Номер провадження: 11-сс/813/870/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9

законного представника потерплої ОСОБА_10 ,

поручителя ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року про застосування запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000877 від 24.07.2020 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , погоджене заступником начальника відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Одеської обласної прокуратури ОСОБА_14 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000877 від 24.07.2020 року відносно ОСОБА_8 . Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком до 21.07.2021 року, в межах строку досудового розслідування.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні мотивоване фактичними обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваною ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст.153 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, зокрема, щодо впливу на свідків, можливого переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу 27.05.2021 року захисник ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, зокрема, захисник стверджує, що:

-у клопотанні про обрання запобіжного заходу використані шаблонні формулювання, долучені до клопотання матеріали не містять достатніх та допустимих доказів про співучасть

підозрюваної у вчиненні інкримінованого злочину, сторону захисту не ознайомлено з матеріалами досудового розслідування;

- застосований запобіжний захід є занадто суворим , з огляду на недоведеність вини підозрюваної у інкримінованому їй злочині;

- підозрювана не має на меті уникати кримінальної відповідальності, протягом 10 місяців ніякого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 не застосовувалось;

- підстав вважати, що підозрювана продовжуватиме злочинну діяльність немає, оскільки остання злочину не вчиняла;

- у матеріалах справи наявні свідчення дітей, яких виховувала підозрювана про її високий моральний стан, примірну поведінку та невчинення нею інкримінованого злочину;

- відеозаписи допитів малолітніх місять протиріччя та викликають сумніви у достовірності наданих дітьми свідчень;

- чоловік підозрюваної має другу групу інвалідності та потребує догляду у зв`язку із перенесеним інсультом;

- підозрювана раніше не судима, має третю групу інвалідності, постійне місце проживання, 4х малолітніх онуків, займається приватним викладанням.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу і ухвалити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засідання, призначеному на 14.07.2021 року, ОСОБА_11 звернувся до суду із заявою про бажання взяти особу на поруки, прокурор та представник потерпілої проти долучення заяви не заперечували.

Захисник підозрюваної наполягав на тому, що ризики, наведені к клопотанні старшого слідчого є формальними, вина ОСОБА_8 не доведена. Підозрювано має добрі характеристики з місця роботи та проживання, має хронічні хвороби та постійне місце проживання. На підставі наведеного просила обрати більш м`який запобіжний захід та передати підозрювану на поруки депутату ОСОБА_11 .

Прокурор - ОСОБА_6 зазначив, що ризики наведені у клопотанні слідчого доведені та продовжують мати місце. Підозрюване може переховуватись, впливати на свідків, адже у судовому процесі допитані ще не всі особи, чиї пояснення мають значення для справи, а отже ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню та впливати на свідків у випадку обрання для неї більш м`якого запобіжного заходу. Окрім того, ризи вчинення підозрюваною кримінальних правопорушень це неформальна підстава, як на це посилається захисник ОСОБА_8 . На підставі викладеного просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, як таку, що є законною та обґрунтованою.

Захисник законного представника потерпілої - ОСОБА_9 зазначив, що родичі підозрюваної здійснюють на потерпілих тиск, було винесено постанову про заборону розповсюджувати будь-яку інформацію відносно провадження, є ризик знищення доказів, запобіжний захід, обраний для ОСОБА_8 , повністю відповідає меті, адже є ризик впливу на свідків.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, його висновки про необхідність відносно ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

Так, приймаючи таке рішення, слідчий суддя послався на те, що за версією органу досудового розслідування подружжя ОСОБА_15 , яке мешкає у АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , попираючи норми моралі, встановлені в суспільстві та правові засади українського законодавства, свідомо використовуючи довіру, авторитет та вплив на малолітніх осіб, а саме ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , особливо вразливу щодо них ситуацію неспроможності чинити опір та залежного становища, вчинили ряд статевих злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості стосовно останніх, при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_8 закінчила Одеський ПНПУ ім. Ушинського, факультет «Фізичного виховання» за спеціальністю «Теорії та методики фізичного виховання, лікувальної фізкультури та спортивної медицини», тобто володіє відповідними педагогічними навичками у спілкуванні з дітьми та спеціальними знаннями у галузі дитячої психології.

Протягом декількох років, ОСОБА_8 за місцем свого проживання надає приватні послуги «психолога-логопеда» малолітнім особам віком від 3 до 10 років у вигляді індивідуальних приватних уроків тривалістю година, двічі на тиждень.

У невстановлений час, у невстановленому місці у ОСОБА_16 виник умисел, направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення фізичних дій, поєднаних з сексуальним насиллям над малолітніми особами, які відвідують приватні заняття у ОСОБА_8 .

