Провадження № 11-кп/4820/583/21
Справа № 682/1248/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі:головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 лютого 2018 року за № 0000031 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2021 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою, клопотання прокурора задоволено.
Продовжено обвинуваченому
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Миньківці, Славутського району, Хмельницької області, мешканцю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, з професійно-технічною освітою, непрацюючому, раніше неодноразово судимому, останній раз вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2017 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 10 вересня 2021 року включно.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 , обвинувачується в тому, що 19.02.2018 року, маючи на меті відкрите протиправне заволодіння чужим майном, з метою наживи, вступив у попередню змову із своєю знайомою ОСОБА_9 . Дана змова передбачала подальше спільне вчинення нападу на ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном для власного безпідставного та протиправного збагачення.
Так, 19.02.2018 року, близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, зайшли на територію господарства ОСОБА_10 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та з метою безперешкодного проникнення в будинок постукали у вікно житлового будинку. Побачивши, що потерпілий ОСОБА_10 відреагував на стукіт, повідомили йому про бажання зайти до будинку, щоб попити води. Отримавши від нього відмову, вони розбили скло у одному з вікон будинку, та погрожуючи розбиттям скла у всіх інших вікнах вказаного будинку, продовжили вимагати впустити їх всередину. ОСОБА_10 сприймаючи погрози пошкодження майна, як реальні з метою уникнення такого пошкодження свого майна, відкрив вхідні двері до будинку та передав ОСОБА_9 кружку з водою, виконавши при цьому їхні вимоги.
Надалі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , отримавши безперешкодний доступ у середину будинку, маючи на меті протиправне заволодіння майном ОСОБА_10 , зайшовши в середину будинку, вчинили напад на ОСОБА_10 , який виразився у тому, що ОСОБА_7 за допомогою власної фізичної сили штовхнув ОСОБА_10 руками в груди, внаслідок чого останній, втративши рівновагу, впав на підлогу спиною до низу.
В подальшому ОСОБА_7 застосував до потерпілого ОСОБА_10 насильство, що виразилося у нанесенні кулаками ударів по обличчю та голові в ділянку лівого вуха та по різних частинах тіла, в тому числі і правій гомілці ззовні, від чого потерпілий відчув різкий біль, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після цього ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 , піднявши ОСОБА_10 з підлоги, посадили його на ліжко у сусідній кімнаті та почали вимагати гроші. Отримавши відмову, ОСОБА_7 схопив зі столу кухонного ножа та, приставивши його до шиї ОСОБА_10 , повідомив, що відріже йому голову, якщо той не надасть гроші. В цей час ОСОБА_9 , схопивши молоток, приклала його до верхньої частини голови ОСОБА_10 та продовжила погрожувати останньому нанесенням тілесних ушкоджень небезпечних для життя та здоров`я потерпілого, у вигляді нанесення удару молотком по голові, при цьому також вимагала гроші. Сприймаючи вказані погрози як реальні, побоюючись за своє життя та здоров я, потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що грошей у нього не має, оскільки він передає гроші соціальному працівнику, а при собі має лише 2 гривні та дістав їх із кишені штанів, у яких перебував. ОСОБА_7 забрав вказані гроші та зрозумівши, що ОСОБА_10 за місцем проживання грошей не зберігає, вирішив разом з ОСОБА_9 заволодіти іншими матеріальними цінностями потерпілого.
З цією метою, переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 , залишивши потерпілого самого у кімнаті, почали обшукувати помешкання у пошуках матеріальних цінностей та в результаті спланованих злочинних дій останні відкрито заволоділи з житлових кімнат майном на загальну суму 707 гривень 75 копійок. Загальний розмір заподіяної ОСОБА_10 матеріальної шкоди ОСОБА_7 та ОСОБА_9 склав 709 гривень 75 копійок.
В подальшому, заволодівши вказаним майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з метою уникнення відповідальності за злочинці дії, пригрозили ОСОБА_10 фізичною розправою у разі повідомлення про вчинення злочину.
Отже, ОСОБА_7 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Продовжуючи ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, ризики, можливого ухилення від суду, незаконний вплив на потерпілого, вчинення інших кримінальних правопорушень, не зменшились.
Непогоджуючись з ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалу вважає необґрунтованою, постановленою без належного з`ясування всіх обставин справи.

На думку захисника, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, жодним чином не підтверджені.

Поза увагою суду залишилося те, що обвинувачений в минулому спроб уникнення кримінальної відповідальності шляхом переховування не вчиняв.

Оскаржувана ухвала не містить жодного посилання на фактичні дані, що встановлені судом та могли б свідчити про наявність хоча б одного із ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Окрім того, захисник зазначає, що суд першої інстанції не розглянув можливості застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення такої, дослідивши матеріали провадження та перевіривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.
Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається із матеріалів провадження, постановою Верховного Суду від 02 грудня 2021 року вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року та вирок Хмельницького апеляційного суду від 08 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції, обрано кожному із обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів по 30 січня 2021 року.
Ухвалами Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2021 року, 15 березня 2021 року, 07 травня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, востаннє по 12 серпня 2021 року включно.
Вказаний запобіжний захід був обраний та продовжений у зв`язку із наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а також наявністю ризиків, які давали підстави суду вважати, що вони можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У судовому засіданні Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Подане до суду першої інстанції клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування такого клопотання прокурор послався на те, що строк застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу закінчується, підстави для його зміни відсутні, оскільки ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу останньому, зокрема: переховуватись від суду, незаконний вплив на потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшились. Застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належну поведінку та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на те, що обвинувачений вів антигромадський спосіб життя, не працює, проживав та вживав спиртні напої за рахунок коштів, які отримував від вчинення протиправних дій.

З матеріалів судового провадження вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому, був опитаний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.
Окрім того, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд правильно врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, не працює, немає міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яке є особливо тяжким, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна.
Тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що продовжують існувати ризики переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про те, що ризики, наведені прокурором, не підтверджені, апеляційний суд до уваги не приймає оскільки наявність вищевикладених ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених ним в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Що стосується посилання на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не переховувався, то слід зазначити, що запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Такі ризики, в тому числі і можливість ОСОБА_7 переховуватись від суду, були доведені прокурором, що і стало підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисника обвинуваченого про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 альтернативних запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, зокрема цілодобового домашнього арешту, є безпідставними, оскільки, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд тим самим виключив можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту, особистої поруки, особистого зобов`язання, через неспроможність їх забезпечити належну процесуальну поведінку під час розгляду кримінального провадження, з чим і погоджується колегія суддів.
Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.
За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 10 вересня 2021 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4