Справа № 347/840/19
Провадження № 11-кп/4808/78/21
Категорія ст. 125 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження № 0000131 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Косівського районного суду від 14 грудня 2020 року, відносно ОСОБА_8 , за ст. 125 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 вважають вирок суду незаконним, необґрунтованим і невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню. Зазначають, що судом першої інстанції було грубо порушено вимоги ст. 347 та ст. 348 КПК України, а саме прокурором не було проголошено обвинувальний акт, а законним представником - короткий виклад позовної заяви. Крім цього, вказують, що ОСОБА_8 не було роз`яснено суть обвинувачення та не з`ясовано чи визнає вона свою вину в інкримінованому їй злочині.

Також обвинувачена зазначає, що 11.12.2020 року перед початком її допиту, суддя ОСОБА_1 задала їй запитання : « При яких обставинах ви вчинили даний злочин?», тобто ще до ухвалення вироку 14.12.2020 року не маючи письмових доказів по справі та не дослідивши їх в судовому засіданні, суддя визнала її винною у вчиненні кримінального правопорушення, що є недопустимим.

Окрім цього, вважають висновок судово медичної експертизи № 64 від 16.04.2019 року недопустимим доказом, оскільки судово медичний експерт, який був допитаний в судовому засіданні так і не пояснив чи складений ним висновок щодо наявності тілесних ушкоджень зроблено на підставі наданих йому медичних документів чи на підставі огляду ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції в основу обвинувального вироку поклав покази свідків, які не були очевидцями даної події, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Просять вирок Косівського районного суду від 14.12.2020 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватою та виправдати її за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення.

Представник потерпілого ОСОБА_14 в поданому заперечені на апеляційну скаргу вважає, що судом першої інстанції винесено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Всі наведені доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника є безпідставними, оскільки обвинуваченою суду не було надано жодного доказу на спростування своєї вини. З приводу міри покарання та часткового задоволення цивільного позову вважає вирок занадто м`яким, враховуючи ту обставину, що злочин вчинено по відношенню до малолітньої дитини, яка отримала сильний стрес та душевні страждання.

Просить вирок Косівського районного суду від 14.12.2020 року залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Вироком Косівського районного суду від 14 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов представника малолітнього потерпілого задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 -132,20 грн. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди витрат на придбання медикаментів, а також 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 ,06.04.2019 року близько 16.30 год., проходячи по вул. Н. Яремчука, що в с. Великий Рожин, Косівського району зустріла малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час рухався велосипедом автодорогою місцевого значення в зустрічному до неї напрямку.

При наближенні до малолітнього ОСОБА_9 між останнім та ОСОБА_8 стався словесний конфлікт на ґрунті тривалих неприязних відносин із його матір`ю ОСОБА_14 . В ході вказаного конфлікту ОСОБА_8 умисно штовхнула малолітнього ОСОБА_9 своєю правою рукою в ділянку голови, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на поверхню автодороги. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 схопила малолітнього ОСОБА_9 за верхній одяг та, всупереч його волі, з використанням фізичної сили, потягнула за приміщення гаража, розташованого поблизу автодороги. Там утримуючи двома руками за верхній одяг, стала його трусити та нанесла декілька ударів кулаками рук в різні ділянки тіла, внаслідок чого спричинила йому тілесні ушкодження.

Надалі, того ж дня ОСОБА_8 , перебуваючи на узбіччі автодороги місцевого значення у с. Великий Рожин, Косівського району, Івано-Франківської області, продовжуючи свої злочинні дії, повторно стала висловлюватись нецензурною лайкою в адресу малолітнього ОСОБА_9 , схопила його за верхній одяг, стягнувши з велосипеда, та умисно нанесла йому декілька ударів кулаками рук в різні ділянки тіла.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинила малолітньому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 підтримав подані апеляційні скарги, просив їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої, на кваліфікацію її дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів обвинуваченої ОСОБА_8 наведених в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції грубо порушено вимоги ст. 347 та ст. 348 КПК України, оскільки прокурором не було проголошено обвинувальний акт, а законним представником - короткий виклад позовної заяви. Крім цього, їй не було роз`яснено суть обвинувачення та не з`ясовано чи визнає вона свою вину в інкримінованому їй злочині, слід зазначити наступне.

Колегія суддів перевіривши наведені доводи, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, так як відповідно до журналу судового засідання та аудіозапису від 25.09.2019 року, який міститься в матеріалах кримінального провадження, судом першої інстанції було дотримано процедуру судового розгляду, а саме прокурором було оголошено короткий виклад обвинувального акту, а представником потерпілого цивільний позов. Також, головуючою суддею було встановлено особу обвинуваченої, яка зазначила що копію обвинувального акту отримала, суть обвинувачення їй зрозуміле, вину у вчиненому не визнає, бажає надати показання.

Окрім цього, твердження обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , спеціаліста служби у справах дітей Косівської РДА ОСОБА_15 , представника малолітнього потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , судово - медичного експерта ОСОБА_20 , рапорт ст. інспектора чергового Косівського ВП ГУНП в Івано Франківській області, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.04.2019 року, протокол огляду місця події від 18.04.2019 року, карту виїзду швидкої медичної допомоги від 06.04.2019 року, витяг із журналу реєстрації хворих в приймальному відділенні КНП «Косівська ЦРЛ», висновок судово медичної експертизи № 64 від 16.04.2019 року, протокол проведення слідчого експерименту від 24.04.2019 року.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ст. 125 ч.1 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів наведених стороною захисту з приводу того, що висновок судово медичної експертизи № 64 від 16.04.2019 року є недопустимим доказом, оскільки судово медичний експерт, який був допитаний в судовому засіданні так і не пояснив чи складений ним висновок щодо наявності тілесних ушкоджень зроблено на підставі наданих йому медичних документів чи на підставі огляду ОСОБА_9 . Судова колегія вважає дані твердження безпідставними, оскільки відповідно до журналу судового засідання та аудіозапису від 28.10.2020 року судово медичний експерт ОСОБА_20 , який був безпосередньо допитаний під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції пояснив, що висновок було ним складено на підставі особисто проведеного огляду малолітнього потерпілого ОСОБА_9 та наданої йому медичної документації.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченою.

Крім цього, призначаючи покарання обвинуваченій суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано те, що обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої судом визнано вчинення злочину, щодо малолітньої дитини.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подані апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 є необґрунтованими.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Косівського районного суду від 14.12.2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 залишити - без задоволення, а вирок Косівського районного суду від 14 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ст.125 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4