Провадження № 11-кп/4808/122/21
Категорія ст.81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальн их справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 22 січня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

Суд своє рішення мотивував тим, що наразі чинне кримінальне законодавство України, зокрема, статті 81 та 82 КК України, передбачає можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким з посиланням на строковий критерій визначення підстав для їх застосування, зокрема: умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України) та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України).

Однак, засудженим до довічного позбавлення волі законодавством лише передбачено подання клопотання про їх помилування після відбуття ними не менше двадцяти років призначеного покарання, а тому суд не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні функцій та повноважень і суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в тому числі для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить переглянути питання про його умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, так як він має право на пом`якшення міри покарання, відповідно до ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, прокурора, який просив судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджено вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2003 року за ст. 152 ч.4, ст. 115 ч.2 п.п. 1,2,9, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 24.07.2003 року, а строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 28.09.2002 року.

За змістом поданого ОСОБА_7 клопотання, останній висуває вимоги про те, що призначене йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки є занадто суворим, а тому він має право на пом`якшення міри покарання.

Згідно з положеннями ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

За положеннями ст. 82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення ст.ст. 81 та 82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Після засудження ОСОБА_7 до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочини, вчинені останнім, не пом`якшувалося.

Підстави для застосування положень ч. 3 ст. 74 КК України відсутні.

А тому доводи апелянта з приводу того, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки при його постановленні не враховано практики Європейського суду з прав людини, на думку колегії суддів є безпідставними.

Так як, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення або заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.

Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч. 1 ст. 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд приходить до думки про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі на теперішній час з урахуванням діючого законодавства не може бути застосована.

Ніяких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення по розгляду клопотання засудженого апеляційний суд не вбачає, а тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 не має.

Керуючись ст. ст. 376, 404,405,407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Івано Франківського міського суду від 22 січня 2021 року про відмову ОСОБА_7 в умовно-достроковому звільненні та заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4