Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

08 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2021 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0000050 від 13 січня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2021 року клопотання прокурора задоволено. Застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 29 серпня 2021 року включно. Взято обвинуваченого ОСОБА_6 під варту в залі суду. Визначено ОСОБА_6 розмір застави 47 580 грн. з покладення відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує, що на її думку, є підстави для відмови у задоволенні клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та скасування ухвали суду.
Зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, в даному кримінальному провадженні останньому раніше запобіжний захід не обирався. Звертає увагу суду, що в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що поїхав на заробітки до Київської області для можливості заробити кошти для відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_7 . Про час та місце судового засідання у даній справі повідомлений не був, а тому відповідно не з`явився до суду.
Покликаючись на вимоги ст.177, 178 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що небезпеку переховування від слідства та правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність такого переховування.
Просить ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2021 року скасувати, винести нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні стосовно нього за ч.1 ст. 122 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення з таких підстав.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 було в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які виправдовують обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти наявним ризикам.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Рівненському районному суді Рівненської області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0000050 від 13 січня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора щодо обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з яким погоджується і колегія суддів, мотивував тим, що ОСОБА_6 раніше був судимий, ухилявся від явки до суду, що перешкоджало розгляду кримінального провадження, в зв`язку з чим ухвалою суду від 11 травня 2021 року було надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 , з метою його приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою. Також суд виходив з того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, переховуватись від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення.
Не залишено без оцінки суду і позицію потерпілого та його представника у судовому засіданні суду першої інстанції, які не заперечили проти задоволення клопотання прокурора.
Судом у відповідності до чинного законодавства, з врахуванням тяжкості злочину, обставин його вчинення, майнового стану обвинуваченого, для забезпечення виконання ОСОБА_6 відповідних обов`язків, стосовно останнього застосовано і альтернативний запобіжний захід у виді застави з визначенням її відповідного розміру, виходячи з принципу розумності і справедливості.
При цьому колегія суддів бере до уваги і тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, за який передбачено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк до 3 років, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його поведінку у даному кримінальному провадженні, зважаючи на дату скерування обвинувального акта до суду 31 березня 2020 року і дату проведення підготовчого судового засідання, у зв`язку з неодноразовими неявками ОСОБА_6 (виконати ухвалу суду про привід обвинуваченого не представлялось можливим, у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання), лише 11 листопада 2020 року.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними, тому суд обґрунтовано обрав обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення даного клопотання прокурора не є обгрунтованими та переконливими і не спростовують висновків суду першої інстанції. Наведені аргументи в апеляційній скарзі захисника не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатний нівелювати заявлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, відтак підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2021 року, якою обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням відповідного розміру застави у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0000050 від 13 січня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2