ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5105/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/172/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Тернопільської окружної прокуратури на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2021 року, -

Встановила:

Цією ухвалою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 27 січня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України повернуто прокурору Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 .

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 продовжено до 00 год. 00 хв. 21 травня 2021 року.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу та звільнити його від кримінальної відповідальності.

Вказані вимоги мотивує тим, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його причетності до вказаного злочину, у звязку із чим безпідставно продовжено строк тримання під вартою.

- прокурор просить вказану ухвалу скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суд 1-ї інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказані вимоги мотивує тим, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України, а суд дійшов безпідставного висновку про неконкретність обвинувачення.

Вважає, що суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт, порушив вимоги ст.314 КПК України та вирішив на стадії підготовчого судового засідання питання, що не входять до вичерпного переліку і надав оцінку фактичним обставинам.

Зазначає, що провадження щодо іншої особи, з яким обвинувачений вчинив злочин виділено в окреме провадження та зупинено.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які просять задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, що просить задовольнити його апеляційну скаргу, з мотивів, викладених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, на розгляд до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000036 від 27 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що вказівка у обвинувальному акті на скоєння обвинуваченим злочину за попередньою змовою з ОСОБА_10 є грубим порушенням ст.7 КПК України, тобто суперечить засадам презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, принципів верховенства права й законності, а також входить у колізію з нормами КПК України, щодо вільної оцінки доказів, оскільки обвинувачення щодо вказаної особи не є предметом судового розгляду в межах даного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 і факти його можливої злочинної діяльності не встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. За таких умов, суд не може розглянути подане обвинувачення, де зазначено про скоєння кримінального правопорушення особою, яка не була залучена у дане кримінальне провадження. Також підставою повернення обвинувального акта прокурору суд зазначив, що у обвинувальному акті належним чином не сформульовано обвинувачення ОСОБА_7 , а саме, всупереч вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не викладено фактичні обставини, кримінального правопорушення та кваліфікацію кримінального правопорушення.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000036 від 27 січня 2021 року ОСОБА_7 обвинувачується за ч.4 ст.185 КК України.

Аналізуючи висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення обвинувального акту і доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до переконання, що судом правильно застосовано вимоги ст.7, 17, 291 КПК України, ч. 1 ст. 62 Конституції України.

Так, п.3 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Колегія суддів, переглядаючи рішення місцевого суду про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000036 від 27 січня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, погоджується з висновком місцевого суду щодо порушення загальних засад законності здійснення кримінального провадження, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, принципів верховенства права у зв`язку з зазначенням у обвинувальному акті того, що ОСОБА_7 скоїв інкримінований йому злочин за попередньою змовою з ОСОБА_10 , обвинувачення щодо якого не є предметом судового розгляду в рамках даного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 і факт його можливої злочинної діяльності не встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили та, як наслідок, не було забезпечено йому можливість реалізувати відповідні процесуальні права. Крім того, такий висновок суду першої інстанції відповідає позиції, яку висловив Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року в справі № 461/3797/17, а тому доводи прокурора в цій частині є необґрунтованими.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про суперечливість викладених у обвинувальному акті фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікацію дій ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні. Так, в описовій частині обвинувачення виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено, що ОСОБА_7 вчинив злочин за попередньою змовою з ОСОБА_10 .. Разом з тим, у правовій кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність не відображено такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України та в свою чергу унеможливлює виконання судом вимог, передбачених ст.348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченому судом суті пред`явленого йому обвинувачення.

За наведених обставин та враховуючи, що в даному випадку обвинувальний акт не містить усіх необхідних для призначення судового розгляду відомостей, що є істотним порушенням вимог КПК України, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою, а доводи прокурора безпідставними і тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, аналізуючи доводи прокурора в ході апеляційного розгляду щодо безпідставності повернення обвинувального акта прокурору з тих підстав, що у ньому не відображено у який спосіб було визначено вартість викраденого майна та суму заподіяної потерпілій шкоди, колегія суддів вважає їх слушними.

Статтею 291 КПК України передбачено вичерпний перелік вимог, що встановлюються до обвинувального акта та надання суду інших документів, крім визначених ч.4 цієї статті, до початку судового розгляду забороняється.

