Справа № 164/1958/19 Провадження №11-кп/802/376/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.119 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 20 вересня 2019 року близько 15 години, з метою вчинити незаконну порубку лісу разом зі своєю сестрою ОСОБА_10 приїхав гужовою підводою у виділ 15 кварталу 40 Куклинського лісництва ДП Маневицьке лісове господарство, що на відстані приблизно 1 км в північно-західному напрямку від с.Лісове Маневицького району Волинської області. За допомогою бензопили Stihl MS-260, яку саме для цієї мети взяв з собою, ОСОБА_7 , не пройшовши будь яких курсів чи навчань з приводу робіт по звалюванню дерев, не маючи достатніх навиків для цього, почав зрізувати сухостійне дерево породи ялина, діаметром на пні 39 см. Під час виконання зазначених робіт дерево похилилось. Затиснувши пильну шину бензопили, ОСОБА_7 , з метою звалити вказане дерево, діючи зі злочинною самовпевненістю, не забезпечив безпеку інших присутніх осіб, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не бажаючи настання тяжких наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень чи смерті, розпочав за допомогою сокири підрубувати стовбур вказаного дерева, не попередивши про можливу небезпеку ОСОБА_10 , яка перебувала неподалік незаконної порубки, а також не забезпечив відсутність її в радіусі падіння дерева. Такі дії ОСОБА_7 призвели до звалювання дерева, яке, падаючи, своєю вершиною зачепило ОСОБА_10 , внаслідок чого вона, не зорієнтувавшись в події, не встигла відбігти на безпечну відстань та отримала тілесні ушкодження, які призвели до настання її смерті.

Вказані вище дії ОСОБА_7 , які виразились в необережному, протиправному заподіянні смерті ОСОБА_10 , кваліфіковані за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.119 КК України у зв`язку із передачею його на поруки трудовому колективу ФОП ОСОБА_11 строком на 1 (один) рік.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000346 від 21.09.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, - закрито.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що у разі порушення ним умов передачі на поруки, відповідно до ч.2 ст.47 КК України він буде притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України.

Роз`яснено трудовому колективу ФОП ОСОБА_11 , що відповідно до ч.1 ст.289 КПК України, якщо протягом року з дня передачі ОСОБА_7 на поруки колективу, він не виправдає довіру колективу та порушуватиме громадський порядок, загальні збори колективу можуть прийняти рішення про відмову від поручительства за взяту ними на поруки особу. Відповідне рішення направляється до суду, який прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що оскільки обвинувачений ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого злочину, щиро розкаявся у вчиненому, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, є інвалідом ІІ групи, має на утриманні трьох малолітніх дітей, то є підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, - у зв`язку з передачею на поруки трудового колективу за клопотанням останнього, за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Не погодившись із таким судовим рішенням прокурор подав на нього апеляційну скаргу в якій посилається на неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що на його думку потягло безпідставне звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про закриття кримінального провадження неповно і неналежним чином з`ясував наявність усіх обставин, передбачених у ст.47 КК України. Прокурор вважає, що в обвинуваченого немає щирого дієвого розкаяння у вчиненому злочині, яке серед іншого полягає у повному відшкодуванні завданих збитків або усуненні заподіяної шкоди. Проте, в даному випадку позбавлення життя людини є наслідком, що має незворотній характер та не може бути відновлено через незворотність смерті, і відповідно не піддається відшкодуванню. Однак, судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що умовою щирого каяття є відшкодування завданих особою збитків або усунення заподіяної шкоди. Крім того, місцевим судом належним чином не з`ясовано, чи буде здатний трудовий колектив здійснювати щодо обвинуваченого заходи виховного характеру, виходячи із покладених на нього обов`язків (підсобний робітник у деревообробному цеху), та чи взагалі доцільно у цьому випадку застосування щодо нього такого виду звільнення від кримінальної відповідальності. Так, у клопотанні взагалі не передбачено жодних конкретних заходів виховного характеру, що покладатимуться на обвинуваченого ОСОБА_7 з метою його виправлення і перевиховання, не наведено жодних заходів перевірки і контролю трудового колективу за його поведінкою на предмет забезпечення дієвості виховного впливу на нього та дотримання ним громадського порядку. Крім того, прокурор вважає, що оскільки обвинувачений лише в грудні 2020 року влаштувався на роботу, то це свідчить про створення штучних передумов для його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України. Посилаючись на дані обставини, прокурор просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи прокурора, яка апеляцію підтримала повністю та просила задовольнити, обвинуваченого, його захисника та потерпілу, які скаргу вважають безпідставною, а оскаржуване судове рішення обґрунтованим та законним, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення стверджуються зібраними у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевіреними у судовому засіданні доказами, які ґрунтуються на об`єктивному, повному і всебічному дослідженні, і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України як вбивство через необережність, ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржуване судове рішення вказаній вимозі закону відповідає.

