Номер провадження: 11-сс/813/1012/21
Номер справи місцевого суду: 522/9879/21 1-кс/522/6132/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 17.06.2021 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000008 від 16.01.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Одеса, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України,-

встановив:

З представлених в апеляційний суд матеріалів вбачається, що в провадженні ОВС УСБУ в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000008 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ГУНП в Одеській області №1631 о/с від 02.12.2019 року капрала поліції ОСОБА_8 , призначено поліцейським з логістики сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Київського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, звільнивши з посади поліцейського з логістики Чорноморського відділення поліції Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області.
У зв`язку з реорганізацією, наказом начальника ГУПН в Одеській області №487 о/с від 04.03.2021 року сержанта поліції ОСОБА_8 , призначено поліцейським з обліку та збереження речових доказів і озброєння сектору логістики Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області, звільнивши з посади поліцейського з логістики сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Київського відділу поліції в місті Одеса ГУ НП в Одеській області.
Також, відповідно до наказу начальника Київського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області №465 від 12.12.2019 року поліцейська з обліку та збереження речових доказів і озброєння сектору логістики рядова поліції ОСОБА_8 призначена відповідальною особою за зберіганням речових доказів та озброєння, які знаходяться у камері зберігання слідчого відділу Київського відділу поліції в місті Одесі ГУ НП в Одеській області.
У подальшому, у зв`язку з реорганізацією наказом начальника Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області № 150 від 11.03.2021 року сержант поліції ОСОБА_8 призначена відповідальною особою з обліку та збереження речових доказів і озброєння в Одеському районному управлінні поліції №1 ГУНП в Одеській області.
Так, ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді поліцейської з обліку та збереження речових доказів і озброєння сектору логістики Київського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області та будучи відповідальною особою за зберіганням речових доказів та озброєння, які знаходяться у камері зберігання слідчого відділу Київського відділу поліції в місті Одесі ГУ НП в Одеській області 14.12.2021 року отримала від старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , речові докази у кримінальному проваджені №0000074 від 30.01.2020, а саме: два сейф пакети №5518723 та №5518724, у один з яких згідно висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України № 326 від 19.05.2020 року поміщено речовину білого кольору, масою 627,6625 г, яка містить у своєму складі кокаїн у розмірі 476,1 г, який відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою №770 від 06.05.2020 року Кабінетом міністрів України (зі змінами та доповненнями, чинними на момент проведення експертизи) є наркотичним засобом, обіг якого обмежено (таблиця 2, список № 1).
Цього ж дня, ОСОБА_8 складено квитанцію про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу №000894 про факт отримання речових доказів у кримінальному провадженні №0000074 від 30.01.2020 року, який передано старшому слідчого СУ ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 для долучення до матеріалів кримінального провадження.
Однак, у січні 2021 року (точний дата та час досудовим розслідуванням не встановлено) у ОСОБА_8 , яка діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, з корисливих мотивів, виник злочинний умисел на заволодіння наркотичного засобу - кокаїну, обіг якого обмежено, який є речовим доказом у кримінальному проваджені №0000074 від 30.01.2020 року, шляхом зловживання службовим становищем, в особливо великих розмірах з метою його подальшої реалізації (збуту) та отримання неправомірної вигоди для себе та осіб, які діяли за попередньою змовою з останньою.
Реалізуючи свій злочинний намір, у січні 2021 року (точний дата та час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою отримання неправомірної вигоди для себе та осіб, які діяли за попередньою змовою з останньою, маючи допуск та доступ до обладнаної камери зберігання речових доказів Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А, заволоділа шляхом викрадення наркотичним засобом кокаїном, масою 476,1 г, який є речовим доказом у кримінальному проваджені №0000074 від 30.01.2020 року, що є особливо великим розміром.
16.01.2021 року кримінальне провадження №0000008 внесене до ЄРДР 16.01.2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України.
15.06.2021 ОСОБА_8 , повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України.
15.06.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_8 . Клопотання слідчого мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду; знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; спроби підозрюваної незаконного впливу на свідків та експерта у кримінальному провадженні; спроби підозрюваною іншим чином перешкоджати органу досудового розслідування у встановленні істини у провадженні та повному, всебічному дослідженні всіх доказів чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Слідчий обґрунтовує наявність ризиків тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні особливо тяжких кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб. За вказані особливо тяжкі злочини законодавством передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років. Слідчий просив не визначати розмір застави, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної.
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого ОВС УСБУ в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано у кримінальному провадженні №0000008 від 16.01.2021 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 15.08.2021 року, без визначення розміру застави.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали, стверджує про те, що висновки слідчого судді побудовані на припущеннях сторони обвинувачення та не відповідають фактичним обставинами справи та матеріалами кримінального провадження. Зокрема, захисник посилається на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, які обумовлюють обрання найсуворішого запобіжного заходу. Захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду зазначеної ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України, тяжкістю покарання, яке загрожує останній в разі визнання її винуватою, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що підозрювана, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Зваживши встановлені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходине забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, врахувавши відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Вирішуючи питання стосовно доводів апеляційної скарги відносно необґрунтованості підозри, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд також враховує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, на чому фактично наполягає сторона захисту, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 23.03.2021 року; протокол ідентифікації (помітки) грошових коштів від 23.03.2021 року; протокол за результатами проведення НСРД в рамках кримінального провадження №0000008 від 06.05.2021 року; висновок експерта Одеського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/116-21/7996-НЗПРАП від 07.05.2021 року, відповідно до якого вилучена у громадянина України ОСОБА_11 , речовина у виді грудочок білого кольору, масою 0,994 г, у полімерному пакеті з замком «zip-lock» та стрічкою червоного кольору, що знаходиться у паперовому згортку, містить наркотичний засіб обіг якого обмежено - кокаїн, кількісний вміст якого становить 0,626 г (Таблиця №ІІ Список №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року); протокол огляду і вручення грошових коштів від 20.04.2021 року; протокол отримання добровільно наданого предмету від 20.04.2021 року; висновок експерта Одеського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/116-21/7997-НЗПРАП від 07.05.2021 року, відповідно до якого вилучена у громадянина України ОСОБА_11 , речовина у вигляді грудочок білого кольору, масою 1,043 г, у полімерному пакеті з замком «zip-lock» та стрічкою червоного кольору, що знаходиться у паперовому згортку, містить наркотичний засіб обіг якого обмежено - кокаїн, кількісний вміст якого становить 0,667 г (Таблиця №ІІ Список №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року); протокол огляду місця події від 02.06.2021 року; протоколом обшуку житлової квартири, у якій проживає ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_3 від 02.06.2021 року; протокол обшуку робочого місця ОСОБА_8 , робочого кабінету та камери речових доказів Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15А від 02.06.2021 року; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_12 від 02-03.06.2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 02.06.2021 року; пояснення ОСОБА_8 від 02.06.2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 02.06.2021 року.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри, з посиланням на відсутність достатніх доказів на її підтвердження, оскільки, наявні в матеріалах, доданих до клопотання, докази є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрювана, можливо, могла вчинити злочини які їй інкримінуються в рамках даного кримінального провадження.

