ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/327/21 Справа № 311/1807/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного 10 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Краматорську Донецької області, громадянина України, працюючого водієм в ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,
за участю секретаря ОСОБА_10 ,
прокурора ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника цивільного відповідача ТОВ «Юмджи Ресурс» - адвоката ОСОБА_12 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Цим же вироком стягнуто з ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС» на користь ОСОБА_13 моральну шкоду 250000 грн.
Також, стягнуто з ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС» на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в сумі 205324 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 12000 грн., а всього стягнути 217 324 гривні.
Стягнуто з ПАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в сумі 44676 гривень.
Стягнуто з ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС» на користь:
- ОСОБА_15 моральну шкоду в сумі 500000 грн.;
- ОСОБА_16 моральну шкоду в сумі 500000 грн.;
- ОСОБА_17 моральну шкоду в сумі 100000 грн.;
- ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 100000 грн.;
- ОСОБА_18 матеріальну шкоду в сумі 6171,41 грн.
Провадження за цивільним позовом ОСОБА_19 до ТОВ «Юмджи Ресурс», ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 грн. закрито у зв`язку з відмовою від позову.
Цивільний позов ОСОБА_20 до ТОВ «Юмджи Ресурс», треті особи: ОСОБА_6 , ПрАТ «СК «Провідна», ТОВ «Запорізька перевізна компанія», ОСОБА_18 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
Також цим вироком вирішено питання стосовно судових витрат на залучення експертів для проведення експертиз та долю речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель декількох осіб, заподіяли потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та середньої тяжкості тілесні ушкодження, за таких обставин.
Так, відповідно до наказу № UMR00000178 від 13 грудня 2017 року, ОСОБА_21 прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС». Відповідно до наказу начальника виробничої служби ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС» ОСОБА_22 від 08.01.2018 № 6 «Про закріплення транспортного засобу ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС», з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, дотримання вимог охорони праці та техніки безпеки, а також контролю за роботою автотранспорту, за водієм ОСОБА_23 з 08.01.2018 закріплено транспортний засіб - автомобіль «КамАЗ 65117-010-62», д. р. н. НОМЕР_1 .
Згідно до п. 2.4. Робочої інструкції водія автотранспортних засобів ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС» від 09.12.2016, з якою 14.12.2017 ознайомлений ОСОБА_21 , водій автотранспортних засобів зобов`язаний: «проводити перевірку технічного стану і прийом транспортного засобу перед виїздом на лінію».
Інструкцією з охорони праці № 3 для водія транспортного засобу ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС», п. 1.7 передбачено, що водій автомобіля зобов`язаний безпечно експлуатувати автомобіль, п. 2.1. передбачено, що під час підготовки вантажного автомобіля до виїзду на лінію необхідно перевірити технічний стан автомобіля, звертаючи особливу увагу на справність кермового керування. Відповідно до вимог Технічного регламенту з обслуговування автотранспортних засобів КамАЗ передбачено, що щоденний технічний огляд автомобіля проводиться водієм та включає в себе: всі роботи контрольного огляду в дорозі (оглянути автомобіль, оглянути гідропідсилювач рульового керування, перевірити люфт рульового колеса, кріплення та шплинтовку з`єднання рульових тяг та інше).
Відповідно до наказу № 221 від 06.08.2018, ОСОБА_24 на автомобілі «КамАЗ 65117-010-62», д. р. н. НОМЕР_1 , з 10.08.2018 року по 17.08.2018 відправлено в відрядження до м. Енергодара Запорізької області.
10.08.2018 автомобіль «КамАЗ 65117-010-62», д. р. н. НОМЕР_1 оглянуто водієм ОСОБА_25 та механіком підприємства, про що зроблено відповідні відмітки в журналі обліку виходу автомобіля на лінію та повернення з лінії та в подорожньому листі від 10.08.2018 № 551679.
