ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1488/21 Справа № 183/4273/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт й продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до 20 травня 2021 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не може забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а обставини, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу, продовжують існувати, оскільки на цей час з об`єктивних причин судовий розгляд не може бути закінчений, а тому врахувавши можливе покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого в разі визнання його винуватим, а саме позбавлення волі, суд встановив, що існує об`єктивна можливість того, що обвинувачений буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з вказаним рішення, захисник, поза межами строку апеляційного оскарження, звернувся до суду з апеляційною скаргою й клопотанням про поновлення пропущеного строку.

Обгрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали, захисник посилається на те, що 25.03.2021 в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваного рішення, а його повний текст ним отримано було лише 09.04.2021, тому, на переконання захисника, строк є пропущеним з поважних причин.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує незаконністю, невмотивованістю та необґрунтованістю судового рішення. Так, на переконання захисника, суд об`єктивно не з`ясував всі обставини справи, й передчасно прийшов до хибного висновку щодо суспільної небезпеки ОСОБА_6 й необхідності застосування щодо нього саме такого запобіжного заходу. Адвокат вказує, що ні прокурором, ні судом, в порушення вимог закону, взагалі не розглядалося питання про можливість застосування щодо ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, а сама по собі тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, не може слугувати підставою для тримання особи під вартою. До того, адвокат зазначає що суд не надав жодної правової оцінки обставинам, які передували вчиненню цього злочину, а саме, що сам потерпілий був ініціатором бійки, й разом з товаришем, принижуючи честь та гідність обвинуваченого, нанесли йому тілесні ушкодження, що в свою чергу спровокувало обвинуваченого на такі дії. Разом з цим, захисник вказує, що обвинувачений сам зателефонував до швидкої, й на місці дочекався працівників поліції, співпрацював з ними, та не вчиняв дій на ухилення від слідства, а також неодноразово висловлював бажання відшкодувати матеріальний збиток, але через перебування під вартою, не може цього зробити, тому адвокат вважає, що запобіжний захід щодо ОСОБА_6 необхідно змінити на більш м`який.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили клопотання та апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, яка просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, колегія суддів виходить з того, що в судовому засіданні су3ду першої інстанції було оголошено резолютивну частину оскаржуваного рішення, а її повний текст захисником було отримано 09.04.2021. При цьому, колегія суддів, враховуючи, що оскаржуване рішення було постановлено щодо обвинуваченого, який тримається під вартою, з метою непорушення його законних прав та інтересів, дійшла висновку про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, які внесено до ЄРДР за №0000675 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді 30 липня 2020 року ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово було продовжено ухвалами суду першої інстанції.

25 березня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, яке передбачене лише у виді позбавлення волі, особу обвинуваченого, а також те, що на цей час з об`єктивних причин судовий розгляд не може бути закінчений, встановив, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування від органів досудового розслідування та суду й вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшилися та продовжують існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 й доводи сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

З огляду на викладене, доводи захисника в скарзі, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання захисника ОСОБА_5 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_5 строк апеляційного оскарження ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задововлення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4