Номер провадження: 11-кп/813/874/21
Номер справи місцевого суду: 522/3250/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2020 по об`єднаному кримінальному провадженню №0003647 від 06.06.2016, №0001262 від 28.03.2016, №0002088 від 23.07.2016, якою відносно:
ОСОБА_14 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Октємберян Вірменія, громадянки України, офіційно не працевлаштована, з середньою освітою, не заміжня, в силу ст.89 КК України не має судимості, зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст.15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.02.2021 року,
ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Бородіно, Тарутинського району, Одеської області, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, з неповною середньою освітою, проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 вважається такою, що не має судимості,
- обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.02.2021 року,
ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Рені, Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 вважається таким, що не має судимості,
-обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.02.2021 року,
ОСОБА_12 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Пенджикент, Ленінобадської області, Таджикістан, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,
- обвинуваченої у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.02.2021 року,

установив
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеною ухвалою суду першої інстанції продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на 60 днів, тобто до 16.02.2021 року.
Відмовлено в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 запобіжного заходу на менш суворий вид запобіжного заходу.
Мотивуючи своє рішення, колегія суддів виходила з того, що прокурором доведено та з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкції яких передбачають покарання у виді довічного позбавлення волі, та інших злочинів, зібрані докази, зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, які судом ще не досліджувалися.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів на даний час не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, а відомості, що свідчать на користь обвинувачених, не можуть бути єдиною законною підставою для зміни запобіжного заходу на менш суворий вид через суспільний інтерес у триманні обвинувачених в ізоляції від суспільства.
Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.
В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_10 та її захисник ОСОБА_7 зазначають, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:
1) судом не був здійснений аналіз ризиків, формально зазначених прокурором із урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченої;
2) судом не враховано, що в обґрунтування продовження строку тримання під вартою прокурор заявив про існування формальних ризиків, тяжкість злочину, який відсутній як ризик у ч. 1 ст. 177 КПК України, імовірний вплив на потерпілих та перешкоджання слідству без посилання на докази, які могли б впевнити у законності тривалого утримання під вартою обвинуваченої, однак потерпілі відмовляються приходити до суду;
3) оскаржувана ухвала за своїм змістом дублює всі попередні, в ній не наведено обґрунтування висновків, до яких дійшов суд, та які докази стали підставою того, що ризики є доведеними, окрім того не містить обґрунтування обставин, які не дають підстави суду застосувати більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_10
4) судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_10 уже перебувала на домашньому арешті, який не порушувала, тільки після об`єднання кримінальних проваджень її знову узяли під варту не зазначивши доказів, якими порушувався більш м`який, вже обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Посилаючись на такі доводи обвинувачена та її захисник адвокат ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу суду від 18.12.2020 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_10 , змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту та звільнити її з-під варти.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:
1) судом не був здійснений аналіз ризиків, формально зазначених прокурором із урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченої, висновки про продовження запобіжного заходу не підтверджуються доказами та нічим, крім тяжкості покарання не мотивуються;
2) судом не враховано, що в обґрунтування продовження строку тримання під вартою прокурор заявив про існування ризиків, тяжкість злочину, імовірний вплив на потерпілих, які відмовились з`являтись до суду, та перешкоджання слідству без посилання на докази, які могли б впевнити у законності тривалого утримання під вартою обвинуваченої;
3) суд не надав оцінку погіршенню стану здоров`я ОСОБА_12 , міцності соціальних зв`язків;
4) обвинувачена знаходиться під вартою тривалий час 4 роки, за цей час суд першої інстанції вирішує питання щодо продовження запобіжного заходу та дійшов лише до оголошення обвинувального акту, який ще не зачитаний.
Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_11 просив скасувати ухвалу районного суду та змінити ОСОБА_12 запобіжний захід на домашній арешт та звільнити її з-під варти.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою і такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог КПК України з огляду на наступне:
1) в порушення ст. 23 КПК України, суд 1-ої інстанції не дослідивши безпосередньо докази, дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_13 такі докази зібрані;
2) суд першої інстанції із разу в раз продовжує запобіжний захід ОСОБА_13 посилаючись лише на тяжкість пред`явленого обвинувачення та не посилається на конкретні факти, не досліджуючи жодні докази існування ризиків, а обґрунтування продовження запобіжного заходу не змінюється;
3) ОСОБА_13 має родину: одружений та на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей;
4) судом першої інстанції не надано обґрунтованого мотивування неможливості застосування відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, що є другим за суворістю запобіжним заходом, та з огляду на особу ОСОБА_13 зможе в достатній мірі забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.
