Справа №359/3457/21.Провадження №11-кп/824/2960/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 537 КПК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

10 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з ДУ «Бориспільська виправна колонія №119» матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_7
представника ДУ «Бориспільська виправна колонія №119» ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленої щодо засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився в м. Біла Церква, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 12.02.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75, ст. 76 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки,

відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини

Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженому, мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням відповідних зобов`язань. Цей вирок суду першої інстанції набрав законної сили 14.03.2014 року. Разом з цим, місцевий суд встановив, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2014 року ОСОБА_6 було оголошено в розшук та надано дозвіл на його затримання. Крім того, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2018 року задоволено подання Білоцерківського міськрайонного відділу КВІ про скасування покарання з випробуванням та ОСОБА_6 направлено для відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2014 року. Так, ОСОБА_6 було негайно взято під варту в залі суду відповідно до ухвали суду від 04.08.2018 року та протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 04.08.2018 року. Київський апеляційний суд ухвалою від 31.10.2018 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2018 року залишив без змін. Отже, виходячи з вищевикладеного, місцевий суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 був заарештований після набрання вироком законної сили, що у розумінні Закону України «Про попереднє ув`язнення» не є строком попереднього ув`язнення.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з цим рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить: скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року та перерахувати строк з 04.08.2018 року по 31.10.2018 року згідно з Законом Савченко (день за два).

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не зараховано термін його попереднього ув`язнення, а саме: з 04.08.2018 року по день набрання вироком законної сили, тобто, по 31.10.2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважає, що оскільки він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення у 2014 році, то відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року до нього має бути застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» («Закон ОСОБА_9 »).

Позиції учасників апеляційного провадження

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; представника Державної установи відбування покарання ОСОБА_8 , який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви Суду

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року, відповідно до якої суд відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України - 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки з покладенням відповідних зобов`язань.

Вказаний вирок набрав законної сили 14.03.2014 року /а.с. 14/.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2014 року ОСОБА_6 оголошено в розшук та надано дозвіл на його затримання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2018 року задоволено подання Білоцерківського міськрайонного відділу КВІ про скасування покарання з випробуванням. ОСОБА_6 направлено для відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2014.

04.08.2018 року засудженого ОСОБА_6 негайно взято під варту в залі суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.10.2018 року залишено без змін ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2018 року.

В той же час, засуджений ОСОБА_6 в своєму клопотанні просить зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 4 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року у строк покарання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Таке рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тобто, кінцевим строком попереднього ув`язнення є набрання вироком щодо особи законної сили.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Руслан Яковенко проти України», Європейський суд зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть, якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого, оскільки час перебування засудженого ОСОБА_6 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 4 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року після набрання вироку законної сили не є попереднім ув`язненням і не може бути зараховано за правилами ст. 72 КК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, а тому задоволенню вона не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419, 537, 539 ч. 5 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 з ю б і н ОСОБА_11 Ш р о л ь