ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/704/21 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 642/1398/21 (провадження 1-кс/642/784/21) Доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №0000235 від 23.02.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2021 року задоволено клопотання слідчого ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №0000235 від 23.02.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України.
Застосовано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківська установа виконання покарань» (№ 27), строком на 60 (шістдесят) діб до 31 травня 2021 року включно, без визначення застави. Строк тримання під вартою вирішено рахувати з 02.04.202 до 31 травня 2021 року включно.
Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою без права застави та обрати менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування апеляційної скарги адвокат посилається на необґрунтованість підозри, не доведеність ризиків. Зазначив, що слідчим та прокурором допущено припущення щодо існування ризиків, а відомостей на їх підтвердження не наведено. Вважає, що з боку підозрюваного відсутні ризики впливу на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, намірів перешкодити слідству іншим чином або продовжити вчинення кримінальних правопорушень, а також приховати чи знищити сліди злочину або докази по справі, ОСОБА_9 не має. Він працює неофіційно, але утримує сім`ю. Уникнути слідства та переховуватись від нього ОСОБА_9 не намагався, оскільки 31.03.2021 йому було повідомлено про підозру, вручене клопотання про обрання запобіжного заходу. 02.04.2021 він самостійно з`явився у судове засідання, не зважаючи на свій стан здоров`я та перебування на стаціонарному лікуванні в КНП «міська клінічна лікарня№14 ім. проф. Л.Л.Гіршмана та потребує проведення лікувальних процедур саме в умовах стаціонару, постійного спостереження та корегування лікування. А тому, вважає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою занадто суворим та невиправданим з точки зору цілей і завдань його застосування. У зв`язку з чим, відсутня необхідність у триманні під вартою, враховуючи ймовірність належної поведінку підозрюваного та виключення можливості приховатися від суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування відомостями, що є в матеріалах справи і вважав встановленими ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, слідчий суддя вважав доведеним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний, будучи обізнаним про тяжкість покарання, яка йому загрожує в разі визнання винним та беручи до уваги відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, може вчинити спроби ухилятись від суду та органу досудового розслідування. Також слідчий суддя вважав доведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючи характер скоєного злочину, відомості стосовно особи підозрюваного, який не працює і не має джерел для нормальної життєдіяльності, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти життя та здоров`я людини, звільнившись з установи виконання покарань повторно вчинив тяжкий злочин проти здоров`я людини, що, на думку суду, свідчить про те, що ОСОБА_9 на шлях виправлення не став, а тому схильний до ведення злочинного образу життя. Характер, спосіб та зухвалість вчинених злочинів, на думку слідчого судді, свідчить про особливу суспільну небезпеку підозрюваного, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що підозрюваний, знаходячись на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також незаконно впливати на учасників кримінального провадження, з метою приховування та/або перекручування обставин події при проведенні слідчих дій або іншим чином перешкоджати слідству.

Слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України та ч. 4 ст. 183 КПК України: відомості про особу підозрюваного, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів та обрано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави .

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри і доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, погоджується і апеляційний суд.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших учасників провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, вбачається, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України, один з яких відноситься до категорії тяжких та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років. З огляду на можливе покарання за вчинені підозрюваним злочинів, ймовірний ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, а з огляду на те, що підозрюваний останнім часом не мав стабільного заробітку не виключається ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, адже злочини ним вчинені у сфері злочинів проти життя та здоров`я людини, волі, честі, гідності особи та інших особистих прав і свобод людини. Фактичні обставини справи свідчать про схильність підозрюваного до вчинення злочинів, особливо злочинів проти життя, свободи, честі та гідності людини та інших особистих прав і свобод, враховуючи, що раніше він неодноразово судимий за вчинення злочинів проти життя та здоров`я людини, звільнившись з установи виконання покарань повторно вчинив тяжкий злочин проти здоров`я людини, що свідчить про те, що ОСОБА_9 на шлях виправлення та перевиховування не став, належних висновків для себе не зробив та знов вчинив злочини.

Враховуючи фактичні обставини справи та відомості стосовно особи підозрюваного вбачається, що ОСОБА_9 має неповнолітню дочку, але офіційно не одружений і не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. Підозрюваний зареєстрований у Харківській області, раніше неодноразово судимий за злочини проти життя, здоров`я та волі людини, востаннє 27.10.2011 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. Кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_9 повідомлено про підозру, а саме злочини, передбачені ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України, є злочинами, вчиненими проти життя та здоров`я людини.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що вони вчиненні в сфері злочинів проти життя та здоров`я людини, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, що не виключає можливість підозрюваним вчинити інший злочин, враховуючи відсутність у нього постійного заробітку.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження. Тому, колегія суддів погоджується з обгрунтованими висновками слідчого судді, що в даному випадку жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого та обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, є суперечливими і спростовуються відомостями кримінального провадження, що в свою чергу свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого рішення.
Твердження в апеляційній скарзі захисника щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання і дружини та неповнолітньої дочки, як показника міцних соціальних зв`язків, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, ця обставина існувала на час вчинення правопорушення і не стала стримуючим фактором для підозрюваного від противоправних дій.

Наявність позитивних відомостей щодо підозрюваного, в такому випадку не може усувати вірогідності ризиків, про які зазначено в клопотанні. За таких обставин, незгода захисника підозрюваного з висновками суду першої інстанції щодо наявності ризиків, ґрунтується лише на його суб`єктивних оціночних судженнях, внаслідок чого колегія суддів не може взяти їх до уваги.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом стану здоров`я підозрюваного та наявність у нього потреби в проведенні лікувальних процедур в умовах стаціонару, повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої підозрюваний має процесуальне право заявляти клопотання слідчому. Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, з огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407 ч. 3 п.1, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді