Справа № 161/2743/20 Провадження №11-кп/802/61/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.185, ч.1 ст.129 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 22 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, перебуває в цивільному шлюбі, приватного підприємця, судимого:

1) 27.05.2014 року вироком Апеляційного суду Волинської області за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 2 роки позбавлення волі; 12.08.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Апеляційного суду Волинської області від 27.05.2014 року змінено та призначено покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

2) 19.08.2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.309, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 26.03.2018 року на підставі ухвали Ківерцівського районного суду від 23.03.2018 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 7 місяців 24 дні;

3) 27.01.2020 року Луцьким міськрайонний судом Волинської області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18.06.2020 року вирок суду змінено, зменшено призначене судом покарання до 1 місяця арешту,

засуджено за ч.2 ст. 185, ч.1 ст.129 КК України з призначенням покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України - 3 (три) місяці арешту;

- за ч.1 ст.129 КК України - 1 (один) місяць арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, ОСОБА_7 визначено покарання 4 (чотири) місяці арешту.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання покарання призначеного за даним вироком та невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 27.01.2020 року та ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18.06.2020 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання 5 (п`ять) місяців арешту.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Вироком вирішено питання речових доказів та долю арештованого майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 засуджений за те, що він 17 грудня 2019 близько 11:00 год., у приміщенні торгового залу магазину «Сім-23», що на пр.Перемоги, 12 в м.Луцьк, повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, із торгового стелажа таємно викрав чотири плитки шоколаду «Мілка Баблз» 80 г вартістю по 34,52 грн. кожна, загальною вартістю 138,08 грн., п`ять плиток шоколаду «Рошен» 80 г вартістю по 19,16 грн. кожна, загальною вартістю 95,80 грн., спричинивши ТОВ «Клевер Сторс» майнової шкоди на загальну суму 233,88 грн., чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім того, він же 14 січня 2020 близько 00:10 год., поблизу під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , умисно, висловив погрозу вбивством останнім, яку потерпілі сприйняли як реальну, та мали усі підстави побоюватися здійснення цієї погрози, оскільки ОСОБА_7 демонстрував при цьому два побутових ножі, які він тримав у руках та розмахував ними наближаючись до потерпілих, і таким чином вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України.

Не погодившись з таким вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує його у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання його особі та тяжкості кримінальних правопорушень. Посилається на те, що місцевим судом при обранні виду та міри покарання не було враховано, що він має хворобу, яка потребує постійного лікування, що є неможливим в умовах арештного дому. Крім того, він є приватним підприємцем та має неофіційну роботу в столярному цеху, що свідчить про зайняття суспільно корисною працею. Зазначено також, що збитки потерпілим відшкодовані в повному обсязі, і вони не мають до нього жодних претензій. Посилаючись на дані обставини, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого і його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив доводи скарги та просив залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, а також у погрозі вбивством, при реальних підставах побоюватись здійснення цієї погрози, тобто кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.129 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами, які ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.1 ст.129 КК України є правильною.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості.

Проте такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно із положеннями ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, а саме, те, що обвинувачений вину визнав, у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю вчинених ним кримінальних правопорушень, стан його здоров`я (хворіє), суму викраденого майна, яка є незначною, думку представника потерпілого щодо призначення покарання, відсутність претензій з боку потерпілих. Крім того, враховано і ті обставини, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності, судимість не знята та непогашена в установленому законом порядку, вчинив корисливий злочин незадовго після закінчення умовно-дострокового звільнення, до постановлення попереднього вироку, за який призначено покарання у виді арешту, вчинені кримінальні правопорушення є умисними та згідно ст.12 КК України, відповідно, відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості.

Враховано було і обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а таким, що його обтяжує за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції врахувавши вищенаведені та інші обставини провадження, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення найменш суворого виду покарання як за ч.2 ст.185 так і за ч.1 ст.129 КК України у виді арешту у мінімальному та середньому розмірах, а остаточне покарання визначив на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом повного складання призначених покарань, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення як ним так і іншими особами нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд не вбачає підстав перейти до іншого, не передбаченого в санкціях ч.2 ст.185, ч.1 ст.129 КК України покарання у виді штрафу чи громадських робіт, на підставі ст.69 КК України, як про це просить апелянт, у зв`язку з тим, що навіть за наявності двох пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочинів, суд не визнає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Усі доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі і наведені під час апеляційного розгляду провадження щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.
Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.06.2020 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Водночас, переглядаючи вирок суду в порядку ст.404 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_7 на підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання покарання призначеного за даним вироком від 22.06.2020 року та невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 27.01.2020 року та ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18.06.2020 року, призначено остаточне покарання - 5 (п`ять) місяців арешту.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме повідомлення начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор», покарання у виді 1 місяця арешту, призначене вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 року за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, який ухвалою Волинського апеляційного суду від 18.06.2020 року змінений, ОСОБА_7 відбув повністю 21 серпня 2020 року та звільнений із СІЗО з підстав відбуття строку даного покарання. Таким чином, ОСОБА_7 за вироком суду від 27.01.2020 року повністю відбув покарання у виді 1 місяців арешту.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 у строк остаточно призначеного за сукупністю злочинів покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України слід зарахувати повністю відбуте покарання, призначене вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 року.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

В порядку ст.404 КПК України, зарахувати ОСОБА_7 на підставі ч.4 ст.70 КК України у строк відбуття покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, повністю відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року у виді 1 (одного) місяця арешту.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий

Судді