КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001556 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2020 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Феодосія АРК, є громадянином України, освіта середня, не працює, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , не судимий,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2020 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді 6 (шість) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк три роки. Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , та стягнено на її користь з ОСОБА_5 127 624(сто двадцять сім тисяч шістсот двадцять чотири) гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 170 000( сто сімдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено долю речових доказів. Стягнено з ОСОБА_5 процесуальні витрати. Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили обрано у виді особистого зобов?язання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2020 року в кримінальному провадженні №0001556 відносно ОСОБА_5 , змінити у бік пом`якшення та застосувати покарання не пов?язане з позбавленням волі.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_5 зазначає що судом ухвалено рішення без врахування особи засудженого, рівня його суспільної небезпеки, його соціальних зв`язків та його відношення до життя. Також апелянт зазначає, що судом не враховано, що у нього на утриманні перебувають дві малолітні дитини та мати похилого віку, яка перенесла тяжке захворювання. Крім цього апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано позитивної характеристики з Парафії Іонна Хрестителя Черкаської єпархії Української православної церкви від 03 грудня 2020 року та характеристики з місця роботи - приватного підприємства "Номекс" від 02 грудня 2020 року. Також апелянт наголошує на тому, що при постановлені вироку судом першої інстанції не враховано те, що він активно співпрацював зі слідчими та судовими органами, його покази постійно були однаковими, він їх не спотворював та не перекручував, постійно, за першим викликом з?являвся до слідчого та до суду, також зазначає, що частково визнав свою вину та щиросердечно розкаявся у вчиненому. Крім цього ОСОБА_5 вказує, що судом не взято до уваги того, що фактично у вчиненому ДТП винуваті обидва учасники.
За встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_5 , 28.02.2019, приблизно о 16 год.32 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», н.з. НОМЕР_1 , рухався в другій правій смузі із наявних чотирьох смуг його напрямку руху по проїзній частині проспекту Миколи Бажана в місті Києві, зі сторони станції Київського метрополітену «Позняки» в напрямку станції Київського метрополітену «Харківська», зі швидкістю приблизно 50 км/год.
Рухаючись у вказаному напрямку, він наближався до з`їзду на вулицю Ревуцького в місті Києві та в цей час почав виконувати маневр правого повороту в напрямку нерегульованого пішохідного переходу, обладнаного велосипедною доріжкою позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід» та 4.12 «Доріжка для велосипедистів» Правил дорожнього руху України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» та 1.15 «Позначає місце, де велосипедна доріжка перетинає проїзну частину» Правил дорожнього руху України.
В цей час, в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу обладнаного велосипедною доріжкою, зліва направо відносно напрямку руху вищевказаного автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», н.з. НОМЕР_1 проїзну частину з`їзду на вулицю Ревуцького, порушуючи вимоги пункту 1.10 термін «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України, почав перетинати на велосипеді «АРДІС» велосипедист ОСОБА_10 .
Під час руху ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 підпункт «б», 10.1, 10.4 та 10.5 Правил дорожнього руху України:
- п. 1.3: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;
- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 1.7: водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності;
- п. 2.3 підпункту «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 10.4: перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою; водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам; водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот;
- п. 10.5: поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_5 виявились в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», д.н.з. НОМЕР_1 , в другій правій смузі із наявних чотирьох смуг його напрямку руху по проїзній частині проспекту Миколи Бажана в місті Києві, зі сторони станції Київського метрополітену «Позняки» в напрямку станції Київського метрополітену «Харківська», під час руху не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, перед виконанням маневру правого повороту завчасно не зайняв праве крайнє положення на проїзній частині, не переконався, що цей маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при заїзду на вул. Ревуцького не рухався ближче до правого краю проїзної частини, внаслідок чого навпроти будинку № 36 по проспекту М.Бажана скоїв зіткнення з велосипедом «АРДІС», на якому перебував велосипедист ОСОБА_10 .
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год. 19 хв. помер в приміщенні Київської міської клінічної лікарні ШМД.
Порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху та настання наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_10 перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
Таким чином ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху як особа, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, думку прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та вважав за необхідне залишити без змін оскаржуваний вирок суду першої інстанції, їх пояснення, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, апеляційна скарга обвинуваченим ОСОБА_5 подається лише в частині призначеного йому покарання. А тому, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286КК України, а також кваліфікація йогодій ? відповідно до положень ст.404 КПК України не перевіряються, оскільки не є предметом апеляційного розгляду, так як ніким не ставляться під сумнів.
Натомість, посилання обвинуваченого на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого нимзлочину та його особі через надмірну суворість, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при визначенні виду і міри покарання ОСОБА_5 цих вимог закону дотримався та врахувавступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, особу винного, існування обставин, які пом`якшують та які обтяжують покарання обвинуваченого.

Зокрема судом враховано, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, зокрема, що вчинений ним злочин є тяжким, вчинений з необережності, ставлення обвинуваченого до вчиненого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Також судом враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який судимостей не має в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно.
Із врахуванням вказаного суд дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

З таким висновком також погоджується і апеляційний суд з огляду на ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відноситься до категорії тяжких, особи обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, зважаючи на відсутність обтяжуючих та пом?якшуючих обставин.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, саме покарання у виді позбавлення волі строком на 06 (шість) років, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_5 , а також для запобігання вчинення обвинуваченим нових злочинів у майбутньому.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, призначене ОСОБА_5 покарання за своїм розміром не може бути визнане явно несправедливим внаслідок його суворості, оскільки судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав задоволення апеляційних вимог обвинуваченої.
Доводи обвинуваченого щодо необхідності врахування судом при призначенні покарання того, що у нього на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та мати, колегія суддів вважає не переконливими і такими що не можуть вплинути на призначений вид та строк покарання виходячи з тяжкості наслідків ДТП - смерті потерпілого .
Що стосується посилань обвинуваченого на те що в ході досудового розслідування та судового розгляду він не змінював, не перекручував та не спотворював свої покази, суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи недостатніми для того, щоб змінювати вирок з призначенням покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Стосовно доводів апелянта, про те, що у вчиненні ДТП фактично винуваті обидва учасники, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки вказаній обставині була надана оцінка судом першої інстанції і вона не спростовує вини ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яка потягла смерть ОСОБА_10 .
Відтак, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст.65 КК України.

За таких обставин, оскільки в поданій апеляційній скарзі не наведено об`єктивних доводів чому призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни оскаржуваного вироку, як того просить апелянт.

Істотних порушень вимог КПК , які б потягли скасування вироку з призначенням нового розгляду, судом апеляційної інстанції не встановлено .
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду міста Києва від 09.11.2020 щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, ? залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом 3 місяців з дня оголошення.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-кп/824/23/2021

Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_11

Суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1