ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2683/20 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/539/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довжик Золочівського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 ,,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахується з дня ухвалення вироку з 25.05.2020р. Зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017) у строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 13.04.2020р. по 24.05.2020р. включно, із розрахунку день за день.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 залишено раніше обраний у вигляді тримання під вартою. Згідно вироку, ОСОБА_8 13 квітня 2020 року приблизно об 11 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу приватного домоволодіння АДРЕСА_3 , де побачив раніше йому не знайому ОСОБА_9 , яка, йдучи йому назустріч, тримала в руці мобільний телефон ТМ «Apple Iphone 7» .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення вказаного мобільного телефону, ОСОБА_8 спочатку наблизився до ОСОБА_9 , та, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, намагаючись відволікти пильність та увагу ОСОБА_9 попросив її надати йому мобільний телефон буцімто для здійснення телефонного дзвінка.
На вказане ОСОБА_9 у відповідь відмовила йому.
В той же час ОСОБА_8 , бажаючи довести задуманий ним злочин до кінця, оцінивши ситуацію, що склалася, використовуючи фактор несподіванки, не зважаючи на ту обставину, що перед ним жінка, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, ривком вихопив з лівої руки потерпілої мобільний телефон ТМ «Apple Iphone 7».
При цьому ОСОБА_9 , усвідомивши, що у відношенні неї вчинено протиправне діяння, вирішила протидіяти злочинним діям ОСОБА_8 та, діючи правомірно, вихопила з його руки належний їй мобільний телефон, який відразу ж поклала до кишені вдягненої на неї куртки.
В свою чергу, ОСОБА_8 , не бажаючи відмовитись від свого злочинного задуму, та, продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом, вирішив подолати виниклий опір з боку потерпілої, з тим, щоб відкрито заволодіти вказаним мобільним телефоном та застосувати у відношенні неї фізичне насилля. При цьому він, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, знову намагався відкрито заволодіти майном потерпілої, витягуючи рукою мобільний телефон з кишені вдягненої на ній куртки.
Потім, ОСОБА_8 , усвідомлюючи свої дії, бажаючи подолати супротив ОСОБА_9 , використовуючи свою фізичну перевагу над жінкою, кулаком правої руки наніс потерплій три удари в ділянку голови. Однак, ОСОБА_8 відкрито заволодіти мобільним телефоном ТМ «Apple Iphone 7», належним ОСОБА_9 , не зміг. Після цього він, побоюючись бути затриманим на місці вчинення злочину, з місця події зник.
В результаті вказаних насильницьких дій ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_9 синець в проекції правого соскоподібного відростка з переходом на задню поверхню правої вушної раковини, який за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, оскільки викликав незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів.
Таким чином ОСОБА_8 у зазначений вище період часу не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої з причин, що не залежали від його волі, оскільки, потерпіла ОСОБА_9 , діючи правомірно, зуміла утримати при собі мобільний телефон ТМ «Apple Iphone 7», вартістю 4380 гривень.
В результаті скоєного ОСОБА_8 незакінченого замаху на злочин з матеріальним складом не настав суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій в сумі 4380 грн., оскільки ним не було завершене та повністю не виконане саме діяння.
На вирок суду захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, постановити новий, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Захисник вказує на наявність щирого каяття, стадію злочину замах, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, вік обвинуваченого, один епізод, стан його здоров`я та вважає, що наявні підстави для застосування ст. 75 КК України. Обвинувачений знаходиться на обліку у лікаря-онколога з 2018 року. 20.06.2018 року отримав інвалідність 2 ї групи.
Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів не встановила підстав для застосування ст. 69, 75 КК України. Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України не судимий, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності; розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не має; до затримання офіційно не працював, у нього відсутні джерела доходу; має місце реєстрації в іншій області, власного житла в м. Харкові не має; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, суд встановив щире каяття обвинуваченого. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , передбаченою п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, місцевим судом обгрунтовано прийнято до уваги тяжкість вчиненого, оскільки злочин є тяжким відповідно до ст. 12 КК України, конкретні обставини кримінального правопорушення, яке було вчинене щодо жінки, яка знаходилась з малолітньою дитиною, та призначено покарання у відповідності до санкції статті, яке є справедливим та достатнім для досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України. За наведених судом обставин, з якими погоджується колегія суддів, не вбачається підстав для звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком. Відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Апеляційні доводи сторони захисту не спростовують висновків суду першої інстанції щодо неможливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання. Стадія злочину, один епізод, щире каяття, на що вказує захисник, вже були враховані судом першої інстанції, але наявність цих обставин само по собі не свідчить про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, враховуючи сукупність обставин, які характеризують його особу, та вчинений злочин. За таких умов призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Щодо посилань захисника на наявність у обвинуваченого онкологічного захворювання, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до фотокопії довідки КНП «Міська лікарня № 3» Харківської міської ради ОСОБА_8 з 2018 року знаходиться на обліку у лікаря-онколога, лікаря-терапевта, 20.06.2018 року пройшов освідоцтво та визнаний інвалідом 2 групи до 01.06.2019 року. Переогляд з 2019 року не проходив та з 2018 року до лікарні не звертався. Інших медичних висновків про неможливість утримання обвинуваченого в установі виконання покарань суду не було надано. Наявність відповідного захворювання за певних умов може бути підставою для застосування в подальшому до обвинуваченого ст. 84 КК України. На даний час зазначене не є підставою для його звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення не виявлено, у зв`язку із чим підстави для задоволення апеляційних вимог сторони захисту відсутні.
Керуючись ст.ст.405,407, 418 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: