ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7213/20
Номер провадження 11-cc/819/217/21 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000285 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання т.в.о. ст. слідчого СВ ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області та відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 361, ч.2 ст. 185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 25 квітня 2021 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2021 року скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України, у клопотанні про продовження строку тримання під вартою слідчим та прокурором не доведений.

Жодних доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах не встановлено, а можливості їх отримання вичерпані. До клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував би пред`явлення обґрунтованої підозри ОСОБА_7 .

Відповідно до ухвали слідчого судді від 24.03.2021 року строк тримання під вартою підозрюваному було продовжено до 28.03.2021 року. 25.03.2021 року слідчий знову звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, тобто з порушенням процесуальних строків, передбачених ст.199 КПК України, проте слідчий суддя не звернув уваги на дану обставину.

Вважає, що слідчий суддя не мав права розглядати клопотання слідчого, оскільки стадія досудового розслідування завершена 24.03.2021 року. Даний факт підтвердив в судовому засіданні прокурор, зазначивши, що 24.03.2021 року обвинувальний акт було вручено захиснику та обвинуваченому. У кримінальному провадженні наявні два обвинувальні акти від 24.03.2021 року та від 26.03.2021 року, що є незаконним.

Таким чином, прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином обґрунтованість продовження тримання під вартою, вказаний запобіжний захід є немотивовано жорстоким.

Адвокат ОСОБА_8 належним чином повідомлена про місце, дату та час апеляційного розгляду. Просила апеляційний розгляд проводити за її відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, в судових дебатах прокурор залишився на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Слідчий суддя також має вирішити питання щодо можливості обрання альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з положеннями ч.4, ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, задовольняючи клопотання т.в.о. ст. слідчого СВ ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській області про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів середньої тяжкості, передбачених ч.2 ст.185 КК України, та тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 361 КК України, і підозра у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наведеними у клопотанні слідчого доказами.

Перевіривши наведені висновки суду першої інстанції у відповідності з доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів, вважає їх вірними та обґрунтованими.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, належним чином перевірена та встановлена слідчим суддею при розгляді даного клопотання та раніше вже була предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих злочинів підтверджується доданими до клопотання матеріалами справи, а саме даними, що містяться в протоколах допитів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (а.п.18-24, 27-28), протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків (а.п.25-26, 29-30), протоколі обшуку (а.п.34-36), іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні ЄСПЛ від 14 березня 1984 року у справі "Феррарі-Браво проти Італії" зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги захисника, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Що стосується висновку місцевого суду про подальше існування ризиків того, що підозрюваний може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п.п.3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Така практика Європейського суду з прав людини кореспондується із положеннями ст.178 КПК України, відповідно до якої, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, також враховуються:

-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

-вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

-дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

-наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

-розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з вказаними положеннями кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя правильно зважив на дані про особу підозрюваного, який не одружений, дітей та інших утриманців не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором для підозрюваного від переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, слідчий суддя вірно врахував те, що ОСОБА_7 офіційно непрацевлаштований, законного джерела доходу не має, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів проти власності, за що відбував покарання у виді реального позбавлення волі, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову підозрюється у вчиненні злочинів проти власності в період не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку судимості (а.п.41), неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності (а.п.40), що свідчить про негативну репутацію підозрюваного.

Поруч із цим, вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 , а саме позбавлення волі на строк до шести років, обставини, характер дій та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, стійкість злочинної спрямованості, оскільки підозрюваному інкримінується вчинення 5 епізодів нетяжких злочинів та 5 епізодів тяжких злочинів з корисливих мотивів, вказують на подальше існування ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити злочинну діяльність.

З огляду на викладене, саме вказані фактичні обставини кримінального провадження, а не тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 , вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також запобігти ризикам встановлених слідчим суддею.

Твердження апеляційної скарги захисника про не доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються безґрунтовними.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дотримався принципу співмірності прав підозрюваного та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного, не зменшилися, а доводи апеляційної скарги, які це заперечують, являються немотивованими.

Доводи апелянта про те, що слідчий звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою з порушенням процесуальних строків, передбачених ст.199 КПК України, - не являються безумовною підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення слідчого судді.

Доведеність існування підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного у зв`язку з неможливістю закінчити досудове розслідування, також було предметом перевірки слідчого судді при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі суду першої інстанції під час розгляду клопотання та враховані при прийнятті рішення про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу і не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення права підозрюваного на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Крім того, постановою керівника Херсонської окружної прокуратури від 25 березня 2021 року строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців, а саме до 25 квітня 2021 року, оскільки на теперішній час у ході досудового розслідування необхідно виконати ряд процесуальних та слідчих дій, а саме: провести одночасний допит за участі підозрюваного ОСОБА_19 та ОСОБА_7 , провести додатковий допит свідка ОСОБА_15 , визнати чоловіка ОСОБА_20 представником потерпілої у зв`язку зі смертю останньої, виконати вимоги ст. 290 КПК України, виконати інші слідчі дії, необхідність у проведені яких виникне під час досудового розслідування кримінального провадження (а.п.44-47).

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя не мав права розглядати клопотання слідчого, оскільки стадія досудового розслідування завершена 24.03.2021 року, то вони були предметом розгляду слідчого судді та обґрунтовано не прийняті до уваги, з огляду на те, що прокурор в судовому засіданні заперечив факт внесення ним до ЄРДР відомостей про закінчення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, зауважив, що обвинувальний акт до суду не направлявся.

Посилання захисника про наявність у даному кримінальному провадженні двох обвинувальних актів являються голослівними та жодним чином не підтверджені документально.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.

Таким чином при продовженні строку тримання під вартою слідчим суддею дотримані як вимоги ст.ст.176, 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, так й права осіб, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4