Встановлено, що перед виїздом автомобіля «КамАЗ 65117-010-62», д. р. н. НОМЕР_1 10.08.2019 з території ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС», розташованого за адресою: Донецька область, м. Дружківка, сщ. Старорайське, вул. Польова, 112, у вказаного транспортного засобу мала місце несправність рульового управління, а саме зношування деталей шарніра тяги сошки рульового механізму зумовлене тим, що конструктивне виконання шарніру не відповідали вимогам підприємства-виробника. Замість відсутніх верхніх та нижніх стальних опорних півсфер (верхня опорна півсфера запобігає виходу пальця з гнізда тяги) встановлені втулки пальців без маркувальних позначень, що виконані з матеріалу, який за своїми органолептичними властивостями схожий на графітизований поліуретан і згинається в умовах прикладання ручного зусилля, що потягло за собою непередбачені конструкцією взаємні переміщення деталей і вузлів рульового керування відносно кузова (шасі, кабіни, рами) транспортного засобу, у зв`язку з чим виникало заклинювання і провертання пальця в гнізді (проушині) поздовжньої тяги рульового механізму. Крім того, в процесі руху з`явились та посилювались ознаки, які характеризували несправність рульового управління, а саме: не стійкий рух автомобілю від заданого напрямку, надмірно збільшений вільний хід рульового колеса, та інші ознаки.
Таким чином, водій ОСОБА_21 до моменту виїзду в рейс автомобіля «КамАЗ 65117-010-65», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом проведення оглядів та опробувань, а також і під час керування транспортним засобом мав технічну можливість виявити несправність рульового механізму, однак перед виїздом, не забезпечив технічно справний стан автомобіля «КамАЗ 65117-010-62», д. р. н. НОМЕР_1 , виїхав на маршрут та, під час руху, не стежив за його технічним станом, хоча міг виявити технічну несправність та, при виявлені ознак, які характеризують несправність рульового управління, а саме: нестійкий рух автомобілю від заданого напрямку, при якому водію постійно необхідно впливати на рульове колесо, надмірно збільшений вільний хід рульового колеса, та інших ознак, викликаних зниженням міцності вузлового з`єднання через зношування робочих поверхонь пальця та проушини повздовжньої тяги рульового механізму в процесі експлуатації, ОСОБА_21 повинен був відмовитися від подальшої експлуатації автомобіля «КамАЗ 65117-010-65», д. р. н. НОМЕР_1 , оскільки рух транспортних засобів, у яких технічний стан рульового управління не відповідають експлуатаційним умовам, заборонено, однак, ОСОБА_21 продовжив рух за маршрутом.
Здійснюючи рух, цього ж дня, приблизно о 14 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «КамАЗ 65117-010-65», д. р. н. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Харків-Сімферополь, з боку м. Харкова в напрямку м. Сімферополя, на території Василівського району, Запорізької області.
У цей же час, у зустрічному йому напрямку, рухався автобус «Mercedes- Benz Sprinter», д. р. н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_18 , який здійснював нерегулярні пасажирські перевезення за маршрутом смт. Кирилівка - м. Запоріжжя. В салоні його автомобіля перебували пасажири ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_8 , ОСОБА_30 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_9 , ОСОБА_36 , малолітні ОСОБА_37 , 2014 року народження, ОСОБА_38 , 2011 року народження, ОСОБА_39 , 2009 року народження, ОСОБА_40 , 2013 року народження, ОСОБА_41 2012 року народження, ОСОБА_42 , 2011 року народження.
Під час руху, в районі 329 км + 550 м вказаної автодороги, автомобіль «КамАЗ 65117-010-62», д. р. н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_43 , у зв`язку з несправним рульовим керуванням, а саме роз`єднанням деталей шарніру поздовжньої рульової тяги автомобіля, яке відбулося в результаті зниження міцності вузлового з`єднання через зношування їх робочих поверхонь в процесі тривалої експлуатації до стану, коли розмір на діаметр сферичної частини пальця практично дорівнював розміру на діаметр проушини тяги сошки (в місці розташування виступаючої частини у вигляді буртика), почав в некерованому стані зміщуватися вліво, перетнув горизонтальну суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автобусом «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_18 , який рухався в зустрічному йому напрямку.
Згідно з висновками судової експертизи за експертною спеціальністю дослідження деталей транспортних засобів від 28.09.2018 № 19/12-1/253-СЕ/18, проведеної експертами державного НДЕКЦ MBС України та комплексної комісійної судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження технічного стану транспортного засобу та дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2019 № 18-4533/4534/6164/6165/6166/6167, проведеної експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, вказані пошкодження не могли утворитися раптово та потребували тривалого часу в умовах експлуатації, водій ОСОБА_21 мав технічну можливість виявити несправність рульового механізму.
