Справа № 456/5293/20
Провадження № 1-кс/442/488/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

р озглянувши заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_5 від розгляду його скарги на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:
26.03.2021 року до судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 надійшла заява ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 про відвід слідчого судді ОСОБА_5 в розгляді його скарги на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР.

У своїй заяві ОСОБА_3 вказує на те, що суддя ОСОБА_5 призначений на посаду судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області строком на п`ять років згідно з Указом Президента України від 20 лютого 2010 року № 200/2010. Строк повноважень судді ОСОБА_5 закінчився 20 лютого 2015 року. Відповідно до Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 441/2017 ОСОБА_5 призначено на посаду судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області на підставі частини п`ятої статті 126, частини першої статті 128, підпунктів 2 і 7 пункту 16" - розділу XV "Перехідні положення" Конституції України та пункту 11 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Вищу раду правосуддя". Таким чином, у період часу з 20 лютого 2015 року до 29 грудня 2017 року п. ОСОБА_5 на мав права здійснювати судочинство. Однак, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень суддя ОСОБА_5 , не маючи законних повноважень, діючи умисно, продовжував здійснювати судочинство та ухвалювати судові рішення іменем України: ухвала від 10.04.2017 у справі № 1306/8554/2012; ухвала від 16.01.2017 у справі № 442/277/18; постанова від 18.08.2015 у справі № 1306/7701/2012. Зазначене свідчить про схильність судді до порушення вимог закону, що надає підстави не довіряти йому.

Більше того, адвокат одночасно із скаргою на бездіяльність прокурора подав заяву про проведення судового засідання в режимі відео конференції через один із судів міста Києва у зв`язку із зайнятістю в інших справах, істотною віддаленістю суду, карантинними заходами. Проте, слідчим суддею проігноровано право сторони скаржника на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, що є порушенням права на доступ до суду.

Наведене вище надає підстави не довіряти судді, а тому на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України вважає, що суддя не може брати участь в кримінальному провадженні за наявності інших обставин, що викликають сумнів у його неупередженості.

Заявник в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Його неявка не перешкоджає розгляду питання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України регламентовано, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється..

Розглянувши заяву про відвід судді Дрогобицького міськрайонного суд Львівської області ОСОБА_5 , суд доходить наступного висновку.

За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. У випадку заявлення відводу слідчому судді, такий відвід розглядає інший суддя цього суду (ч.1,2 ст.81 КПК України).

У своїй заяві заявник вказує, що у період часу з 20 лютого 2015 року до 29 грудня 2017 року суддя ОСОБА_5 на мав права здійснювати судочинство.

Так, дійсно суддя ОСОБА_5 з 20 лютого 2015 року по 29 грудня 2017 року не здійснював повноваження судді.

За даними адвоката у згаданий період суддею ОСОБА_5 ухвалено 3 рішення.

З приводу цих трьох зазначених справ з`ясувано наступне:

- по справі №1306/8554/2012 в ухвалі від 10 квітня 2017 року зазначення року «2017» виправлено шляхом винесення ухвали про виправлення описки від 13 квітня 2018 року. Рік винесення цієї ухвали виправлено на 2018. Крім того, із контексту самої ухвали цілком очевидно вбачається, що у ній зазначається про обставини 2018 року, що саме собою логічно виключає її постановлення у 2017 році;

- по справі №442/277/18 заява про видачу судового наказу надійшла 16.01.2018 року та автоматизований розподіл даної справи судді ОСОБА_5 проведено 16.01.2018 року, що саме по собі виключає відкриття наказного провадження по ній на рік раніше. Зрештою і судовий наказ видано 17.01.2018 року;

- по справі №1306/7701/2012 кінцева постанова у даній справі була винесена суддею 10 вересня 2012 року, що логічно вбачається і зі змісту цієї постанови(порушника притягнуто до адміністративної відповідальності, а не закрито провадження в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності). На той час приміщення суду по АДРЕСА_1 не було під`єднано до системи Д-3 і судові рішення вносилися відповідальними працівниками суду значно пізніше.

А тому твердження ОСОБА_3 як адвоката про схильність кого-небудь, а тим більше судді до порушень Закону, є огульним та необачним твердженням, що не ґрунтується на об`єктивних обставинах досліджених судом.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

З огляду на вказане, суд вважає, що доводи заявника ОСОБА_3 про упередженість слідчого-судді ОСОБА_5 щодо розгляду його скарги є надуманими, заявлений відвід не містить належних та законно підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу.

Що стосується посилання заявника на те, що слідчим суддею ОСОБА_5 проігноровано право сторони скаржника на участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, та суд вказує на те, що незгода сторони із рішеннями слідчого судді можуть бути оскарженими до апеляційної інстанції, або ж під час підготовчого провадження у суді.

Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що будь-яких сумнівів щодо розгляду даної скарги безстороннім та неупередженим судом немає, наведені заявником обставини випливають лише з особистих суб`єктивних оцінок, а тому в задоволенні заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.75, 76, 80, 81, 372 КПК України,-

УХВАЛИВ :
В задоволенні заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_5 від розгляду його скарги на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1