У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/2957/19 № 1-кс/610/434/2021

м. Балаклія 10.06.2021 року

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ст. слідчого СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000929 про здійснення приводу підозрюваного ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Слідчий просить:

постановити ухвалу про здійснення приводу підозрюваного ОСОБА_4 до слідчого відділення ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області для допиту у кримінальному провадженні № 0000929 за фактом заподіяння легкого тілесного ушкодження громадянинові, який виконує громадський обов`язок у зв`язку з його громадською діяльністю.

Клопотання обґрунтовує тим, що 04.06.2021р. відносно ОСОБА_4 було складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, яке цього ж дня під відеозапис було йому зачитано, оскільки він відмовився отримати його другий примірник. Також, цього ж дня йому під відеозапис було зачитано повістку про виклик на 10.00год. 09.06.2021р. до слідчого відділення для проведення слідчих дій, яку, крім того, було направлено за місцем його проживання, однак за викликом не прибув, про причини неявки не повідомив.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, вказав, що зміст повідомлення про підозру та судової повістки про виклик на 09.06.2021р. був оголошений ОСОБА_4 під відеозапис, а також було направлено поштою, однак підтвердження їх отримання немає.

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000929. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) було внесено 23.09.2019р. з кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України.
Відомості до ЄРДР було внесено на підставі заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення.

За постановою ст. слідчого СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 від 09.10.2019р. було змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

За постановою прокурора Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 від 12.05.2021р. було змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення у вищевказаному кримінальному провадженні з ч. 2 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 350 КК України та було визначено СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області органом, який буде здійснювати подальше досудове розслідування.

З витягу з ЄРДР про внесення 23.09.2019р. відомостей про вчинене кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України вбачається, що 22.09.2019р. близько 14.30год. в лісовому масиві неподалік с. Щурівка Ізюмського (кол. Балаклійського) району Харківської області під час виконання своїх службових обов`язків по обходу мисливської території єгерями БРГОТМР «ЛОТОС» ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , останнім умисно спричинені тілесні ушкодження з боку ОСОБА_8 .

Разом з тим, наявний в матеріалах клопотання витяг з ЄРДР є неактуальним, не відображає перекваліфікацію кримінального правопорушення спочатку на ч. 2 ст. 125 КК України, а потім на ч. 2 ст. 350 КК України. Слідчий в судовому засіданні актуального витягу надати не зміг.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КПК України слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії.

За правилом ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Згідно рапорту ст. слідчого СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 ним 28.05.2021р. близько 14.00год. ОСОБА_4 за місцем його перебування було здійснено спробу вручення повістки про виклик його на 04.06.2021р. до відділу поліції для повідомлення про підозру, однак ОСОБА_4 зачинився на складі будівельних матеріалів та відмовився від отримання вказаної повістки.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису убачається, що ст. слідчий СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 зачитував чоловіку повідомлення про підозру ОСОБА_4 , пропонував йому його отримати разом з повісткою про виклик до слідчого на 09.06.2021р., однак останній тікав від слідчого. Такими своїми діями, по факту, відмовлявся від отримання цих документів.

За правило ч. 1 ст. 136 КПК України відеозапис оголошення змісту повідомлення про підозру та повістки про виклик є належним підтвердженням факту ознайомлення з їх змістом.

Отже, 04.06.2021р. чоловіку на відеозаписі повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України заподіяння легкого тілесного ушкодження громадянинові, який виконує громадський обов`язок у зв`язку з його громадською діяльністю, письмове повідомлення про яке було зачитане йому під відеозапис, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 278 КПК України, а також викликано до відділу поліції для допиту.
Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що на підставі наданих йому матеріалів неможливо ідентифікувати чоловіка на відеозаписі, як ОСОБА_4 . Документи з зображенням обличчя, на підтвердження його особи, не надані тощо.

Крім того, як вбачається з листа відділу поліції ОСОБА_4 04.06.2021р. за місцем проживання поштою рекомендованим листом було направлено письмове повідомлення про підозру та повістку про виклик на 10.00год. 09.06.2021р., однак в матеріалах клопотання відсутні дані про отримання вказаних документів.

Водночас, привід є видом заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 2 ст. 131 КПК України).

За правилом п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що обставини, які підлягають доказуванню, доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

На обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення до суду слідчим надано лише протокол прийняття заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення.

Тому підозра у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення є очевидно необґрунтованою, оскільки не підтверджується матеріалами клопотання і в суді слідчим таких даних також не надано.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Пунктом 1 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя зобов'язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Згідно з частиною другою статті 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Одними з обов 'язкових елементів верховенства права є дотримання прав людини та заборона на свавілля.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2013 року в справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь-яке втручання згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції повинно бути виправданим у розумінні п. 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є захист особи від свавільного втручання державних органів.

Завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відмова в задоволення клопотання внаслідок його недоведеності не перешкоджає його повторному поданню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-143 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Повністю відмовити в задоволенні клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1