Своїми діями водій ОСОБА_21 порушив вимоги п.п. 2.3 а), б), п. 31.1, п. 31.4 та п. 31.4.2 б), г) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, відповідно до яких:
- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 31.1 «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації»;
п. 31.4 «Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
п. 31.4.2 «Рульове керування: б) є не передбачені конструкцією відчутні взаємні переміщення деталей і вузлів рульового керування або переміщення їх відносно кузова (шасі, кабіни, рами) транспортного засобу; нарізні з єднання не затягнуті або надійно не зафіксовані; г) у рульовому керуванні встановлено деталі із слідами залишкової деформації та іншими дефектами, а також застосовано деталі і робочі рідини, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника».
Порушення водієм ОСОБА_25 вимог п. п. 2.3 а), б), п. 31.1, п. 31.4, п. 31.4.2 б), г) Правил дорожнього руху, згідно з висновками комплексної комісійної судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження технічного стану транспортного засобу та дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2019 року №18-4533/4534/6164/6165/6166/6167, проведеної експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, з технічної точки зору, знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.
В результаті зіткнення пасажири автобуса «Mercedes-Benz Sprinter», ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітні ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події, малолітній ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з отриманими тілесними ушкодженнями був доставлений до медичного закладу, де цього ж дня помер, та ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з отриманими тілесними ушкодженнями був доставлений до медичного закладу, де помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Пасажири автобуса ОСОБА_30 , 2006 року народження та ОСОБА_8 отримали тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_17 , ОСОБА_29 , ОСОБА_28 , ОСОБА_9 , ОСОБА_33 , ОСОБА_32 , ОСОБА_16 , та водій автобусу ОСОБА_18 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пасажири ОСОБА_27 , ОСОБА_45 , ОСОБА_35 , ОСОБА_31 , та малолітній ОСОБА_37 , 2014 року народження отримали легкі тілесні ушкодження.
Так, згідно з висновком судової медичної експертизи від 28.08.2018 року № 2779, смерть ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок у вигляді множинних ушкоджень м`яких тканин, множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, з частковим руйнуванням головного мозку. Вказані тілесні ушкодження є небезпечними для життя і за цією ознакою кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, знаходиться з настанням смерті у прямому причинному зв`язку.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 11.09.2018 № 2778, причиною смерті ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , явилася поєднана тупа травма голови, тулуба та кінцівок з множинними переломами кісток черепу та руйнуванням (розміжчення) речовини головного мозку. Поєднана тупа травма голови, тулуба та кінцівок у ОСОБА_39 , має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 11.09.2018 № 2777, причиною смерті ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , явилася поєднана тупа травма голови, тулуба та кінцівок з множинними переломами кісток черепу та руйнуванням речовини головного мозку, з переломом лівої ключиці, повною травматичною ампутацією правої ноги на рівні верхньої третини гомілки, з ушкодженням внутрішніх органів. Поєднана тупа травма голови, тулуба та кінцівок у ОСОБА_40 , має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 04.09.2018 № 2783, причиною смерті ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , явилася поєднана тупа травма голови, тулуба та кінцівок з множинними переломами кісток черепу, ребер, пошкодженнями внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку. Поєднана тупа травма голови, тулуба та кінцівок у ОСОБА_48 , має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 05.09.2018 № 2776, причиною смерті ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , явилася поєднана тупа травма голови, тулуба та кінцівок з множинними переломами кісток черепу та вогнищами руйнування (розміжчення) речовини головного мозку. Поєднана тупа травма голови, тулуба та кінцівок у ОСОБА_41 , має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 28.08.2018 № 2780, смерть ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від поєднаної тупої травми голови, тулубу та кінцівок у вигляді множинних ушкоджень м`яких тканин, множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, з частковим руйнуванням головного мозку. Вказані тілесні ушкодження є небезпечними для життя і за цією ознакою кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, знаходиться з настанням смерті у прямому причинному зв`язку.