Справа № 346/5249/20
Провадження № 1-кп/346/301/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисник ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, депутатом не обирався, працюючого слюсарем з ремонту рухомого складу-

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинуваченому ОСОБА_4 було пред`явлено обвинувачення у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Обвинувачення сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду, наступного змісту:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.10.2020 близько 16:50 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , розпочав із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_3 короткочасну словесну суперечку, в ході якої ОСОБА_4 , діючи умисно, маючи намір самоутвердитись за рахунок приниження іншої особи, використовуючи короткочасну суперечку як малозначний привід, перебуваючи у громадському місці, протиставляючи себе загальновизнаним у суспільстві правилам поведінки та нормам моралі, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно- небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з хуліганських спонукань, діючи з особливою зухвалістю, наніс декілька ударів кулаками рук в область голови та тіла потерпілому ОСОБА_6 .

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав частково та пояснив, що в нього з потерпілим ОСОБА_6 склалися неприязні відносини з приводу користування частиною будинку АДРЕСА_2 , прибудинковою територією і сусіднім сквером. Так, він є членом громадської організації Спілка учасників АТО, яка орендує приміщення у будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 є головою ОСББ. Раніше потерпілий не дозволив йому викласти бруківку біля будинку, не дозволив намалювати на стіні будинку мурал. Крім того, висадив туї і огородив стрічкою сквер, де повинен бути прохід. В день конфлікту він з товаришем пив каву в кафе поруч будинку АДРЕСА_2 . Йому потрібно було піти в магазин за сигаретами, і він пішов через сквер, так як робив це завжди. Однак виявив огороджувальну стрічку, тому розірвав її. На що потерпілий почав його обзивати. Він не стримався, і допускає, що завдав потерпілому ударів.
Вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що 09 жовтня 2020 року зранку, разом з жителями будинку висадив у сквері зелені насадження та обгородили ці насадження стрічкою. Того ж дня ввечері побачив, що стрічки обірвані. Десь біля 17 години, коли він перебував біля вказаного огородження, до нього підійшов ОСОБА_4 , сказав, що він тут ходив і буде ходити, почав підпалювати огороджувальну стрічку. На зауваження відреагував агресивно, завдав йому удар у вухо та ще кілька ударів. Під час конфлікту постійно йому погрожував. Також йому відомо, що ОСОБА_4 писав відносно нього заяви у поліцію. На його думку, вказаний конфлікт відбувся з приводу користування сквером і прибудинковою територією, оскільки власник кафе, яке знаходиться по сусідству, чинить незаконні дії стосовно захоплення земельної ділянки, а ОСОБА_4 йому в цьому допомагає.
Показаннями свідків:

ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що він, перебуваючи в кафе, почув на вулиці крики. З вікна побачив шарпанину потерпілого з обвинуваченим. Коли до них підійшов поліцейський, він теж вийшов на вулицю і підійшов, намагався забрати ОСОБА_4 , просив його припинити. Повідомив, що у будинку, головою ОСББ якого є потерпілий ОСОБА_8 знаходиться координаційна рада учасників АТО. З приводу управління ОСОБА_8 будинком та прибудинковою територію у них відбувалися конфлікти. Від ОСОБА_4 неодноразово чув, що потерпілий ОСОБА_8 постійно його провокує.

ОСОБА_9 , який пояснив, що перебуваючи в кафе, почув на вулиці крики і вибіг на вулицю. Побачив бійку обвинуваченого з потерпілим, при цьому потерпілий провокував ОСОБА_4 на бійку.

ОСОБА_10 , який пояснив, що є власником сусіднього будинку з будинком, головою ОСББ в якому є потерпілий ОСОБА_8 . Між ними існувала усна домовленість щодо користування сквером, який знаходиться між будинками. Однак, в порушення домовленостей, потерпілий почав відділяти частину скверу стрічками та туями. В жовтні 2020 року він сидів на балконі будинку, який виходить на сквер.Побачив, що ОСОБА_4 проходячи через сквер переступив через огороджувальну стрічку. На що потерпілий ОСОБА_8 почав кричати на нього з зауваженнями, чому він там ходить і рве стрічку. Між ними почався конфлікт, бачив, як перший удар наніс ОСОБА_4 , а потерпілий весь час на нього наступав. Також повідомив, що йому відомо, що в ОСОБА_4 і потерпілого до цього були неприязні відносини.

