Справа № 742/1003/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/433/21
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179, за апеляційною скаргою прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки РФ м. Верхня Колва, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 квітня 2021 року:

- ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

- ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини, кваліфікацію дій обвинувачених, порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості і просить ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавленні волі на строк 4 роки. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не в повній мірі було враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого та тяжкість скоєного ним злочину. Вважає, що судом безпідставно виключено і не враховано обтяжуючу покарання ОСОБА_8 обставину - вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував близьких відносин. Крім того, прокурор зазначає, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за насильницькі та корисливі злочини, але хоча на час розгляду справи він вважався не судимим в силу ст.. 89 КК України, однак вироком Бердянського міськрайонного суду від 18 січня 2021 року він був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення злочину 15 серпня 2020 року, тобто під час перебування в статусі обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, що на переконання прокурора свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки особи та продовження злочинної діяльності і представник органу пробації в своїй досудовій доповіді також дійшов до висновку, що ОСОБА_8 не може виправитися без реального відбування покарання.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 , крім вимог та мотивів наведених в апеляційній скарзі просить призначити ОСОБА_8 , остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у зв`язку набранням законної сили вироком Бердянського міськрайонного суду від 18 січня 2021 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Як встановлено судом першої інстанції, 30 січня 2019 року близько 13 години, обвинувачений ОСОБА_8 , за попередньою змовою з обвинуваченою ОСОБА_10 , прибувши до ломбарду «Благо», що знаходиться за адресою: м. Прилуки, вул. Ю.Коптєва, буд.3, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, руками стиснув праву руку потерпілої ОСОБА_11 , в якій знаходилась її жіноча сумка, чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді синця IV пальця правої кисті, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи №41 від 12.02.2019 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я і в свою чергу не є небезпечними для життя чи здоров`я потерпілої, після чого, спільно з ОСОБА_10 відкрито заволоділи належною ОСОБА_11 жіночою сумкою, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 10650 грн., купюрами різним номіналом, після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на вказану суму.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду щодо ОСОБА_10 ніким з учасників судового провадження не оскаржується.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Разом з тим, колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги прокурора та визнано їх частково обґрунтованими.

У відповідності до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання добровільне відшкодування завданого збитку та щире каяття, відсутність обставини, що його обтяжують.

Також суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст.75 КК України та звільнив його від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Відповідно до положень ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції не мотивував та належним чином не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання. Без належної уваги залишились конкретні обставини кримінального провадження, досудова доповідь органу пробації про те, що беручи до уваги високу ймовірність вчинення повторного правопорушення та високий рівень небезпеки для суспільства та окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_8 не можливе без позбавлення або обмеження волі. Повністю не враховано думку потерпілої, яка хоча і відмовилася від цивільного позову і не мала претензій майнового характеру, однак вважала за можливе призначити обвинуваченому покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

З наведених підстав колегія суддів вважає, що, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного, виправлення ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому рішення суду про застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є помилковим.

Крім того, як було встановлено в ході апеляційного розгляду, вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, який було змінено ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 квітня 2021 року і зменшено призначене ОСОБА_8 показання до 3 років позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили, в зв`язку чим, остаточне покарання ОСОБА_8 підлягає призначенню на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги, щодо необхідності визнання обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у близький відносинах, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частина 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», передбачає, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється, в тому числі, на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Суд зважає, що докази, які наявні в матеріалах справи, усні пояснення учасників та свідків судового провадження не дають підстави вважати, що обвинувачений та потерпіла на час вчинення кримінального правопорушення перебували у близьких відносинах, та являлися суб`єктами, на яких поширюється дія згадуваного Закону.

За таких підстав оскаржуваний вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга скаргу прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 з доповненнями задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року більш суворим за теперішнім вироком призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного його затримання.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4