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 03.11.2018 № 3891, смерть ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , настала від поєднаної травми голови та грудної клітки, яка супроводжувалася переломом кісток склепіння черепу, крововиливами під оболонки та речовину головного мозку двобічними переломами ребер. Травма ускладнилася реологічними та гемодинамічними порушеннями у тканині головного мозку, великими вогнищами ішемізації та некрозу, вираженим деструктивним набряком головного мозку, посттравматичною пневмонією, що призвело до розвитку полі органної недостатності, котра у даному випадку стала безпосередньою причиною смерті.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 01.11.2018 року №1137, у ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з множинними внутрішньо мозковими крововиливами та ділянками забою мозкової тканини, з крововиливами під мозковими оболонками, крововиливом у ділянки стовбура головного мозку, з множинними ранами потиличної ділянки, раною в ділянці лівої вушної раковини, з гематомою і садном в ділянці лівої ділянки очної ямки, гематомами та саднами в ділянці обличчя та голови (без зазначення характеристик), що у клінічному перебігу супроводжувалась розвитком коми, гострої недостатності дихання, які сукупно кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 19.11.2018 року №1344, у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому тіла та відростків третього шийного хребця, підвивиха зубоподібного відростку другого шийного хребця, множинних ран у тім`яній ділянці, правої вушної раковини, від основи правої вушної раковини перетинаючи праву щічну ділянку доходячи до рівня правого кута рота, лобової ділянки праворуч з розповсюдженням на верхню повіку правого ока, в ділянках верхньої губи ліворуч і праворуч, рани з дефектом м`яких тканин у тім`яній ділянці ліворуч з розповсюдженням на ліву скроневу ділянку, дефект м`яких тканин лівої вушної раковин, садна правої половини обличчя, що сукупно кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 01.11.2018 року №1138, у ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , виявлено закритий перелом крижової кістки ліворуч, який сам за собою кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 01.11.2018 року №1139, у ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , виявлено закритий перелом тіла 3-го поперекового хребця, який сам за собою кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 18.09.2018 року №1154 М, у ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , тупа травма лівого колінного суглоба з частковим пошкодженням передньої хрестоподібної та великогомілкової колатеральної зв`язок лівого колінного суглоба, з розривом посттравматичного синовіїта (скупчення синовіальної рідини в порожнині суглоба) у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше як 21 день.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 14.09.2018 року №1153, у ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , закритий вивих акроміального кінця правої ключиці, з розривом правого акроміально-ключичного зчленування, великі садна в області правого плеча, який кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше як 21 день.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 25.09.2018 № 1150, у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , закритий уламковий перелом правої ключиці в середній третині зі зміщенням кісткових фрагментів, який кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент його спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більше як 21 день.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 05.10.2018 № 1151 М, у ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , закриті переломи 12 грудного та 2 поперекового хребців, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше як 21 день.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 29.10.2018 №1148 М, у ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , закрита травма грудної клітини; закритий осколковий перелом крила лівої лопатки; закриті множинні переломи 2-6 ребер ліворуч зі зміщенням 4-6 ребер в плевральну порожнину, контузією та розривами тканини лівої легені (4,5-го сегментів верхньої легені), розвитком гемопневмотораксу (скупчення крові в лівій плевральній порожнині в об`ємі до 350 мл та повітря), підшкірної емфіземи (скупчення повітря в м`яких тканинах) ліворуч; з проведенням операції 30.08.2018 лівобічна торакотомія, дренування лівої плевральної порожнини по Бюлау, металоостеосинтез 4,5,6 ребер ліворуч; відкрита репозиція, метало остеосинтез лівої лопатки, кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні. Закриті переломи тіла лівої ліктьової кістки на межі середньої та нижньої третини; основи 3-ї п`ясткової кістки; основних фаланг 4,5-го пальців лівої кисті; з проведенням операцій 30.08.2018 відкритих репозицій, лівої ліктьової кістки, 3-ї п`ясткової кістки, основних фаланг 4,5-го пальців лівої кисті у ОСОБА_32 самі по собі і в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 05.10.2018 року №1152, у ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , закриті переломи остистих відростків 5,6,7,9 грудних хребців без зміщення кісткових фрагментів кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше як 21 день.