ОСОБА_11 , який дав покази такого змісту. Він бачив, як ОСОБА_4 переступив огороджувальну стрічку і йшов через сквер. В той час, ОСОБА_8 покликав обвинуваченого, щоб він повернувся. Між ними почалася словесна перепалка і штовханина. Йому відомо, що у обвинуваченого і потерпілого давно неприязні стосунки.

ОСОБА_12 , який пояснив, що 09.10.2020 року він перебував вдома, коли до нього зателефонував ОСОБА_8 і попросив вийти в двір, оскільки відбувається конфлікт. Коли він вийшов, то побачив, як потерпілого і обвинуваченого розбороняють. При цьому ОСОБА_4 викрикував в сторону ОСОБА_8 погрози. Йому відомо, що у обвинуваченого з потерпілим до того були неприязні стосунки.

ОСОБА_13 , який пояснив, що розмовляв з потерпілим телефоном та почув викрик, що його б`ють і звук падіння телефону. Після цього розмова перервалася.

ОСОБА_14 ,, який пояснив, що проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , побачив конфлікт потерпілого і обвинуваченого. Оскільки він є працівником поліції, то втрутився і припинив конфлікт, запропонувавши сторонам пройти до відділу поліції, на що останні відмовилися.

Показання потерпілого та свідків суд визнає достовірними доказами, оскільки вони узгоджуються між собою та обєктивно підтверджуються дослідженими документами в справі.

Крім цього вина ОСОБА_4 підтверджується також матеріалами кримінального провадження:

-Витягом з єдиного реєстру досудового розслідування від 10.10.2020 року

- Висновком експерта від 12 жовтня 2020 року № 215, згідно якого експерт дійшов висновку, що у ОСОБА_6 , виявлено тілесні ушкодження синці в ділянках лівої вушної раковини та лівого плеча, садно шкіри нижньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Зазначені тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів (синці від удару чи тиснення. Садно- від удару під кутом, шляхом ковзання чи тертя).

- Відеозаписом події на флеш носії, з якого вбачається, як ОСОБА_4 зустрівши на своєму шляху потерпілого, після нетривалої суперечки завдає удари ОСОБА_6
-
На досудовому розслідуванні дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Однак суд вважає, що така кваліфікація дій обвинуваченого є невірною і не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим в ході судового розгляду справи з наступних підстав.

Велика палата Верховного суду у Постанові від 03.07.2019 року по справі № 288/1158/16-к, надаючи відповідь на питання щодо критеріїв розмежування хуліганства та інших злочинів, зокрема тих, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно, дійшла таких висновків.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 встановлено, що в обвинуваченого і потерпілого були неприязні відносини.

Також з дослідженого відеозапису, вбачається, що ОСОБА_4 спрямував свої дії по нанесенню тілесних ушкоджень виключно на ОСОБА_6 .

Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки ОСОБА_4 свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до потерпілого, яка виникла через невдоволення ОСОБА_4 діями потерпілого, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_4 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК.

Дії ОСОБА_4 зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, - за ч. 1 ст. 125 КК України.

Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Якщо потерпілий у подальшому не відмовився від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд наділений повноваженнями ухвалити обвинувальний вирок із перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від думки потерпілого щодо такої його юридичної оцінки.

Тому злочинні дії обвинуваченого слід перекваліфікувати з ч.1 ст. 296 КК України на ч.1 ст.125 КК України.

Таким чином, суд зазначає формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним таким:

09.10.2020 близько 16:50 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , розпочав із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_3 короткочасну словесну суперечку, в ході якої ОСОБА_4 , діючи умисно, на грунті неприязних відносин з мотивів помсти за дії потерпілого, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів кулаками рук в область голови потерпілому ОСОБА_6 , що спричинило наслідки у виді легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, діяння обвинуваченого відповідають ознакам складу злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України.

Обставин, що пом`якшують обвинувачення судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
При визначенні міри покарання суд враховує наявність у обвинуваченого на утриманні двох малолітніх дітей, те що він раніше не судимий.

На підставі викладеного, з урахуванням особи обвинуваченого, суд доходить висновку, що йому слід призначити покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесять) гривень.

Речовий доказ: флеш носій чорного кольору - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку прокурору та обвинуваченому вручити негайно після його проголошення.

На вирок може бути подано апеляцію до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення. У випадку неподання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після закінчення встановлених строків апеляційного оскарження.

Суддя ОСОБА_1