ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1016/21 Справа № 205/3890/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001058 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новопетрівка Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 23.12.2011 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 24-00 години 22 квітня 2021 року включно.
Суд дійшов висновку, що не зменшилися та не переставали існувати заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу, а саме, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно з обвинувальним актом, обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше судимий, документи в підтвердження позитивної репутації обвинуваченого стороною захисту не надано. На розгляді в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України.
При цьому, суд також врахував тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 з конфіскацією майна або без такої, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину та не вбачає іншої можливості запобігти ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Зазначає, що має неповнолітню дитину на утриманні, яку потрібно забезпечувати. Заявлені ризики прокурором не підтверджені нічим, вважає їх припущенням, в розшуку ніколи не перебував і ніякого впливу на свідків чи потерпілого не чинив, не має намірів також вчиняти інше кримінальне правопорушення. Суду був наданий документ, що він був працевлаштованим, а в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває у Кіровському районному суді, протягом 5 років не можуть довести його вини у вчиненні цього злочину.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вимогами статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
З матеріалів провадження слідує, що на розгляді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001058 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України.
Прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції 23 лютого 2021 року заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що на час подання клопотання продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу.
Розглядаючи дане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даний час вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризик переховування від суду обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю ймовірного покарання, яке обвинуваченому загрожує у разі визнання його винуватим, адже злочин, у якому він обвинувачується є особливо тяжким та передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до дванадцяти років.
За матеріалами провадження ОСОБА_6 є раніше судимою особою за злочин проти власності, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, судимість за який не знята і не погашена в установленому законом порядку та знову обвинувачується у вчиненні нового умисного особливо тяжкого злочину. Крім того, в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває ще один обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України.
Зазначені обставини підтверджують наявність ризиків у вигляді переховування від суду та вчинення нового кримінального правопорушення, тому доводи обвинуваченого про недоведеність вказаних ризиків є неспроможними та, на переконання апеляційного суду, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Апеляційний суд також зважає на доводи апеляційної скарги обвинуваченого про його позитивну характеристику, наявність місця проживання та роботи, проте ці обставини не можуть слугувати самодостатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки заявлені ризики є реальними та продовжують існувати, тому судом обґрунтовано продовжено строк тримання обвинуваченого під вартою.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінальному правопорушення, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4