020 року за участю ОСОБА_8 , який розповів, а потім показав за яких саме обставин отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_7 з фотододатками;
- висновком експерта № 146 від 15.10.2020 року відповідно до якого не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 при обставинах вказаних ним під час слідчого експерименту від 09.10.2020 року;
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 25.11.2020 року щодо інформації відносно сім-карти НОМЕР_1 , у період часу з 00.00 години 05.09.2020 року по 24.00 годину 08.09.2020 року;
- протоколом огляду предмета від 15.12.2020 року, а саме роздруківки опрацьованої технічної інформації про з`єднання абонента НОМЕР_2 у період часу з 05.09.2020 року 04.16 год., до 08.09.2020 року 23.13 год., на 10 аркушах паперу, наданих працівниками УОТЗ ГУНП в Кіровоградській області 30.11.2020 року за № 1450/20-2020;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.10.2020 року з участю свідка ОСОБА_11 , який на фото під № 3 впізнав особу, які він бачив 06.09.2020 року, коли даний чоловік заходив на подвір`я домоволодіння ОСОБА_8 .

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочинів, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Колегія суддів не бере до уваги доводи обвинуваченого про визнання пояснень потеплілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 неналежними доказами, оскільки вказані пояснення потерпілого та свідка повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , який безпосередньо бачив, як обвинувачений ОСОБА_7 заходить та територію домоволодіння де проживає потерпілий.
При цьому факт перебування обвинуваченого біля домоволодіння потерпілого беззаперечно узгоджується з роздруківкою опрацьованої технічної інформації про з`єднання абонента НОМЕР_2 у період часу з 05.09.2020 року 04.16 год., до 08.09.2020 року 23.13 год., на 10 аркушах паперу, наданих працівниками УОТЗ ГУНП в Кіровоградській області 30.11.2020 року за № 1450/20-2020 згідно яких абонент з номером мобільного телефону НОМЕР_2 у момент вчинення кримінального правопорушення перебував у смт. Капітанівці Кіровоградської області.

Також не можуть бути враховані доводи обвинуваченого стосовно того, що 06.09.2021 року його не було у Кіровоградській області, оскільки вказані доводи спростовуються показаннями потеплілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 і ОСОБА_11 .
В той же час колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого стосовно наявності у ОСОБА_9 особистої заінтересованості оговорювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення з підстав наявності заборгованості за виплату аліментів, оскільки вказані доводи не узгоджуються з показаннями потеплілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 і ОСОБА_11 та є такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_7 під час розгляду справи. Тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника з цього приводу є безпідставною.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинувачених та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено, а тому відсутні підстави для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії не тяжких злочинів, обставини вчинення, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, не працює, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Враховано відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 .
Враховучи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, висновок уповноваженого органу з питань пробації на думку апеляційного суду, районний суд обґрунтовано зробив висновок про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КПК України.

Що стосується доводів обвинуваченого про необґрунтоване стягнення моральної шкоди необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 спричинивши потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 143 від 08.10.2020 року у вигляді перелому нижньої щелепи в області кута зліва, які виникли від не менше однієї травматичної дії і відносяться до категорії середніх, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
А тому, враховуючи характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_8 у зв`язку із отриманням середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тривалість цих страждань, що вимушені зміни у його життєвих стосунках були довготривалими, оскільки до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які були спричинені ОСОБА_8 , судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто солідарно з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що на переконання колегії суддів відповідає тим моральним стражданням, понесеним потерпілим під час вчинення відносно нього злочину.

Таким чином, враховуючи характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення можливості їх реалізації, тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього фізичного стану здоров`я потерпілого, а також з врахуванням матеріального стану обвинувачених, колегія суддів погоджується з думкою районного суду про те, що позов підлягає задоволенню, і справедливим відшкодуванням моральних страждань, яких зазнав потерпілий, є відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 гривень.
А тому, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 не має.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4