ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/492/21 Справа № 199/1641/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
підозрюваного - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на період часу з 22-00 години до 06-00 години, строком до 09 травня 2021 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам та необхідності застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу. До того ж, слідчий суддя вказав, що органом досудового розслідування не надано жодних вагомих доказів, які б посвідчували факти можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, чи вчинення ним дій для перешкод кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, працевлаштований, має на утриманні малолітню доньку. Врахувавши викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити й застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на незаконність рішення суду першої інстанції. На переконання прокурора, слідчий суддя дійшов до помилкового висновку, який не ґрунтується на матеріалах провадження, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк до 6 років. Разом з цим, прокурор вказує, що ризики, визначені п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими, що об`єктивно існують, оскільки, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, будучи обізнаним у показах свідків та іншого підозрюваного, які є в матеріалах провадження, ОСОБА_6 може здійснювати на них тиск, а також, враховуючи репутацію підозрюваного, який раніше судимий, та вчинив в період іспитового строку це кримінальне правопорушення, він може вчинити й інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення цього. Окрім того, прокурор зазначає, що вік та стан здоров`я підозрюваного не перешкоджають його триманню під вартою, а тому існують всі підстави для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Частиною першою статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За змістом ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання не були дотримані належним чином, внаслідок чого він дійшов до необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як видно з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя правильно встановив наявність обставин, передбачених п.п. 1, 2 ст. 194 КПК України, які слугують підставою для застосування запобіжного заходу, однак належної оцінки їм не надав та застосував до підозрюваного запобіжний захід, який не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Так, відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;
Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 21 січня 2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
04 березня 2021 року, в порядку ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.
Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами у їх сукупності, а саме: заявою про вчинення злочину від заявника ОСОБА_9 від 20.01.2021; протоколом огляду місця події від 20.01.2021; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 21.01.2021; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за участю потерпілого ОСОБА_9 від 21.01.2021; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_9 від 04.02.2021; протоколом перегляду відеозапису за участю потерпілого ОСОБА_9 від 05.02.2021; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21.01.2021; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 21.01.2021; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за участю свідка ОСОБА_11 від 21.01.2021; копією договору про надання фінансового кредиту під заставу № dp-27/51239/0 від 20.01.2021; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 23.02.2021; висновком судово-медичного експерта №189е; висновком судово-товарознавчого експерта №339.
На переконання колегії суддів, ці докази є належними та достатніми на цій стадії провадження для прийняття рішення про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що вони є також обґрунтованими, та заявлені ризики об`єктивно існують й для їх запобігання необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Так, колегія суддів, у відповідності до ст. 178 КПК України, враховує вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, який відноситься до категорії тяжких, обставини його вчинення, покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, яке передбачено у виді позбавленні волі на строк ід 4 до 6 років, а також особу підозрюваного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про те що ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду, впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта у цьому провадженні, а також, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється, є реальними та такими, що об`єктивно існують.
Що стосується відомостей про особу ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, працевлаштований, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, то вони хоча і мають місце, однак не вказують на те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на цьому етапі досудового розслідування зможе запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на викладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової, якою до підозрюваного ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З огляду на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, скоєному за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, колегія суддів вважає за можливе не визначати розмір застави у цьому провадженні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, щодо ОСОБА_6 скасувати
Постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 травня 2021 року.
Підозрюваного ОСОБА_6 взяти під варту в залі суду негайно.
Строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4