Посилання прокурора на те, що судом неправильно застосовано Закон про кримінальну відповідальність та істотно порушено вимоги кримінального процесуального законодавства, є безпідставними з огляду на наступне.

Положеннями ст.47 КК України передбачено, що особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Пленум Верховного Суду України у п.5 своєї постанови №12 від 23.12.2005 року "Про застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" роз`яснив, що судам слід мати на увазі, що особу можна звільнити від кримінальної відповідальності з передачею на поруки (ст. 47 КК ( 2341-14 ) за умови, що вона вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Підставою такого звільнення є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Особу, яка не визнала себе винною у вчиненні злочину, передавати на поруки не можна. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК (2341-14) можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Звернення з клопотанням крім колективу можуть ініціювати сам обвинувачений (підсудний) або його родичі, потерпілий, а також прокурор, слідчий чи особа, яка провадить дізнання. Порядок порушення колективом такого клопотання визначено у частинах 1, 2 ст. 10 КПК (1001-05). Воно має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, вищевказаних вимог кримінального Закону та роз`яснень ПВСУ дотримався та правильно закрив кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, а кримінальне правопорушення, яке він вчинив, передбачене ч.1 ст.119 КК України, відповідно до ст.12 цього ж Кодексу, за ступенем тяжкості відноситься до нетяжких злочинів, та не належить відповідно до примітки ст.45 КК України до категорії корупційних.

Обвинувачений в ході розгляду провадження щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, що також знайшло своє підтвердження при апеляційному розгляді справи та об`єктивно підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_9 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 є такою особою, що вперше вчинила нетяжкий злочин, у вчиненні якого, як вбачається з матеріалів провадження, щиро розкаявся.

Від трудового колективу ФОП ОСОБА_11 до суду надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, - з передачею його на поруки трудового колективу, при цьому, взявши на себе обов`язок здійснювати щодо нього заходи виховного характеру контроль за виконаннях трудових обов`язків, перевірку додержання ним правил співжиття в побуті та громадських місцях, і повідомляти уповноважені органи про будь-які випадки ухилення ОСОБА_7 від заходів виховного характеру в боку трудового колективу.

При цьому, трудовий колектив ФОП- ОСОБА_11 , де працює обвинувачений підсобним робітником у деревообробному цеху, звернувся до суду із належно оформленим клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, з якого вбачається, що трудовий колектив бере на себе обов`язки щодо забезпечення виховного впливу на обвинуваченого, а той, в свою чергу, гарантує належну поведінку.

А тому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, належним чином встановивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи клопотання трудового колективу про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України.

При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність щирого каяття у обвинуваченого ОСОБА_7 є голослівними і нічим не підтвердженими та повністю спростовуються матеріалами провадження.

Апеляційним судом встановлено, що у судовому засіданні місцевого суду та в ході апеляційного розгляду обвинувачений щиро розкаявся, після його вчинення усвідомив протиправність своїх дій та попросив вибачення у потерпілої, висловлює щирий жаль з приводу вчиненого та бажання змінити ситуацію, оскільки внаслідок його необережних дій втратив рідну сестру, і це для нього сильне горе до кінця його життя.

Як по місцю проживання та і за місцем роботи обвинувачений характеризується лише з позитивної сторони. Крім того, він являється інвалідом ІІ групи, має на утриманні трьох малолітній дітей.

Такі обставини на думку колегії суддів цілком підпадають під щире каяття у вчиненому.

При цьому, колегія суддів приходить до переконання, що твердження прокурора про те, що в обвинуваченого немає щирого дієвого каяття у вчиненому злочині через незворотність відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого, є власним розумінням і тлумаченням та не мають ніякого юридичного підтвердження.

Крім того, доводи прокурора про те, що обвинувачений лише в грудні 2020 року влаштувався на роботу, і це на його думку свідчить про створення штучних передумов для його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, не заслуговують також на увагу суду, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, положення закону не містять жодних вимог щодо часу працевлаштування та періоду тривалості роботи у трудовому колективі особу, яку він має право взяти на поруки.

Таким чином, усі доводи прокурора, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності судового рішення, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути дане провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 25.02.2021 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 25 лютого 2021 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, та закрито кримінальне провадження, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді