Справа № 485/178/21
Провадження №1-в/485/18/21
Ухвала
іменем України

04 березня 2021 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 м. Снігурівка Миколаївської області у режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника ВК ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:
15 лютого 2021 року до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , в якому він просить звільнити засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання умовно-достроково за наявності пільги.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав.

Представник установи виконання покарань характеризував засудженого позитивно, вважає, що засуджений став на шлях виправлення, у задоволенні клопотання просив відмовити.

Прокурор рахував клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився, подав до суду письмову заяву, в якій клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та справу розглядати за його відсутності. Засуджений не заперечував проти розгляду клопотання за відсутності адвоката.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 23 серпня 2019 року відбуває покарання у державній установі "Снігурівська виправна колонія (№5)" за вироком Волзького міського суду Волгоградської області Російської Федерації від 10 березня 2016 року, яким його засуджено за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації до 7 років 5 місяців позбавлення волі. 08 лютого 2018 року ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва вирок Волзького міського суду Волгоградської області Російської Федерації від 10 березня 2016 року приведено у відповідність із законодавством України. Визначено, що ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_4 засуджено вироком Волзького міського суду Волгоградської області Російської Федерації від 10 березня 2016 року, відповідають ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України. Засудженому ОСОБА_4 на підставі вироку Волзького міського суду Волгоградської області Російської Федерації від 10 березня 2016 року визначено покарання за ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України - 7 років 5 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбування покарання засудженому визначено рахувати з 10.03.2016 року, в який зараховано час тримання його під вартою в період з 25.09.2015 року по 09.03.2016 року.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року засудженому зараховано у строк відбування покарання, призначеного вироком Волзького міського суду Волгоградської області Російської Федерації від 10 березня 2016 року, та ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 08 лютого 2018 року за ч.1 ст.15, ч.3 ст.307, ст.69 КК України у виді 7 років 5 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, строк попереднього ув`язнення з 25 вересня 2015 року по 25 квітня 2016 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за доведення виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом не відбутої частини покарання.

Таким чином, для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є необхідними дві умови: відбуття певної частини строку покарання та доведеність виправлення засудженого сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання, призначене судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Відбутий строк покарання засудженим, станом на 04 березня 2021 року, складає 6 років 09 днів, що є більше, ніж 3/4 строку покарання.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, суд враховує поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, за попередніми місцями відбуття покарання в слідчому ізоляторі міста Волгоград, виправній колонії (№23) міста Урюпінск, виправній колонії (№19) міста Суровикіно Російської Федерації, ДУ "Арбузинській виправній колонії (№83)" Миколаївської області, засуджений характеризувався переважно негативно. Заохочень не мав. За допущені порушення режиму відбування покарання, які виражались в намаганні встановлення міжкамерного зв"язку, курінні у невідведеному для куріння місці, зберіганні речей у невідведеному місці, порушенні розпорядку дня, дев"ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, з яких два рази був поміщений до "Карцеру" та два рази до "ДІЗО". Стягнення погашені у встановленому законом порядку, однак свідчать про небажання засудженого під час відбування покарання ставати на шлях виправлення.

За час відбування покарання в державній установі "Снігурівська виправна колонія (№5)" засуджений зарекомендував себе з негативного боку, на виробництві установи не працевлаштований за станом здоров"я. За допущені порушення режиму відбування покарання, які виражались у порушенні розпорядку дня, 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашені. Має два заохочення правами начальника установи (дата оголошення 18.12.2020 та 11.01.2021). Намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи не залучається за станом здоров"я та з власних переконань. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, проявляє байдужість. Підтримує зв"язки з рідними шляхом телефонних розмов. За час перебування в місцях позбавлення волі перебуває на профілактичному обліку "як схильний до вживання та розповсюдження наркотичних речовин".

Крім того, на засіданні комісії установи розглядалося питання про заміну не відбутої частини покарання засудженому більш м"яким покаранням та 14.02.2020 року було відмовлено як такому, що не пройшов повного курсу лікування від туберкульозу легенів.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З матеріалів особової справи не вбачається, що за час відбування покарання поведінка засудженого є сумлінною, він виправився та в повній мірі готовий до самокерованої стійкої правослухняної поведінки.

Наявність заохочень, з урахуванням дат накладення та погашення стягнень, з огляду на особу засудженого, свідчить про те, що він бажає звільнитись з місць позбавлення волі за підходження пільги, а не про його остаточне виправлення.

Враховуючи наведене, зважаючи на характер вчиненого засудженим злочину, реально відбутий термін покарання, поведінку засудженого під час відбування покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_4 за час відбування покарання став на шлях виправлення, зміни у особистості засудженого є достатньо позитивними і він повністю готовий до самокерованої правослухняної поведінки, а тому клопотання адвоката в інтересах засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України суд

постановив:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1