ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/918/21 Справа № 212/9878/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001562 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 та заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 на апеляційну скаргу прокурора, -

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка, Широківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого інженером сервісного обслуговування в ТОВ ІБС, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень в дохід Держави України, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ухвалено стягнути з ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА", ідентифікаційний код юридичної особи: 20782312, на користь потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код фізичної особи НОМЕР_1 , суму грошових коштів в розмірі 98 000 тисяч гривень 00 копійок, в якості відшкодування матеріального збитку за договором страхування.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 суму грошових коштів в розмірі 34 001 гривня 67 копійок, що складається з невідшкодованої матеріальної шкоди в сумі 26 672 гривень 95 копійок, 1 228 гривень 72 копійки за медичне обстеження, 3 100 гривень за послуги евакуатора, 3 000 гривень за проведення авто-товарознавчого дослідження.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 суму грошових коштів в розмірі 25 000 тисяч гривень 00 копійок, в якості моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Вирішено долю речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

Приблизно о 11 годині 10 хвилин 27.08.2019 року, по мокрому асфальтному покриттю проїзної частини автодороги ПАТ «ЦГЗК» з боку вул. С. Колачевського в напрямку управління ПАТ «ЦГЗК» в Покровському районі м. Кривого Рогу рухався автомобіль Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 . В цей же час, попереду, на перехресті з автодорогою до с. Глеюватка перебував автомобіль Mercedes- Benz Vito 108 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який зупинився надаючи перевагу в русі зустрічним транспортним засобам, перед виконанням маневру повороту ліворуч на автодорогу до с. Глеюватка. В ході подальшого руху ОСОБА_7 проявив неуважність до дорожньої обстановки, та не вжив заходів для зменшення швидкості транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, таким чином порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 б) та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, згідно з якими:

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Внаслідок порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, ОСОБА_7 , керуючи вказаним автомобілем Hyundai Sonata, допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz Vito 108 CDI, під час якого пасажир автомобіля Hyundai Sonata ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження, у вигляді: забійної рани голови, саден верхніх кінцівок, внутрішньо суглобовий перелом правої променевої кістки без зміщення, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1617 від 30.10.2019 року відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Між порушенням водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України і наслідками - спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду відмовився від апеляційної скарги, подавши відповідну заяву.
- прокурор просить вказаний вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Постановити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 3 400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
В решті вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.
Вважає вирок щодо ОСОБА_7 в частині незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є необґрунтованим.

На думку прокурора, суд не в повній мірі врахував обставини даного правопорушення, те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травмовано потерпілого ОСОБА_9 , якому завдано середньої тяжкості тілесне ушкодження, потерпілому ОСОБА_8 завдано матеріальної шкоди.

Посилається, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_8 не відшкодована в повному обсязі, останній просив суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не наведено достатніх підстав, що позбавлення права керування транспортним засобом призведе до неможливості виконання своїх обов`язків обвинуваченим ОСОБА_7 .

На думку прокурора, не застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України може призвести до можливих правопорушень в подальшому та настанню суспільно-небезпечних наслідків.

На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим ОСОБА_7 були подані заперечення, в яких він просив відхилити зазначену апеляційну скаргу, а оскаржуваний вирок в частині визнання його винним та призначеного покарання, - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який відмовився від поданої апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, думку потерпілих, які не підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження, як це визначено у ч. 2 ст. 403 КПК України.

Колегія суддів вважає за можливе задовольнити заяву обвинуваченого ОСОБА_7 та прийняти відмову останнього від своєї апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації скоєного ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, обвинувачений відмовився від своєї апеляційної скарги, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, суд дотримавшись вимог ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Зокрема, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює інженером сервісного обслуговування.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом належним чином не враховано, що ОСОБА_7 допустив грубі порушення вимог ПДР України, що потягли середньої тяжкості наслідки для потерпілого, є непереконливими, оскільки зазначене оцінено судом належним чином у сукупності з іншими обставинами провадження, тобто, з урахуванням тяжкості злочину, наслідків вчиненого та даних про особу винного.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що продовжив суттєво відшкодовувати завдану потерпілому шкоду, з останнім примирились, а потерпілий ОСОБА_9 не має до нього претензій, оскільки вони взаємно домовились про відшкодування шкоди, що у сукупності з іншими обставинами свідчить про обґрунтованість та вмотивованість рішення суду про застосування до ОСОБА_7 виду та розміру покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляційному суді потерпілий просив не позбавляти ОСОБА_7 водійського посвідчення. В свою чергу обвинувачений пояснив, що йому автомобіль дуже потрібен як за характером роботи, так і в побуті. Раніше ОСОБА_7 не притягувався до адміністративної відповідальності.

Тому колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано не позбавив ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами.

Стаття 10 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод людини», яка є нормою прямої дії, наголошує, що для того, щоб втручання у право людини було виправданим, воно має бути не лише законним, а й необхідним, тобто пропорційним меті, з якою воно здійснюється. Тобто, повинно бути дотримано справедливий баланс між інтересами суспільства та обов`язком захисту прав окремої людини.

Європейський Суд з прав людини особливо ретельно розглядає справи, у яких стягнення, застосовані за ненасильницьку поведінку, включають в себе покарання у виді позбавлення волі (рішення ЄСПЛ у справі Швидка про України та Заїченко проти України) і вказує, що при оцінці пропорційності втручання слід враховувати, серед інших чинників, характер та суворість застосованих стягнень. Це означає, що Національний суд, як орган державної влади, повинен обмежувати права людини лише настільки, наскільки цього потребують інтереси суспільства і лише на підставі Закону.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Підстав для висновку про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, як вважає прокурор, колегією суддів не встановлено.

Тому апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а вирок суду, як законний, - без змін.
Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Заяву обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити.
Прийняти відмову обвинуваченого ОСОБА_7 від апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13