Посилаючись на вище зазначені доводи, захисник ОСОБА_9 просить скасувати хвалу суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_13 та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду захисники обвинувачених підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси перебуває об`єднане кримінальне провадження №0003647 від 06.06.2016 року, №0001262 від 28.03.2016 року, №0002088 від 23.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України.
Ухвала Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2020 року віднсоно обвинуваченої ОСОБА_14 ніким не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє її в цій частині.
Під час судового засідання з розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою колегії суддів від 18.12.2020 продовжено дію запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
При цьому, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказана норма не зазначає про обов`язкову наявність клопотання прокурора, а лише зобов`язує суд повторно розглянути питання доцільності такого продовження, а тому доводи апеляціної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 , щодо порушення норм кримінального процесуального кодексу України щодо порушення процедури продовження строку тримання під вартою, є необґрунтованими.
Згідно із вимогами ч.2 ст.422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тобто, апеляційний суд, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, а також оскаржувану ухвалу, не має законних на те підстав для перевірки обґрунтування обвинувачення чи дослідження будь-яких доказів, що досліджуються судом під час розгляду обвинувального акту та на підставі яких ухвалюється судове рішення по суті.
Враховуючи наведене, на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження надавати оцінку доказам причетності обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до скоєння інкримінованих їм кримінальних правопорушень, адже відповідно до ст.368 КПК України такі питання вирішуються судом при ухваленні вироку, а тому доводи апеляційних скарг щодо причетності обвинувачених до скоєних злочинів або посилання на будь-які обставини та докази апеляційний суд не розглядає.
З цих же підстав, апеляційний суд не розглядає доводи захисника ОСОБА_9 щодо не дослідження доказів сторони обвинувачення в судовому засіданні щодо обвинувачення ОСОБА_13 , а також і доводи апеляційних скарг щодо тривалості судового розгляду судом першої інстанції.
Згідно ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
При цьому, яв встановлено у судовому засіданні апеляційного суду, обвинувальний акт відносно обвинувачених розглядається судом першої інстанції, почали досліджуватися письмові докази, потерпілі та свідки не допитані та рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято, що спростовує доводи апелційних скарг про відсутність ризику впливу обвинувачених на потерпілих та свідків, оскільки останні ще не допитані у судовому засіданні.
Апеляційний суд, з огляду на матеріали провадження, а також обставини, досліджені в апеляційному суді, вважає, що з урахуванням інкримінованих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 злочинів, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики переховування від суду, впливу на потерпілих перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не заміжні, до затримання не мали офіційного місця працевлаштування та офіційних джерел для існування, що свідчить про відсутність у них міцних соціальних зв`язків. ОСОБА_13 до затримання офіційно не працевлаштований, в силу ст. 89 КК України вважається таким, що є раніше не судимим, відповідно до відомостей викладених в апеляційній скарзі захисника одружений та має на утриманні трьох неповнолітній дітей, однак зазначених обставин, з урахуванням наявних ризиків, недостатньо для зміни йому запобіжного заходу.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_12 про погіршення стану її здоров`я, то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги, оскільки до апеляційної скарги адвокатом на підтвердження цього, не долучено жодного документу.
Обставин, передбачених ч.2 ст 183 КПК України, які є перешкодою застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника, що судом першої інстанції не враховано, що вона вже перебувала на домашньому арешті, який не порушувала, і тільки після об`єднання кримінальних проваджень її знову узяли під варту не зазначивши на те доказів, з огляду на таке.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що зміна запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_10 , на яку вказують апелянти, відбулась у рамках кримінального провадження №0002088 від 23.07.2016 року, за обвинуваченням, у тому числі ОСОБА_10 за ч.2 ст.185 КК України. Надалі, у рамках кримінального провадження №0003647 від 17.02.2017 року, 30.11.2018 року, у підготовчому судовому засіданні, ОСОБА_10 , обвинуваченій за п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що запобіжний захід, обраний ОСОБА_10 30.11.2018 року був обраний, з урахуванням обсягу обвинувачення та наявності ризиків саме у цьому кримінальному провадженні, а тому доводи сторони захисту щодо наявності підстав для зміни ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - є необгрунтованими.
Крім того, як вбачається із оскаржуваної ухвали, обвинуваченій ОСОБА_10 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а не змінено з домашнього арешту на тримання під вартою, а тому доводи апелянтів не можуть бути прийнятими, оскільки в оскаржуваному рішенні взагалі не йдеться про зміну обвинуваченій виду запобіжного заходу.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а дані про осіб обвинувачених у вчиненні ними особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою. Застосування до ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2020 року, якою відносно ОСОБА_14 , обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченої у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст.15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.02.2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4