ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/884/21 Справа № 190/591/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16
захисника ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_18 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_17 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_19 , апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_20 , апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_21 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0001112 відносно ОСОБА_19 , за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 156 КК України, ОСОБА_21 , за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 150 КК України, ОСОБА_20 , за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 150 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_19 , за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 156 КК України, ОСОБА_21 , за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 150 КК України, ОСОБА_20 , за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 150 КК України було повернуто прокурору на підставі його невідповідності вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України, зокрема, відсутності викладу фактичних обставин кримінального провадження та правової кваліфікації правопорушення з посиланням на положення статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Так, в ході підготовчого судового засідання було встановлено, що ОСОБА_20 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. Передбаченого ч. 2 ст. 150 КК України, за окремим епізодом експлуатації влаштованих до її дитячого будинку сімейного типу дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, проте в обвинувальному акті правова кваліфікація дій ОСОБА_20 в цій частині відсутня.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Потерпіла ОСОБА_18 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року та призначити судовий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги тим, що підстави для повернення обвинувального акту в суду першої інстанції фактично були відсутні і така процесуальна дія тільки порушує права потерпілої на розумні строки розгляду кримінального провадження та відновлення її порушеного права на захист.
Захисник ОСОБА_19 - ОСОБА_17 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року та призначити судовий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги тим, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в тому числі і п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України, зокрема, на аркушах 21-22 обвинувального акту знаходить формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність за епізодом відносно ОСОБА_20 за ч. 2 ст. 150 КК України.
Аналогічними вимогам із наведенням аналогічних підстав захисника ОСОБА_17 для скасування ухвали П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року та призначення судового розгляду в суді першої інстанції є вимоги обвинувачених в поданих ними апеляційних скаргах.
Позиції учасників судового провадження.
Потерпілі, які з`явились в судове засідання та їх представники вирішення питання щодо наявних апеляційних скарг залишили на розсуд суду.
Захисник, подану ним апеляційну скаргу, в судовому засіданні підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Також, підтримав апеляційні скарги потерпілого та обвинувачених.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення поданих апеляційних скарг заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому і таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Пред`явлене обвинувачення повинно бути конкретним. Пред`явлення неконкретного обвинувачення є порушенням права особи на захист, так як захищатися від неконкретного обвинувачення не можливо.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення, обставини.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Згідно ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів нівелює засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.

Так, в обґрунтування своїх вимог апелянти посилаються на невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, на порушення розумних строків судового розгляду, а також, на відсутність підстав для повернення обвинувального акту прокурору. Однак, на думку колегії суддів, такі доводи не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, з огляду на наступне.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001112, в його найменуванні міститься інформація про те, що він складений щодо ОСОБА_19 , за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 156 КК України, ОСОБА_21 , за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 150 КК України та ОСОБА_20 , за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 150 КК України.

Водночас, згідно викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, ОСОБА_19 обвинувачується у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 156 КК України, ОСОБА_21 , обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 150 КК України, ОСОБА_20 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст, 150 КК України, також, ОСОБА_20 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 150 КК України, за окремим епізодом експлуатації влаштованих до її дитячого будинку сімейного типу дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які не досягли віку, з якого законодавством дозволяється працевлаштування, шляхом використання їхньої праці у торгівельній діяльності у квітковому магазині та в сільському господарстві з вирощування квітів. Однак правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_20 за вказаними епізодами обвинувальний акт не містить, що є порушенням вимог не тільки кримінального процесуального законодавства України, а й в подальшому права обвинуваченої на захист.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в Постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 725/3043/19, неконкретність обвинувачення порушує право засудженого на захист та позбавляє можливості перевірити правильність застосування кримінального закону при кваліфікації його дій.

Невідповідність найменування кримінального провадження сформульованому обвинуваченню ставить під сумнів конкретність висунутого обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а також, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо необхідності повернення обвинувального акту прокурору для усунення вищевказаних недоліків.

А тому на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_18 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_17 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 , апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_19 , за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 156 КК України, ОСОБА_21 , за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 150 КК України, ОСОБА_20 , за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 150 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4