Справа № 750/4032/21
Провадження № 1-кп/750/201/21
У Х В А Л А

28 квітня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, обвинувальний акт відносно якого надійшов від прокурора Чернігівської окружної прокуратури та внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000226 від 30 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

Вказаний обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 з додатками надійшов до суду 16 квітня 2021 року.

Заслухавши думку учасників судового розгляду щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 3 п. 3 ст. 314 КПК України, обвинувальний акт має відповідати вимогам закону, а в разі невідповідності підлягає поверненню прокурору.

Вимоги до обвинувального акту регламентовані ст. 291 КПК України, однак обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не відповідає зазначеним вимогам.

Зокрема, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт.

Пунктами 5 та 7 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України з зазначенням, встановленого відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вказаний обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення та є неконкретним. Зокрема, зі змісту першого абзацу обставин злочину неможливо встановити, кому саме ОСОБА_5 наносив удари з метою заподіяння смерті, оскільки замість прізвища потерпілого у обвинуваченні зазначено «… чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді…».

Наступний абзац обвинувачення озвучений таким чином: «Також на виконання злочинного умислу, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_5 здійснив не менше 2 травмуючих впливів шляхом стиснення шиї потерпілого…».

Таким чином, два речення обвинувачення можливо розуміти як заподіяння тілесних ушкоджень з метою заподіяння смерті не одній, а двом особам («йому» та « ОСОБА_5 »).

Обвинувачення має бути викладено чітко, конкретно, без подвійного тлумачення.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок, слугує у подальшому беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.2008 року у справі «Абрамян проти Росії» зазначає, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, яка передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з вищенаведених підстав не може бути призначений до судового розгляду та у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має бути повернутий прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у якому оголошено підозру ОСОБА_5 , з огляду на те, що заявлені ризики, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою, зазначені в ухвалі слідчого судді, а саме, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, ризики вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків не зменшилися і в судовому засіданні не спростовані, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та необхідність продовження ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, повернути до Чернігівської окружної прокуратури як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в Чернігівському слідчому ізоляторі до 26 червня 2021 року.

На ухвалу протягом семи днів може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя ОСОБА_1