У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0000065 та №0004428

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2021 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2021 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 березня 2021 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою відмовити. Змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання. У разі залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає ухвалу незаконною і необґрунтованою. Зазначає, що ОСОБА_6 визнає вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, але не визнає вину за ч. 1 ст. 121 КК України.

На думку апелянта, органом досудового розслідування та стороною обвинувачення не доведено причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не зібрано та не надано доказів того, що останній мав умисел на його вчинення, не доведено присутність саме ОСОБА_6 на місці вчинення злочину. Потерпілий та свідок ОСОБА_8 надали суду показання, що обвинувачений не вчиняв злочину за ч. 1 ст. 121 КК України.

Вважає, що посилання суду на те, що в кримінальному провадженні не досліджено всіх доказів, а саме не допитано всіх свідків - не відповідає дійсності. Зазначає, що в кримінальному провадженні вже допитано всіх свідків сторони обвинувачення та потерпілого, але ще не допитано свідків захисту.

Зазначає, що у клопотанні вказано лише два ризики вчинити нові злочини та ризик переховування від суду. Вважає, що на даний час ці ризики перестали існувати. На думку апелянта, ризик переховування від суду є недоведеним, оскільки ОСОБА_6 не має такого наміру. На думку апелянта, органами досудового розслідування не надано доказів того, що ОСОБА_6 уникав кримінальної відповідальності, натомість він не переховувався, не виїздив до іншого міста, не перебував у розшуку, весь час знаходився вдома. Ризик продовжити злочинну діяльність також не доведений, оскільки відсутні дані про вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень та інші повідомлення про підозру чи обвинувальні акти.

На думку апелянта, ОСОБА_6 безпідставно перебуває під вартою понад два роки. Зазначає, що його затримання 08.11.2018 р. за ст. 208 КПК України є незаконним та безпідставним.

Також додає, що обвинувачений має хронічні захворювання та не отримує належну медичну допомогу в умовах СІЗО м. Миколаєва. На думку сторони захисту, стан його здоров`я не дозволяє в подальшому перебувати в умовах СІЗО.

Також обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання у м. Миколаєві, має матір та батька, які потребують догляду. На думку апелянта, судом не враховано той факт, що відносно обвинуваченого можна застосувати більш м`який запобіжний захід, у тому числі, особисте зобов`язання. Вважає, що у разі залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, відомості про які 05.01.2018 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 та 06.11.2018 за №0004428.

Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які були підставою для обрання і продовження запобіжного заходу вчинення інших кримінальних правопорушень, переховування від органів досудового розслідування та суду, не зменшилися і не змінилися.

На підтвердження ризиків прокурор вказав на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого насильницького злочину проти життя особи, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, зокрема і аналогічного злочину, обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, повторно, не працює та не має стабільного джерела доходів.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, переховування від органів досудового розслідування та суду. Суд першої інстанції, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні злочинів, його особу, який раніше неодноразово судимий, характер злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , вважав доведеним наявність ризиків та те, що їм неможливо запобігти при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, застосування запобіжного заходу у вигляді застави.
Суд також врахував, що судовий розгляд триває та судом не досліджено усіх доказів, зокрема не допитано всіх свідків.

Тому суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, відомості про які 05.01.2018 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 та 06.11.2018 за №0004428.

Як вбачається зі змісту ухвали, суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про наявність ризиків вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, переховування від органів досудового розслідування та суду, тобто дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого насильницького злочину проти життя особи та злочину проти власності, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, до затримання не працював та стабільного джерела доходів не мав.

З урахуванням ступеню тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , даних про його особу, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи наявним ризикам запобігти не зможуть та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та послався на ризик, який не зазначений прокурором у клопотанні, зокрема, ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, як на підставу продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, є неспроможними, оскільки суд першої інстанції послався та вважав доведеними саме ті ризики, які зазначені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Наведені захисником доводи щодо оцінки доказів у даному кримінальному провадженні, які є предметом судового розгляду, щодо їх належності та допустимості, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обговоренню не підлягають.

Посилання на дані про особу обвинуваченого не спростовують висновків суду про наявність ризиків того, що ОСОБА_6 може вчинити інші кримінальні правопорушення та переховуватися від суду.

Щодо доводів захисника про те, що обвинувачений має хронічні захворювання та не отримує належну медичну допомогу в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», а стан його здоров`я не дозволяє в подальшому перебувати в умовах СІЗО, апеляційний суд вважає неприйнятними, з огляду на функціонування у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» медичної частини, що забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, а будь-яких доказів того, що підозрюваний потребує медичної допомоги, яку неможливо надати в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», немає.

Окрім того, вимога захисника про обрання підозрюваному ОСОБА_6 застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, у разі продовження строку тримання під вартою, не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За такого, слідчий суддя вірно не визначив підозрюваному ОСОБА_6 розмір застави, оскільки злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , вчинений із застосуванням насильства.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, яку слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 березня 2021 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10 -Губарєва