З метою реалізації своїх злочинних намірів, ОСОБА_16 вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 ,яка серед осіб, які відвідують уроки повинна підшукати осіб, відносно яких можливо вчиняти кримінальні правопорушення та шляхом психологічного впливу на останніх, схиляти їх до участі у діях сексуального характеру, та не допустити подальшого розголошення ними інформації про події, які відбуваються. Тобто, позбавити потерпілих можливості уникнути сексуального насилля та створити ОСОБА_16 прийнятні умови (місце, час, спосіб) для вчинення злочину й інших обставин, необхідних для реалізації спільних злочинних намірів.

У період часу з листопада 2019 року по 17 липня 2020 року приватні уроки у ОСОБА_8 відвідував малолітній ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні кімнати, яка заходиться на першому поверсі вказаного будинку, зліва від входу, використовуючи малолітній вік останнього, в силу якого ОСОБА_17 має недостатнє критичне мислення і можливість оцінити, що таке добре, а що таке погане, залежність виживання і розвитку від дорослого, відсутності сил та можливості протистояти насильству, уразливість психіки та без добровільної згоди останнього, ОСОБА_16 протягом травня-липня 2020 року по середам та п`ятницях з 16 по 17 годину, неодноразово вчиняв відносно нього насильницькі дії сексуального характеру.

Вказані дії вчинялися ОСОБА_16 шляхом оголення власного статевого органу, демонстрації його ОСОБА_17 , схиляння останнього до торкання належного ОСОБА_16 статевого органу, торкання ним різних частин тіла потерпілого та оголення статевого органу і сідниць малолітнього, шляхом піднесення статевого органу до роту ОСОБА_17 схиляв його до орального статевого акту. При цьому, ОСОБА_16 , з метою придушення опору ОСОБА_17 плескав його рукою по сідницях та щипав за них, отримуючи при цьому статеве задоволення, завдаючи потерпілому фізичного болю, тобто здійснював насильницькі дії сексуального характеру над потерпілим, не пов`язані із проникненням в тіло останнього, без добровільної згоди.

Під час вчинення ОСОБА_16 зазначених дій, ОСОБА_8 , спостерігаючи за вчиненням насильницьких дій сексуального характеру стосовно ОСОБА_17 , пояснювала йому, що це відбувається гра, у якій він повинен приймати активну участь та вести себе добре, виконувати накази ОСОБА_16 та за гарну поведінку він отримає солодощі, тобто заохочувала потерпілого і користуючись безпорадністю ОСОБА_17 в силу його малолітнього віку, забезпечувала вчинення стосовно нього сексуального насилля ОСОБА_16 .

Окрім того, після закінчення злочинних дій ОСОБА_16 та задоволення ним власної статевої пристрасті, ОСОБА_8 з метою приховування злочину, ураховуючи особливості психіки малолітнього ОСОБА_17 , які зазначені вище, пояснювала останньому, що дорослим не потрібно розповідати про так звані «ігри» з ОСОБА_16 , мотивуючи це тим, що це їх з ним таємниця, про яку ніхто не повинен знати.

Крім того, у період часу з травня 2020 року по 17 липня 2020 року приватні уроки у ОСОБА_8 відвідувала малолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні кімнати, яка знаходитьсяна першому поверсі вказаного будинку, зліва від входу, використовуючи малолітній вік останньої, в силу якого ОСОБА_10 має недостатнє критичне мислення і можливість оцінити, що таке добре, а що таке погане, залежність виживання і розвитку від дорослого, відсутності сил та можливості протистояти насильству, уразливість психіки, без добровільної згоди потерпілої ОСОБА_16 повторно,протягом травня-липня 2020 року по середам та п`ятницях з 15 по 16 годину неодноразово вчиняв відносно неї насильницькі дії сексуального характеру.

Вказані дії вчинялися ОСОБА_16 повторно, шляхом оголення власного статевого органу, демонстрації його ОСОБА_10 , схиляння її до торкання належного ОСОБА_16 статевого органу, торкання ним різних частин тіла потерпілої та оголення статевого органу і сідниць останньої, шляхом піднесення статевого органу до роту ОСОБА_10 схиляв її до орального статевого акту, роздягав та оголеною мив у ванній кімнаті. При цьому, ОСОБА_16 , з метою посилення власної статевої пристрасті, поза волі потерпілої, неодноразово руками та статевим органом торкався різних частин тіла останньої, при цьому отримував статеве задоволення, тобто здійснював насильницькі дії сексуального характеру над потерпілою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не пов`язані із проникненням в тіло останньої, без її добровільної згоди.

