Справа № 711/8263/18
Номер провадження 1-кп/711/68/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000968 в від 20.08.2018 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Лисичанськ, Луганської області, українки, громадянки України, працюючої бухгалтером ТОВ Евровудекс, одруженої, на утриманні має неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , освіта вища, депутатом, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, інвалідом не являється, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-

із участю в судовому розгляді:
представника потерпілого ОСОБА_11

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_12

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_8 , перебуваючи з 06.11.2015 на обліку Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - Управління), як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 06.11.2015 № , подала відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (далі - Порядок), до Управління заяву для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 06.11.2015 в якій зазначила, що у будь-кого з членів її сім`ї на момент заповнення заяви у володінні відсутнє житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та району проведення антитерористичної операції.
Рішенням Управління від 29.12.2015, ОСОБА_8 було призначено допомогу переміщеним особам на проживання.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 31 травня 2017 № 370 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 і від 22 вересня 2016 № 646», внесено зміни до пункту 6 Порядку, а саме: грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.
У той же час, відповідно до п.3 Порядку для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї.
Пунктом 11 Порядку передбачено, що уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги протягом трьох днів з дня настання таких обставин.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_8 з 23.05.2008 має у власності 1/2 частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 .
В подальшому, ОСОБА_8 з корисливих мотивів, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою отримання бюджетних коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, кожного півроку, в порушення вимог пункту 11 Порядку, достовірно знаючи про наявність у її власності частини квартири та відсутність правових підстав на отримання вказаного виду допомоги, перебуваючи у приміщенні Управління, що розташоване за адресою: м.Черкаси, вул. В.Чорновола, 157, у робочий час, тобто з 08.00 до 17.00 год., більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, подавала заяви від 05.05.2016, 02.12.2016, 06.06.2017, 05.12.2017 про продовження виплати допомоги на наступний шестимісячний строк та відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги.
Внаслідок вищезазначених дій ОСОБА_8 в період з 06.06.2017 по 04.06.2018 незаконно, шляхом обману заволоділа грошовими коштами державного бюджету в сумі 36853 грн. 33 коп., заподіявши матеріальної шкоди державним інтересам в особі Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області на вищезазначену суму.
Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 ККУкраїни - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Допитана в судовому засіданні обвинуваченв ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала повністю. Цивільний позов визнає в повному обсязі, проте вважає, що відносно неї незаконно порушили кримінальне провадження, а тому не відшкодовувала ці кошти. Так по суті справи пояснила, що вона уродженка м.Лисичанська, де проживала до 2015 року. Проте зареєстрована вона і досі за адресою: АДРЕСА_2 . В 2015 році, а саме 06.10.2015 року вона та її сім`я вперше звернулися до Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації у відділ для роботи з переселенцями, для отримання адресної допомоги. В тих заявах, які вони першочергово підписували і вона і чоловік, чітко було визначено кому надається допомога, а саме: «для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованих територій України та регіонів проведення АТО». При заповненні заяви був пункт де необхідно було зазначити наявність житла яке знаходиться поза межами Луганської та Донецької області та регіонів проведення АТО. Лисичанськ на 2015 року не був окупований, проте він включався в перелік зон проведення АТО (Постанова КМУ від 02.12.2015 року). Враховуючи, що Лисичанськ являвся містом, яке входить в зону проведення АТО, а тому вони і не вказували це житло, так як вони вважали його не потрібно зазначати. Крім того, коли вони приходили на консультацію перед заповненням цих заяв, то їм акцентували чи мають вони житло поза межами Луганської та Донецької області, а тому вони без будь-якого на те умислу зазначили, що не мають ніякого житла. Після того, як вийшла нова постанова за № 370 від 31.05.2017 року, заяви на адресну допомогу вона повинна була кожні півроку подавати. Так само після нової постанови, коли вона прийшла писати заяву їй ніхто не повідомив, що пройшли зміни, які можуть вплинути на призначення допомоги, зокрема зазначення наявності будь-якої частини житла. Її ніхто ні письмово, ні в усній формі не повідомляв про те, що взагалі вийшла така постанова. Лише через рік після всіх виплат, їй зателефонували і повідомили, що при наданні допомоги переплатили. Вона ні від кого не переховувалася, а одразу ж поїхала в управління для вияснення всіх питань. Також вона написала заяву про бажання виплатити надмірно сплачені їй кошти. Вважає, що відносно неї незаконно порушено кримінальну справу і саме через її наявність вона не погашає заборгованість. Наголошує суду на тому, що вона ніколи не приховувала той факт, що вона має частину будинку, а тому не погоджується з умисним приховуванням цих даних задля отримання вигоди.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_8 , вина останньої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.
В судовому засіданні допитана представник потерпілого ОСОБА_11 , яка надала суду покази, що вона являється представником потерпілої сторони, а саме Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації. По суті справи пояснила, що обвинувачена ОСОБА_8 , відповідно до Закону України від 20.10.2014 № 1706-УІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», перебувала на обліку внутрішньо переміщених осіб в управлінні з 06.11.2015, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.11.2015 № . З 19.11.2015 року кожні 6 місяців ОСОБА_8 писала у них заяву для отримання такої допомоги для тимчасово переміщених осіб.
В заяві є три пункти, щодо наявності житла, транспортних засобів та іншого майна, в яких ОСОБА_8 постійно зазначала про їх відсутність. Звичайно вони станом на 2015 рік не могли перевірити наявність житла у обвинуваченої, оскільки вони не мали доступів до реєстрів. В подальшому при отриманні такого доступу було встановлено, що в ОСОБА_8 є житло на не окупованій території України. Після цього її викликали і вона написала заяву в якій зазначила, що погоджується повернути кошти по 100 грн., оскільки вона не працює. Проте до цього часу жодних коштів на розрахункові рахунки цивільного позивача не надходили. Цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
В судовому засіданні сторона обвинувачення скористалася правом та відмовилася від необхідності допиту у якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на що суд не вправі впливати, так як позбавлений можливості збирати докази в кримінальному провадженні враховуючи принцип безсторонності та об`єктивності.
В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги, а саме:
-Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.08.2018 року про надання тимчасового доступу до особової справи ОСОБА_8
-Протокол тимчасового доступу до особової справи ОСОБА_8 від 27.08.2018 року
-Протокол огляду предметі, а саме особової справи ОСОБА_8 від 28.08.2018 року
-постанову про визнання речей та предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 28.08.2018;
-особову справу ОСОБА_8 на 90 арк.;
-протокол огляду місця події від 18 серпня 2018 проведеного за адресою: АДРЕСА_2 з доданою фототаблицею;
Судом також досліджені характеризуючі данні обвинуваченої ОСОБА_8 .
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Суд критично ставиться до показань обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що вона вину не визнає, оскільки не знала про зміни в законодавстві та необхідність повідомлення про наявність у неї та члена її сім`ї нерухомого майна представнику Управління соціального захисту населення і вносила відомості до заяв від 06.06.2017 року, 05.12.2017 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг до Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації не читаючи їх і думаючи, що зміст інформації не змінився, оскільки вказані твердження спростовуються дослідженими матеріалами справи, а також тим, що ОСОБА_8 не назвала жодної об`єктивної причини, за якої вона не читала вищевказаних заяв.
Слід зауважити, що згідно Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505(далі Порядок № 505) проводиться призначення щомісячної адресної допомоги у відповідності до поданої такою особою заяви. Відповідно до п. 2 Порядку № 505 грошова допомога надається особам з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Згідно з п. 6 Порядку № 505 грошова допомога не призначається у разі, коли заявник або будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районах проведення антитерористичної операції.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 31 травня 2017 № 370 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 і від 22 вересня 2016 № 646», внесено зміни до пункту 6 Порядку, а саме: грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.
У той же час, відповідно до п.3 Порядку для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї.
Пунктом 11 Порядку передбачено, що уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги протягом трьох днів з дня настання таких обставин.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 з 06 листопада 2015 року перебувала на обліку Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації, як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України, що підтверджується довідкою №. Рішенням Управління від 29.12.2015, ОСОБА_8 було призначено допомогу переміщеним особам на проживання.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_8 з 23.05.2008 має у власності 1/2 частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 .
При цьому у своїх заявах від 06.06.2017, 05.12.2017 року про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщаються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, остання зазначала про відсутність у неї або будь-кого із членів сім`ї у володінні приміщень, розташованих в регіонах інших ніж тимчасово окупованих. Тобто, ОСОБА_8 достовірно знаючи про наявність у неї частини нерухомого майна умисно не вказувала його в заяві з метою отримання допомоги. Навіть після виявлення даної обставини, не погасила виниклу, внаслідок її дій переплату, хоча визнала неправомірність отримання, що підтверджується заявою від 14.06.2018 року, яка приєднана до особової справи
Крім цього, зі змісту заяв від 06.06.2017, 05.12.2017 убачається, що ОСОБА_8 була проінформована, що інформація подана у заявах, а також документи, додані до них, можуть бути перевірені органом соціального захисту населення для забезпечення цільового використання бюджетних коштів.
Відповідно до положень ст. 190 КК України обман при шахрайстві - це неправдиве утвердження винною особою про такі факти, які завідомо не відповідають дійсності, або умисне замовчування таких фактів, подій тощо, повідомлення яких було обов`язкове з метою викривлення дійсних інтересів потерпілого. Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 711/5284/18 (провадження № 51-1508км19).
Однак ОСОБА_8 , маючи право власності на частину житлового будинку та діючи всупереч п. 6 Порядку № 370, при поданні до Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації заяв двічі не повідомила про наявність у неї житла та не долучила до них копії відповідних документів на підтвердження цього.
Всі вищевказані обставини в своїй сукупності в повній мірі доводять винність «поза розумним сумнівом» обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй діяння, що передбачене ч. 1 ст. 190 КК України «Заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство)» і її дії кваліфікуються судом саме за ч. 1 ст. 190 КК України.
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини ( ЄСПЛ ) від 14 лютого 2008 у справі « Кобець проти України » ( з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі « Авшар проти Туреччини » ( Avsar v. Turkey ), п. 282 ) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань представника потерпілого, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.
Дії обвинуваченої ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.1 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд, згідно з вимогами ст.ст.65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 не встановлено.
Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого нею злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, який згідно ст.12 КК України, (на момент вчинення) є злочином невеликої тяжкості, характеризується по місцю проживання позитивно; працюючої; має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,раніше не судимої; її відношення до скоєного; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; те, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, а тому, на підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_8 до покарання у вигляді штрафу.

