Справа № 438/657/17
Провадження № 1-кп/438/5/2021
В И Р О К
іменем України
14 квітня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00000348 від 20 травня 2017 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніш неодноразово судимого за вчинення злочинів проти власності, востаннє вироком Бориславського міського суду Львівської області від 18 січня 2017 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробування з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 01 серпня 2017 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Борислава Львівської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в порядку ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участі сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 , -
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим вироком Бориславського міського суду Львівської області від 18 січня 2017 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробування з іспитовим строком 3 роки та обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніш засудженим вироком Бориславського міського суду Львівської області від 06 липня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не стали, а повторно вчинили новий злочин проти власності.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою групою осіб, діючи відповідно до розподілених ролей, умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її, 20 травня 2017 року близько 17 год 00 хв, цілеспрямовано прийшли в район домоволодіння будинку АДРЕСА_3 , викрали бувшу у вжитку металеву трубу довжиною 251 см, товщиною 0,5 см, діаметром 6 см, вартістю 70 гривень, металеву трубу довжиною 210 см, товщиною 0,5 см, діаметром 6,8 см, вартістю 74 гривень, металеву трубу довжиною 121 см, товщиною 0,3 см, діаметром 6 см, вартістю 34 гривень, металеву трубу довжиною 212 см, товщиною 0,5 см, діаметром 6,5 см, вартістю 67 гривень, чим спричинили потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 245 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, показав, що у травні 2017 року, точної дати не пам`ятає, можливо в день, як зазначено в обвинувальному акті 20 травня 2017 року, після обіду, домовившись попередньо з ОСОБА_4 викрасти із будинковолодінь метал, щоб у подальшому здати його на металобрухт, оскільки в обидвох не було коштів для існування, проходячи неподалік будинку АДРЕСА_3 побачили металеві стовпчики, які вирішили викрасти. Почергово з ОСОБА_4 викопали зазначені металеві стовпчики із землі та у подальшому переносили їх неподалік та складали під мостом, що по АДРЕСА_3 .
Просить суд суворо не карати, обрати покарання, запропоноване стороною обвинувачення, у виді арешту строком на три місяці.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному та надав суду аналогічні показання показам обвинуваченого ОСОБА_8 , що відповідають фабулі обвинувачення.
Просить суд суворо не карати, обрати покарання, запропоноване стороною обвинувачення, у виді арешту строком на три місяці.
Заслухавши показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачені та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.
Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.
Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, враховуючи покази обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до нетяжкого злочину.
Обставин, які пом`якшують покарання чи обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні хоча і визнано, зокрема, в обвинувальному акті обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте така обставина носить лише формальний характер. Каяття передбачає, крім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким злочином, та бажанні виправити наслідки такого злочину. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину повинен знайти своє реальне відображення в певних діях обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, раніш судимого, є особою яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, має високу ймовірність вчинення повторних правопорушень, негативний спосіб життя обвинуваченого, має фактичне місце проживання, не одружений, не працює, наявність не відшкодованої майнової шкоди, заподіяної вчиненим злочином, враховуючи його вік та характеризуючі дані, обвинувачений не має на меті змінити спосіб життя, стати на шлях виправлення, на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання мінімальної міри у виді арешту, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді арешту, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Суд також вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, враховуючи покази обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до нетяжкого злочину.
Обставин, які пом`якшують покарання чи обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні хоча і визнано зокрема в обвинувальному акті обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте така обставина носить лише формальний характер. Каяття передбачає, крім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким злочином, та бажанні виправити наслідки такого злочину. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину повинен знайти своє реальне відображення в певних діях обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує особу винного, в порядку ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, має високу ймовірність вчинення повторних правопорушень, негативний спосіб життя обвинуваченого, має фактичне місце проживання, не одружений, не працює, наявність не відшкодованої майнової шкоди, заподіяної вчиненим злочином, враховуючи його вік та характеризуючі дані, обвинувачений не має на меті змінити спосіб життя, стати на шлях виправлення, на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання мінімальної міри у виді арешту, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді арешту, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати на суму 4412 (чотири тисячі чотириста дванадцять) гривень 88 копійок, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порівно на користь держави.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.
Запобіжний захід стосовно обвинувачених не застосовувався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку суду до виконання.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Борислава Львівської області винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку суду до виконання.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 4412 (чотири тисячі чотириста дванадцять) гривень 88 копійок процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, порівно, по 2206 (дві тисячі двісті шість) гривень 44 копійки з кожного на користь держави.

Речові докази у справі: чотири металеві труби, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Бориславського ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, повернути потерпілій ОСОБА_7 .
Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1