Не погоджуючись з ухваленим вироком, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначеного основного покарання змінити. Зменшити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286 КК України, із застосуванням статті 69-1 КК України, основне покарання до 4 років позбавленні волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням терміном в 2 роки, та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник в інтересах обвинуваченого посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначене обвинуваченому покарання вочевидь не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Звертається увага на те, що під час судового розгляду ОСОБА_6 вину визнав частково, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілими, активно сприяв розкриттю злочину. Адвокат зазначає, що ОСОБА_6 перед виїздом на маршрут пройшов огляд автомобіля, відповідно регламенту, механіками на предмет несправностей та сам пройшов медичний огляд, тобто вжив необхідних заходів перед тим, як сідати за кермо в якості водія. При цьому, ОСОБА_6 намагався вжити усіх можливих заходів задля запобігання виїзду керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху.
Крім того, захисник стверджує, що докази у кримінальному провадженні свідчать про те, що в ході судового розгляду не було встановлено час і конкретний момент, коли саме відбулося заклинювання і поєднання рульової тяги від сошки рульового механізму, що є суттєвою обставиною.
При цьому, стороною обвинувачення не спростовано показів спеціаліста ОСОБА_50 та експерта ОСОБА_51 , які підтвердили пошкодження елементів рульового механізму автомобіля Камаз, які водій у кабіні під час керування не почує і не відчує.
В скарзі також зазначається, що на стадії досудового розслідування до слідчого судді подавалося клопотання про проведення інженерно -транспортного дослідження керованого потерпілим ОСОБА_18 автомобіля Mercedes-Benz Sprinter д.н.з. НОМЕР_2 , яке було задоволено та призначено експертизу. Однак, орган досудового розслідування не дочекавшись висновку експерта, направив обвинувальний акт до суду. Звертається увага й на те, що стороною захисту повторно було заявлено таке клопотання в суді першої інстанції, однак в його задоволенні було відмовлено, що на думку адвоката порушує право ОСОБА_6 на захист.
Також, захисник акцентує увагу на тому, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання і реєстрації, проживає однією сім`єю з непрацездатною матір`ю та жінкою, однак без реєстрації шлюбу, має на утриманні двох малолітніх дітей. При цьому, в скарзі указується на те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем роботи, проживання та реєстрації, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілими. Відсутні обставин, які обтяжуюють покарання ОСОБА_6 ..
Залишено поза увагою суду і те, що відповідальність за вчинене ДТП мають нести й особи, які здійснювали ремонт та технічне обслуговування автомобілю, що встановили зношені і несправні частини.
Отже, на переконання сторони захисту, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.
Потерпіла ОСОБА_7 , в поданій апеляційні скарзі, просить вирок змінити, її цивільний позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з ТОВ ЮМДЖИ РЕСУРС на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень. В якості доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовані фактичні обставини провадження, не враховано, що вона пережила сильний шок і нервове потрясіння після втрати єдиного сина, який загинув в дорожньо-транспортній пригоді.
Потерпіла ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок змінити, її цивільний позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з ТОВ ЮМДЖИ РЕСУРС на її користь моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень. В якості доводів поданої скарги ОСОБА_8 посилається на те, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини провадження, й не враховано, що вона, внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень, отримала 2 групу інвалідності, отримує пенсію менше 2000 гривень, має на утриманні дитину 2014 року народження. Акцентується ОСОБА_8 увага й на те, що через складний стан здоров`я вона не може працевлаштуватися.
Потерпіла ОСОБА_9 в поданій скарзі просить вирок в частині цивільного позову змінити. Стягнути з ТОВ ЮМДЖИ РЕСУРС в рахунок відшкодування моральної шкоди на її користь 400 000 гривень. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 посилається на те, що судом не враховано, що внаслідок вчиненого обвинуваченим злочину вона зазнала моральної шкоди, та його наслідки обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, й у неї досі наявні психологічні переживання.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З положень ст. 94 КПК України вбачається, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення сформовано з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі усіх з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 КПК України.