У підготовчому судовому засіданні, відповідно до ст.ст. 314, 315 КПК України, суд не вправі давати оцінку фактичним обставинам, оскільки для прийняття такого рішення суд зобов`язаний дослідити докази у кримінальному провадженні, які в підготовчому судовому засіданні, відповідно до ч.4 ст. 291 КПК України, не надаються.

При поверненні обвинувального акта прокурору з цієї підстави, суд не врахував, що відповідно до ст.23 КПК України дослідження доказів відбувається безпосередньо під час судового розгляду, де суд детально встановлює всі обставини вчинення кримінального правопорушення, досліджує докази та процесуальні документи, здобуті та прийняті, в тому числі, на досудовому слідстві, тому прийшов до передчасного висновку про відсутність даних, які б свідчили про визначення вартості викраденого майна та спричиненої внаслідок цього шкоди потерпілій.

Разом з тим, вказана обставина, з урахуванням викладного вище, не є сама по собі підставою для скасування оскаржуваного рішення про повернення обвинувального акту, яке по суті є правильним.

Також ухвалою суду від 25 березня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 по 21 травня 2021 року включно, оскільки до спливу цього строку судове провадження з об`єктивних причин завершити не представляється можливим.

Так, суд мотивував своє рішення тим, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що є тяжким, ризики, визначені в ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому та його продовження на даний час не зменшилися, оскільки, зважаючи на санкцію статті обвинувачення, ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином, що свідчить про обґрунтованість застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого або його зміни.

При цьому суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що є тяжким, зазначив про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Такий висновок є вірним, оскільки з урахуванням наданих матеріалів справи, а також практики Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «обґрунтованої підозри» (рішення Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Гусинський проти Росії», «Нечипорук і Йонкало проти України» та інші) в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні прокурором доведено існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений ОСОБА_7 міг вчинити правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Крім обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, підставою продовження строку тримання під вартою є також наявність обставин, які вказують на те, що передбачені ст.177 КПК України ризики, наявність яких стала підставою для застосування цього запобіжного заходу не зменшилась, вони продовжують існувати або з`явились нові.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою недопущення ухилення обвинуваченим від суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його зміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, суд прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до двох місяців, зокрема до 21 травня 2021 року.

Крім того, існує ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих з боку обвинуваченого.

З таким висновком суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Як встановлено, завершити розгляд провадження до закінчення вищевказаного строку неможливо, внаслідок складності провадження, а у кримінальному провадженні необхідно провести ряд процесуальних дій для забезпечення повного та об`єктивного проведення судового слідства.

Судом в повній мірі та у визначеному законом порядку враховано всі обставини при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, особу обвинуваченого та його соціальні зв`язки.

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Оцінюючи доводи апелянта про необґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з мотивів, що таке не підтверджується доказами, то колегія суддів вважає їх надуманими оскільки у матеріалах провадження містяться достатні дані, що поза розумним сумнівом з достатньою переконливістю доводять його обґрунтованість та об`єктивно зв`язують обвинуваченого з інкримінованими йому правопорушеннями та підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, що стосується інших доводів апеляційної скарги щодо пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , то такі належить досліджувати та давати їм оцінку під час розгляду даного кримінального провадження під час розгляду його по суті.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду в частині продовження строку дії запобіжного заходу також є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Крім того, враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, а 21.05.2021 року, спливає строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд, діючи відповідно до вимог ч.1 ст.331 КПК України, оскільки від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою, вирішує питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Заслухавши клопотання прокурора, який вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити термін тримання його під вартою, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти продовження терміну тримання під вартою, вивчивши матеріали провадження, суд приходить до наступних висновків.

В матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, враховуючи при цьому, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, за вчинення якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років

За наведених обставин, та враховуючи дані, що містяться у матеріалах провадження, з метою забезпечення виконання прокурором зазанчених в ухвалі суду необхідних дій, як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування від суду під тиском тягаря можливої кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до двох місяців, оскільки перебуваючи на волі, він може переховуватися від суду, чинити тиск на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. Крім того, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків.

З урахуванням наведеного та враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо неприпустимості тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, з метою попередження зазначених ризиків, суд вважає доцільним задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на до двох місяців.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 331,401, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Тернопільської окружної прокуратури - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України залишити без змін.

Клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України продовжити на 2 місяці, тобто до 15 липня 2021 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді