Справа № 466/6562/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/38/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Іванівського району Херсонської області, проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою задоволено спільне клопотання адміністрації арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Звільнено засудженого ОСОБА_7 з місць позбавлення волі умовно-достроково на термін 10 (десять) місяців 24 (двадцять чотири) дні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні спільного клопотання адміністрації арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ст.81 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не враховано в повній мірі дані про поведінку засудженого в цілому та ставленні до праці за весь період перебування у виправній установі, натомість враховано поведінку за період часу, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

На переконання апелянта, адміністрацією установи відбування покарання не надано достатніх доказів того, що засуджений зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків за весь період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, засудженого, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання зазначених вище вимог закону в повній мірі не дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 має 2 заохочення, які датовані 03.04.2020 та 06.07.2020, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, по прибутті в установу працевлаштований не був, однак приймає активну участь у роботах з благоустрою їдальні установи, з персоналом установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, приймає участь у культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах, до виконання робіт з благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, на добровільних засадах без оплати праці залучається до робіт з покращенням комунально-побутових умов відділення, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», в колективі засуджених вживається добре, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості, на профілактичному обліку установи перебуває, як схильний до вживання та розповсюдження наркотичних та інших одурманюючих речовин.
Засуджений ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності. Вчиняв нові злочини під час іспитового терміну. Вдруге відбуває покарання у місцях позбавлення волі, 04 березня 2016 року засуджений ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.81 КК України звільнявся умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий термін 1 рік 5 місяців 15 днів, однак належних для себе висновків не зробив та 03 квітня 2018 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Наведене в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.
З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні спільного клопотання адміністрації арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати.

У задоволенні спільного клопотання адміністрації арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_9 - ОСОБА_10