З урахуванням обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_15 оголошено про підозру у вчиненні особливо тяжких злочинів та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останній підозри у вчиненні інкримінованих їй дій.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризиків переховування ОСОБА_15 , так як остання раніше жодного разу не намагалась ухилитись від правоохоронних органів чи переховуватись, є непереконливими, оскільки на даний час висунута підозра у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК, які у відповідності до ст.12 КК, є особливо тяжкими. Санкція вказаних норм кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваної, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , яка на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжких злочинів, вчинених організованою групою, будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованих їй злочинів, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке їй загрожує у разі доведеності її вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно сімейного стану підозрюваної ОСОБА_8 , яка одружена та має дитину, постійне місце проживання, працевлаштована та міцні соціальні зв`язки.

Разом з тим, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваною дій, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду, або здійснення незаконного впливу на свідків, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в даній справі відповідає вимогам КПК та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, оскільки тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування останній підозри, з урахуванням конкретних обставин справи, а також існування наведених ризиків, виправдовують обрання відносно підозрюваної ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу, та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваної під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі з урахуванням результатів подальшого досудового розслідування, під час якого також будуть перевірені доводи сторони захисту щодо можливості запобігання існуючим ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність доводів апеляційної скарги захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваної і сама підозра у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваної під вартою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 17.06.2021 року про застосування у кримінальному провадженні №0000008 від 16.01.2021 року до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4