ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/4789/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/995/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Кам`янська виправна колонія № 101»),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 6 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 18 листопада 2020 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 23 стягнення, заохочень не має, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо, що свідчить про відсутність стабільної позитивної та активної поведінки протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не обґрунтовуючи свої вимоги.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційний скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, маючий неповну середню освіту, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та засуджений до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі (а.с. 13-17).

Крім того, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 9 березня 2016 року ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 28 грудня 2013 року по 11 вересня 2014 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 18-19).

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції, відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 3/4 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії умисних особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30 грудня 2013 року (а.с. 7).

Під час тримання у Державній установі «Дніпропетровський слідчий ізолятор» з 30 грудня 2013 року по 27 жовтня 2014 року характеризувався посередньо, отримав 2 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Дніпропетровська виправна колонія № 89» відбував покарання з 27 жовтня 2014 року по 10 квітня 2019 року, за період відбування покарання характеризувався негативно, мав ряд стягнень, заохочень не мав.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбуває покарання з 10 квітня 2019 року, за період відбування покарання характеризується посередньо, має ряд стягнень, заохочень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)», засуджений в цілому характеризується негативно.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 6 січня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку в чистоті, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, але не має достатнього рівня необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо. Допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере участь у реалізації програм диференційованого впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не займається самоосвітою. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи (а.с. 7).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 11 липня 2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 16 грудня 2019 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; 2 листопада 2020 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України (а.с. 7).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 6 січня 2021 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 23 стягнення у вигляді 2 попереджень, 8 доган, 9 суворих доган, 1 поміщення до карцера, 3 поміщень до ДІЗО, а жодного заохочення він не має (а.с. 8).

Відсутність будь-яких заохочень за весь період перебування в місцях позбавлення волі з 28 грудня 2013 року, а також вказані вище стягнення, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування та довідки про нарахування та утримання заробітної плати засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з 14 квітня 2019 року по 30 листопада 2020 року працював лише протягом 8 місяців, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 10, 11).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 6 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 314/4789/20