Справа № 206/1635/21
Провадження № 1-в/206/122/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_4

лікаря-психіатра ОСОБА_5

особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в режимі відеоконференції, письмову заяву представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про продовження примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

ВСТАНОВИВ

16.04.2021 представник заявника звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з письмовою заявою про продовження примусових заходів медичного характеру у відділенні зі звичайним типом нагляду відносно ОСОБА_6 .

Представник заявника лікар-психіатр ОСОБА_5 в судовому засіданні просив задовольнити письмову заяву та продовжити ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у відділенні зі звичайним типом нагляду.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 категорично заперечував проти задоволення даної письмової заяви КП «ДБКЛПД» ДОР, оскільки строк дії заходів медичного характеру закінчився та заявнику вже було відмовлено судом з цих же підстав.

Захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні також категорично заперечував проти задоволення даної письмової заяви КП «ДБКЛПД» ДОР та зазначив, що з минулого судового розгляду нічого не змінилося, законні підстави для продовження примусових заходів медичного характеру у відділенні зі звичайним типом нагляду відсутні.

Особа, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_6 заперечував проти продовження примусових заходів медичного характеру, просив, щоб його відпустили додому.

Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява КП «ДБКЛПД» ДОР не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2017 до ОСОБА_6 були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом (а.с. 5-6).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2019, ОСОБА_6 було змінено примусові заходи медичного характеру з посиленого нагляду на звичайний нагляд, строком до 6 (шести) місяців (а.с. 11).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2020, ОСОБА_6 продовжено примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до відділення із звичайним наглядом, строком до 6 (шести) місяців, тобто до 9 березня 2021 року. Судом також було встановлено, що відповідно до п. 27 в обґрунтування необхідності продовження примусових заходів медичного характеру у висновку № 137 від 01.09.2020 комісія лікарів-психіатрів зазначила, що внаслідок проведеного комплексного медикаментозного лікування із застосуванням реабілітаційних заходів психічний стан ОСОБА_6 дещо покращився, про що свідчить більш впорядкована поведінка, достатній нічний сон, дезактуалізація психотичних переживань, зниження їх афективної насиченості, але цей стан не носить достатньо стабільний та завершений характер критика до скоєного поки виключно формальна, реальних планів на подальше життя не має, схильний до порушення режиму відділення, не завжди виконує інструкції персоналу, курить в туалеті, спілкується з пацієнтами, які регулярно порушують режим відділення, схильний провокувати конфліктні ситуації у відділенні. Вбачається необхідність в продовженні примусових заходів медичного характеру з метою закріплення результатів лікування та продовження проведення реабілітаційних заходів, корекції наявної дефіцитарної симптоматики, формування вірних соціальних настанов (а.с. 11).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2021 письмову заяву представника КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_7 про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах відділення зі звичайним типом нагляду на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без розгляду за клопотанням представника КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР лікар-психіатр ОСОБА_8 та особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_6 (а.с. 13-14).

13.04.2021 Самарським районним судом м. Дніпропетровська було відмовлено в продовженні застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 через те, що представник психіатричного закладу звернувся до суду із зазначеною письмовою заявою із пропуском шестимісячного строку (по строку закінчення попередньої ухвали 9 березня 2021 року).

Згідно долучених до заяви КП «ДБКЛПД» ДОР матеріалів справи встановлено, що огляд особи, стосовно якого вирішується питання ОСОБА_6 було проведено 14.04.2021 коли і було складено висновок комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 77.

Згідно ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ст. 95 КК України продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення застосування такого заходу. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
Частиною 3 статті 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяцівдля вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, продовження або про зміну застосування таких заходів. Після проведення огляду представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі психіатричну допомогу, направляє до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що містить обґрунтування необхідності продовження зміни або припинення застосування примусового заходу медичного характеру відповідно. У подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, що не перевищує 6 місяців.
Відповідно до ст. 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця. Якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах.

Відповідно до ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Так, Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 04.04.2019 по справі № 592/13856/17 прийшов до висновку, що місцевий суд дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні подання представника психіатричного закладу про продовження застосування примусового заходу медичного характеру у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для звернення до суду з відповідним поданням. Саме продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців, а отже не дотримання вказаних вимог є порушенням права людини.
Таких висновків Верховний Суд прийшов щодо розгляду питання щодо продовження амбулаторної психіатричної допомоги, а в даному випадку питання стосується щодо продовження примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування у відділенні зі звичайним типом нагляду, що прирівнюється до обмеження свободи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що заявником грубо пропущено 6-ти місячний строк для звернення до суду з відповідною заявою про продовження застосування примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_6 , на що вже звертав увагу Самарський районний суд м. Дніпропетровська в своїй ухвалі від 13.04.2021, якою в задоволенні заяви про продовження застосування примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_6 було відмовлено.

Окрім того, огляд комісією лікарів-психіатрів був проведений також з грубим порушенням ч. 3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки з моменту останнього огляду, на підставі якого було складено висновок та продовжено примусові заходи медичного характеру було проведено 01.09.2020, а до даної заяви подано висновок, згідно якого огляд комісією лікарів-психіатрів було проведено 14.04.2021, тобто через 7 місяців та 14 днів.
Крім цього, при розгляді даної заяви суд бере до уваги правові позиції ЄСПЛ, відповідно до яких тримання особи у психіатричному закладі без достатніх на те підстав є позбавленням свободи у значенні підпункту е пункту 1 статті 5 Конвенції (п. 67 рішення від 05 червня 2014 року у справі Акопян проти України, п. 105 рішення від 17 квітня 2014 року по справі Руденко проти України. Поняття позбавлення свободи поєднує у собі як об`єктивний елемент, а саме тримання особи в обмеженому просторі протягом значного періоду часу, так і суб`єктивний елемент, тобто відсутність достовірної згоди особи на таке тримання (пп. 71 і 74 рішення від 16 червня 2005 року у справі Шторк проти Німеччини).

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею, включно з правом на відшкодування будь-якої шкоди, завданої позбавленням свободи, якщо воно буде визнане таким, що не відповідає чинному законодавству України.
Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.
Перебування особи в закладі з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.
Враховуючи, що строк дії примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 за попередньою ухвалою закінчився 09.03.2021, відповідно з цього часу ОСОБА_6 у психіатричному закладі тримається без достатніх на те підстав, що є позбавленням свободи у значенні підпункту е пункту 1 статті 5 Конвенції.

При цьому, сам факт протиправного утримання позивача у психіатричній лікарні без достатніх правових підстав, якими є ухвала про продовження або зміну примусових заходів медичного характеру, є підставою для відшкодування їй моральної шкоди.
Такий висновок суду узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 14-9свц18.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст. 372, 503, 512-514 КПК України,

ПОСТАНОВИВ

В задоволенні письмової заяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про продовження примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1