З 01.07.2020 набув чинності Закон України №2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень, яким покарання за ст. 190 ч. 1 КК України встановлено від 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За змістом ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
З врахуванням викладеного, оскільки, на час скоєння кримінального правопорушення санкція статті передбачала покарання у вигляді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то суд вважає за необхідне керуватися саме цією санкцією ст. 190 ч. 1 КК України, яка діяла до 01.07.2020.
Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченою ОСОБА_8 , та попередження вчинення нею нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченій, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме її особі.
Під час судового розгляду Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації звернулося з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_8 36853,33 грн.
При вирішенні даного позову суд керується вимогами ст.ст.128, 129 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.
Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Враховуючи, що в період з 06.06.2017 по 04.06.2018 незаконно, шляхом обману обвинувачена ОСОБА_8 заволоділа грошовими коштами державного бюджету в сумі 36853 грн. 33 коп., заподіявши матеріальної шкоди державним інтересам в особі Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області на вищезазначену суму, а тому суд приходить до висновку, що цивільний позов Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації про стягнення з ОСОБА_8 36853,33 грн. підлягає до задоволення.
Судові витрати по справі відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_8 на час ухвалення рішення не обирався.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації про стягнення з ОСОБА_8 36853,33 грн. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації 36853,33 грн. завданої матеріальної шкоди.

Речові докази: оригінал особової справи ОСОБА_8 на 90 арк., яка долучена до матеріалів провадження - залишити при матеріалах провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1