Справа № 175/4670/20
Провадження № 1-кп/175/261/20
Вирок

Іменем України

15 квітня 2021 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000243 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, маючого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

встановив:

01 листопада 2020 приблизно о 19.00 годині ОСОБА_6 прийшов до свого знайомого ОСОБА_7 на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де побачив асинхронний двигун 4АМА100L4УЗ і в цей момент у нього раптово виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

З цією метою він, упевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав приналежний ОСОБА_8 асинхронний двигун 4АМА100L4УЗ вартістю 2600 грн. і з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

У судовому засіданні ОСОБА_6 свою провину визнав повністю та пояснив, що 01.11.2020 року у вечірній час він прийшов додому до свого знайомого ОСОБА_9 , у якого таємно викрав асинхронний двигун, а приблизно через декілька днів зізнався у крадіжці. У вчиненому щиросердно кається та згоден понести покарання, передбачене законом.

Його провина у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується доказами, дослідженими за згодою сторін у порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини вчинення проступку не оспорюються сторонами.

Переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту обставин інкримінованого йому діяння і добровільності його позиції, суд дійшов висновку, що за обставин, викладених у обвинувальному акті від 30 листопада 2020 року, було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , і це кримінальне правопорушення вчинено саме ним, і його умисні дії кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При визначенні виду і міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального проступку, обставини справи та особу ОСОБА_4 , - уперше притягається до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання, зі слів фактично працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з цих вимог закону і положень ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_4 , його ставлення до наслідків вчиненого кримінального правопорушення, віднесеного ст.12 КК України до категорії кримінальних проступків, а також з урахуванням думки прокурора щодо виду і міри покарання, суд вважає необхідним призначити запропоноване прокурором покарання у виді громадських робіт на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.185 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Під час досудового розслідування та судового провадження ОСОБА_10 запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_11 не заявлявся.

Відповідно до ст.ст.122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи, які складають 150 грн., що підтверджується звітом про фактичні затрати на проведення експертизи № 3839 (а.к.п.33).
Згідно з протоколом огляду від 13.11.2020 року, ОСОБА_12 добровільно видав працівникам поліції асинхронний двигун 4АМА100L4УЗ, викрадений у потерпілого, який він придбав у чоловіка на ім`я ОСОБА_13 . Того ж дня цей двигун переданий ОСОБА_12 на зберігання під розписку (а.к.п.11,12-14). Однак, матеріали кримінального провадження не містять постанови про визнання двигуна речовим доказом, що перешкоджає суду вирішити його долю у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

У рахунок відшкодування витрат на залучення експерта стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) 150 (сто п`ятдесят) гривень на користь держави (номер рахунку UA0004079, отримувач Дніпровське УК/Дніпр. р-н/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37976087, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), призначення платежу за судову товарознавчу експертизу № 3839 від 20 листопада 2020 року).

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1