УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року

м. Київ
справа № 598/1671/20

провадження № 51 - 3125 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Збаразького районного суду Тернопільського від 10 грудня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 31 березня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 850 грн.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 31 березня 2021 року вказаний вирок залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винною у тому, що вона 07 серпня 2020 року о 15:30 год, перебуваючи по АДРЕСА_1 в ході словесного конфлікту з ОСОБА_4 , умисно стиснула її руки, штовхнула руками в плечі, після чого нанесла один удар кулаком правої руки в ділянку живота. Надалі ОСОБА_5 умисно кинула порожнім відром в праву ногу ОСОБА_4 . В результаті вказаних дій потерпілій було спричинено легкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції. Потерпіла вважає, що справу стосовно ОСОБА_5 розглянуто неповно та однобічно, викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що апеляційний суд належним чином не розглянув її апеляційну скаргу з приводу незаконності вироку, невідповідності його фактичним обставинам справи, не навів переконливих відповідей на доводи апеляційної скарги.
Перевіривши доводи касаційної скарги колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Доводи касаційної скарги потерпілої ОСОБА_4 щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваних судових рішень стосовно ОСОБА_5 по суті зводяться до неповноти судового розгляду та незгоди з висновками судів щодо фактичних обставин даного кримінального провадження, які з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Як убачається з копії вироку суду першої інстанції, засуджена ОСОБА_5 свою вину визнала повністю у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також маж на утриманні малолітню дитину, пояснила суду, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право в разі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Зі змісту копії оскаржуваного вироку вбачається, що судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК учасникам судового провадження, прокурор, обвинувачена, потерпіла та її представник добровільно погодилися на визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Як вбачається з копії ухвали апеляційного суду, наведені в касаційній скарзі потерпілої доводи, які за змістом аналогічні доводам її апеляційної скарги, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_5 без змін, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення. Зокрема те, що під час обговорення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження за скороченою процедурою в порядку ч. 3 ст. 349 КПК головуючий суддя детально з`ясував чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив обвинуваченій, потерпілій та її представнику наслідки такого порядку розгляду кримінального провадження і що в такому разі вони будуть позбавлені можливості оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку. Після цього ні потерпіла, ні її представник не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, погодившись зі всіма обставинами, які викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 . При цьому ні потерпіла, ні її представник не заперечували встановлених під час досудового розслідування відомостей про особу обвинуваченої, які наведені в обвинувальному акті. Також апеляційний суд зазначив, що потерпілій та її представнику були вручені копії всіх матеріалів цього кримінального провадження, що вказує на те що їм були відомі всі установлені в ході досудового розслідування відомості про обвинувачену, в тому числі і те, що в цьому кримінальному провадженні судово - психіатрична експертиза не проводилась. Однак до закінчення досудового розслідування та в ході судового розгляду потерпіла та її представник не заявляли клопотання про необхідність з`ясування нових відомостей про особу обвинуваченої, а погодились на проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК.
Щодо доводів потерпілої, що судове засідання відбувалося без захисника засудженої то вони не заслуговують на увагу оскільки, як зазначає суд апеляційної інстанції ОСОБА_5 не заявляла клопотання про залучення захисника, а обставин передбачених ст. 52 КПК в даному випадку не встановлено.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Доводи потерпілої про розгляд матеріалів провадження в апеляційній інстанції без прокурора, оскільки прокурор ОСОБА_6 не мав на це повноважень, є необґрунтованими. Як убачається з ухвали Тернопільського апеляційного суду від 10 березня 2021 року потерпілій відмовлено в задоволенні заяви про відвід прокурора ОСОБА_6 , оскільки останній бере участь в апеляційному розгляді на підставі ст. 36 КПК.
Посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону або, які були б підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону чи явної несправедливості призначеного ОСОБА_5 покарання касаційна скарга не містить.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на вирок Збаразького районного суду Тернопільського від 10 грудня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 31 березня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3