Під час вчинення ОСОБА_16 зазначених дій, ОСОБА_8 повторно, спостерігаючи за вчиненням насильницьких дій сексуального характеру стосовно ОСОБА_10 , пояснювала останній, що це відбувається гра, у якій вона повинна приймати активну участь та вести себе добре, виконувати накази ОСОБА_16 та за гарну поведінку вона отримає солодощі, тобто заохочувала потерпілу, і, користуючись безпорадністю ОСОБА_10 в силу її малолітнього віку, забезпечувала вчинення стосовно неї сексуального насилля ОСОБА_16 .

Окрім того, після закінчення злочинних дій ОСОБА_16 та задоволення ним власної статевої пристрасті, ОСОБА_8 , повторно, з метою приховування злочину, враховуючи особливості психіки малолітньої ОСОБА_10 , які зазначені вище, пояснювала останній, що дорослим не потрібно розповідати про так звані «ігри» з ОСОБА_16 мотивуючи це тим, що це їх з ним таємниця, про яку ніхто не повинен знати та у разі викриття її - батьки перестануть її любити, вона не буде ходити до школи, на уроки танців та інше.

Щодо висновку суду першої інстанції про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину, апеляційний суд звертає увагу на таке.

За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою

Слідчий суддя, а також апеляційний суд, незалежні у своїй діяльності, суб`єктивно оцінюють наявність достатніх умов та обґрунтованих належних доказів, що особа ймовірно могла вчинити інкримінований їй злочин.

Підозра висунута ОСОБА_8 підтверджується: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_19 від 24.07.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 ; висновком експерта №20-4889 від 25.08.2020 року; висновком експерта №20-4844 від 25.08.2020 року.

Враховуючи вимоги п.1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_8 , належність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто її причетність до вчинення злочинів за викладених у клопотанні обставин.

Враховуючи вищевикладене, безпідставними є посилання апелянта на обрання занадто суворого запобіжного заходу з посиланням на недоведеність вини підозрюваної.

Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу слідчому судді, як і апеляційному суду надано не було.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, та, відхиляючи посилання захисника ОСОБА_8 на їх формальність, апеляційний суд враховує такі обставини.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.6 ст.153 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, які їй інкримінуються, у вигляді позбавлення волі на 15 років або довічного позбавлення волі, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого діяння, те, що кримінальні правопорушення вчинені відносно малолітніх дітей, а також характеризуючи дані підозрюваної, відповідно до який остання офіційно не працює, апеляційний суд приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду.
Окрім того апеляційний суд вважає, що слідчим суддею обґрунтовано було взято до уваги те, що відповідно до клопотання та долучених в обґрунтування матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється в вчинені особливо тяжкого злочину, пов`язаного із вчиненням дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинене групою осіб (вчинене повторно), щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.
В частині існування ризику впливу підозрюваного на потерпілих та свідків в рамках кримінального провадження, слідчим суддею також було враховано, що підозрюваній відомі особи малолітніх потерпілих та свідків, та на яких вона може здійснювати вплив, схиляючи їх до надання неправдивих показань, усвідомлюючи тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, оскільки у випадку подальшого можливого направлення обвинувального акту до суду відносно ОСОБА_8 потерпілі та свідки будуть допитуватися безпосередньо судом, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику ймовірного впливу підозрюваною на потерпілих та свідків.
Щодо посилань на наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, зокрема наявності постійного місця проживання, 4х онуків та необхідності доглядати чоловіка 2ї групи інвалідності, який переніс інсульт, апеляційний суд до уваги не приймає, як такі, що не підтверджено жодними доказами.

Окрім того, на думку апеляційного суду, наявність постійного місця проживання як і доводи ОСОБА_8 про те, що вона не має наміру уникати кримінальної відповідальності, готова давати свідченняне є настільки міцними та впливовими на поведінку підозрюваної щоб гарантовано забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо протиріч у наявних у справі відеоматеріалах апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 3 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Клопотання депутата Нерубайської сільської ради ОСОБА_11 про передачу підозрюваної під його особисту поруку, незважаючи на відсутність у колегії суддів обставин, які б могли викликати сумніви, що вказана особа заслуговує на довіру, також не підлягає задоволенню, з огляду на те, що на думку апеляційного суду, такий запобіжний захід може виявитися недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за наявності ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, неможливим є застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою, на даному етапі є виправданим.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставин в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року про застосування запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000877 від 24.07.2020 року залишити без змін.

Клопотання депутата Нерубайської сільської ради ОСОБА_11 про передачу на поруки підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4