Номер провадження: 11-кп/813/1789/20
Номер справи місцевого суду: 500/3142/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

08.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2020 року у кримінальному провадженні № 0000068, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безбородькове, Солонянського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 07.02.2002 Ізмаїльським районним судом Одеської області за ч. 3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 1 рік;

- 22.05.2008 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки то 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 2 роки;

- 19.05.2010 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України на підставі ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого умовно-достроково з місяць позбавлення волі 24.10.2013 на невідбутий строк 3 місяці 16 днів, із не знятою та не погашеною судимістю

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Запобіжний захід не обрався.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Ізмаїл Одеської області, українку, громадянку України, з середньою освітою, незаміжню, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 та проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Запобіжний захід не обрався.
Вирішено питання щодо долі речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Як вбачається з оскаржуваного вироку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органами досудового розслідування обвинувачуються в тому, що вони скоїли злочини за наступних обставин:
На початку грудня 2018 року, приблизно о 23:00 годині, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом пошкодження вікна, незаконно проникли до квартири АДРЕСА_4 звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_11 , чим заподіяли останньому майнову шкоду на суму 3792 грн. 66 коп., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на свій розсуд.

Крім того, на початку січня 2019 року приблизно о 22 годині, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_8 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом пошкодження вхідний дверей, незаконно проникли до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_12 , чим заподіяли останньому майнову шкоду на суму 9544 грн. 65 коп., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на свій розсуд.

Крім того, 06 січня 2019 року приблизно в 00 годин ОСОБА_8 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом пошкодження металопластикового вікна незаконно проникли до будинку АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_13 , чим заподіяли останній майнову шкоду на суму 17641 грн. 16 коп., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на свій розсуд.

Крім того, 10 січня 2019 року, приблизно о 23 годині ОСОБА_8 ,| умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою ОСОБА_9 , з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом пошкодження дерев`яного вікна, незаконно проникли до Ізмаїльської Центральної районної бібліотеки, розташованої по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали майно, яке належить Ізмаїльській Центральній районній бібліотеці, чим заподіяли майнову шкоду на суму 1595 грн., а також при вищевказаних обставинах таємно викрали майно, чим заподіяли останній шкоду на суму 716 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на свій розсуд.

Крім того, 16 лютого 2019 року, приблизно о 22 годині ОСОБА_8 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом пошкодження вхідний дверей, незаконно проникли до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали речі, які належать ОСОБА_14 , чим заподіяли останній майнову шкоду на суму 2621 грн. 64 коп., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на свій розсуд.

Крім того, 17 лютого 2019 року, приблизно о 23 годині ОСОБА_8 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом пошкодження вхідний дверей, незаконно, проникли до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_15 , чим заподіяли останній майнову шкоду на суму 916 грн. 67 коп., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на свій розсуд.

Крім того, 20 лютого 2019 року, приблизно о 23 години ОСОБА_8 умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом пошкодження вхідний дверей, незаконно проникли до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно, чим заподіяли ОСОБА_16 майнову шкоду на суму 1085 грн. 19 коп., після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на свій розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуюсь з вироком суду, заступник прокурора Одеської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2020 року незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду справи у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не сформулював у мотивувальній частині вироку, обвинувачення, доведене за результатами судового розгляду. Констатує, що суд при встановленні вироку обмежився лише посиланням на відомості та обставини встановлені за результатами проведеного досудового розслідування, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Вважає, що обране покарання ОСОБА_8 є несправедливим через його м`якість та не спрямоване на досягнення цілей та завдань покарання. Визначений у ст. 50 КК України, не наддасть можливості виправити поведінку обвинуваченого та не забезпечить його перевиховуванням.
На думку прокурора, необґрунтованим є визнання суду щирого каяття ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що він офіційно не працює, стійких соціальних зв`язків не має, єдиним джерелом доходу є вчинення кримінальних правопорушень.
Звертає увагу на те, що саме м`яке покарання, обране судом першої інстанції, не наддасть можливості виправити поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .
Просить, стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі; думку обвинувачених та їх захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону, судової практики та міжнародного законодавства під час судового розгляду і ухвалені вироку відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції не дотримався, та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 та ст. 412 КПК України, тягнуть за собою безумовне скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у незазначені в мотивувальній частині оскаржуваному вироку формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, міськрайонний суд прийшов до висновку про наявність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та визнав їх винними.

Разом з цим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, обмежившись лише посиланням на відомості та обставини встановлені за результатами проведеного досудового розслідування, що є неприпустимим, а тому вирок міськрайонного суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. ст. 2, 7 КПК України.

При цьому районному суду під час нового розгляду необхідно надати оцінку заявленим в апеляційній скарзі прокурора доводам в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке на думку прокурора не відповідає положенням кримінального закону внаслідок його м`якості, перевірити вимоги прокурора у цій частині та визначити покарання, яке буде належним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424 КПК України, апеляційний суд, -

постанови:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 - задовольнити.
Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2020 року у кримінальному провадженні № 0000068, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2019 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження № 0000068 від 07.01.2019 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в тому ж суді, в іншому складі суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4