Зазначені докази у кримінальному провадженні є достатньо вагомими, чіткими, узгодженими між собою, а тому є достовірними і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Отже, повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини у кримінальному провадженні, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель декількох осіб, заподіяння потерпілим тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкодженнь, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Що стосується доводів сторони захисту стосовно того, що дорожньо-транспортна пригода сталася зокрема через винуватість осіб, відповідальних за технінчий стан транспортного засобу, які встановили зношені запасні частини, то колегія суддів вважає їх такими, що не грунтуються на належних та допустимих доказах, наявних в матеріалах справи, зокрема на висновках експертів та не спростовують винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин викладених у вироку.
Поряд з цим, ці доводи сторони захисту досліджувалися судом першої інстанції в ході судового розгляду та їм надана належна правова оцінка.
Окрім того, відповідно сталої судової практики водій чи власник транспортного засобу (уповноважена особа), який на порушення чинних правил передав керування ним особі, котра не мала або була позбавлена права керувати такими засобами взагалі чи засобом відповідної категорії, у разі спричинення зазначеними діями перелічених у ст. 287 КК наслідків несе відповідальність за цією статтею, а особа, яка фактично керувала транспортним засобом, - за ст. 286 КК.
Оцінюючи обгрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення інженерно-транспортного дослідження керованого потерпілим ОСОБА_18 автомобіля Mercedes-Benz Sprinter д.н.з. НОМЕР_2 , в наслідок чого було порушено право ОСОБА_6 на захист, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на таке.
Так, згідно змісту ст. 332 КПК України, доручати проведення експертизи під час судового розгляду є правом, а не обов`язком суду.
Вирішуючи це клопотання, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з достатності дослідженого обсягу доказів, враховуючи те, що результати раніше проведених експертиз технічного стану транспортних засобів можуть бути використані у кримінальному провадженні в сукупності з іншими длоказами.
З такою позицією погоджується і колегія суддів. При цьому, подане клопотаня було розглянуто судом першої інстанції та в апеляційній скарзі захисником питання щодо призначення інженерно-транспортного дослідження керованого потерпілим ОСОБА_18 автомобіля не порушувалося.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, й самої дорожньо-транспортній пригоді та її наслідків фактично не заперечує, та захисником в апеляційній скарзі порушується питання виключно стосовно пом`якшення міри покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого про те, що призначене ОСОБА_6 покарання є занадто суворим і не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого, який вину визнав частково, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілими, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання і реєстрації, проживає однією сім`єю з непрацездатною матір`ю та жінкою, без реєстрації шлюбу, має на утриманні двох малолітніх дітей, апеляційний суд зазначає наступне.
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, які судом апеляційної інстанції не дотримано.
За змістом ч. 1 ст. 69 КК рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд може прийняти лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
У результаті перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури було встановлено, що наведених вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
З приводу можливості застосовання ст. 69 КК України, колегія суддів зазначає, що частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину».
Застосування ст. 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають бути в причинному зв`язку з цілями злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.
Суд, посилаючись під час призначення покарання на ст. 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, суд першої інстанції врахував характер, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, згідно ч. 3 ст. 25 КК України є необережним, характер допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті семи осіб, п`ятеро з яких діти, завдання тяжких і середньої тяжкості тілесних ушкоджень десяти особам, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні неповнолітню дитину, працює, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи; відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Разом з цим, місцевий суд врахував позицію прокурора, потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , які вони наполягали на призначенні найсуворішої міри покарання, передбаченою санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, позицію представника потерпілої ОСОБА_14 - ОСОБА_52 , який просив вирішити питання про розмір покарання на розсуд суду.
Об`єктивно судом встановлено й відсутність підстав для застосування щодо обвинуваченого норм ст. ст. 69, 69-1 КК України, та відповідно звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що призначене покарання є занадто суворим і не відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, так як його ізолювання від суспільства недоцільно, його виправлення і перевиховання можливе без застосування покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, він пояснив всі обставини в інкримінованому йому кримінальному правопорушення та кається в скоєному, під час досудового слідства сприяв слідчому у встановленні істини по кримінальному провадженню, не спростовують обґрунтованість висновків суду щодо призначеного ОСОБА_6 основного покарання у виді реального позбавлення волі.
Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам провадження, особі обвинуваченого та буде відповідати меті покарання.
До того ж, колегія суддів зауважує, що наслідки у виді смерті людей не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі.
З урахуванням вказаних обставин, які переконливо свідчать про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, застосування щодо нього положень ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України не сприятиме меті покарання - виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів, а тому може бути невиправдано м`яким призначення, як про це правильно вказує у вироку суд першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, те, що ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину визнав частково, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України.
Отже, визначена судом міра покарання у виді позбавлення волі відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За таких обставин підстави для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі, відсутні.

Поряд з цим, колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про неправильне вирішення питання щодо розв`язання цивільних позовів, необґрунтованими, виходячи з такого.
Згідно вимог ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 5 ст. 128 КПК України, передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку, в числі іншого, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову. При цьому виходячи із законодавчих положень у своєму рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування шкоди.
Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вказаних вимог закону, оскільки достатньо обґрунтовано визначено належні до відшкодування суми морального відшкодування, й взявши до уваги ступінь страждань та переживань потерпілих, реальність відшкодування такої шкоди.
Наявними матеріалами провадження підтверджено, що до початку судового розгляду кримінального провадження потерпілими пред`явлені позови, зокрема ОСОБА_7 до ТОВ «Юмджи Ресурс» про відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., ОСОБА_8 до ТОВ «Юмджи Ресурс» про відшкодування моральної шкоди на суму 200 000 гривень, ОСОБА_9 до ТОВ «Юмджи Ресурс», третя особа ОСОБА_6 , про відшкодування моральної шкоди на суму 400 000 гривень.
Як слідує з вироку, судом об`єктивно встановлено, що шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, а відтак ураховуючи, що на момент ДТП водій ОСОБА_6 перебував в трудових відносинах з ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС», і керував автомобілем, здійснюючи свої службові обов`язки, саме ТОВ «ЮМДЖИ РЕСУРС», як власник транспортного засобу, несе обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП.
Колегією суддів встановлено, що вирішуючи цивільний позов ОСОБА_53 суд першої інстанції встановив, що внаслідок ДТП потерпіла втратила малолітнього сина ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та отримала легкі тілесні ушкодження, та враховуючи, що ТОВ «Юмджи Ресурс» добровільно виплачено ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 500 000 грн. (за загибель сина), а також матеріальну шкоду у розмірі 1 257 грн. та моральну у розмірі 25000 грн. дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні цивільного позову.
Також з вироку видно, що суд, вирішуючи цивільний позов ОСОБА_8 до ТОВ «Юмджи Ресурс» про відшкодування моральної шкоди на суму 200 000 грн. взяв до уваги, що внаслідок ДТП вона отримала тяжке тілесне ушкодження, та їй встановлено інвалідність 2 групи, та враховуючи, що ТОВ «Юмджи Ресурс» добровільно виплачено ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 100000 грн. дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову у сумі 100 000 грн., врахувавши раніше виплачену їй суму.
Що стосується цивільного позову ОСОБА_9 до ТОВ «Юмджи Ресурс», яка отримала тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більше як 21 день, про відшкодування моральної шкоди на суму 400000 грн., суд, врахувавши, що потерпілій ТОВ «Юмджи Ресурс» виплатило в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн., дійшов висновку про відмову в задоволенні цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди.
Виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги, вимоги позовних заяв потерпілих, співставляючи їх з встановленими під час апеляційного перегляду обставинами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав достатньо правових підстав для відмови у задоволенні цивільних позовів ОСОБА_9 , ОСОБА_53 та частковому задоволенню цивільного позову ОСОБА_8 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та душевних страждань, які зазнали потерпілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, конкретних обставин провадження, добровільного відшкодування потерпілим цивільним відповідачем ТОВ "Юмджи Ресурс" моральної шкоди і вважати його неправомірним або ж упередженим, підстав не має.
Отже, перевіривши та проаналізувавши всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що законні підстави для скасування вироку суду, ухваленого щодо ОСОБА_6 , в тому числі в частині вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні, відсутні, оскільки оскаржуваний вирок є законним, мотивованим та обґрунтованим, й справедливим, а висновку суду ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційних скарг захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4