Справа № 369/5556/21
Провадження №1-кс/369/1080/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання заступника начальника СВ відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000213 від 14.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчим відділом відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000213 від 14.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що до відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_5 , з приводу того, що 31.01.2020 невідома особа перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , шахрайським шляхом тазловживання довірою заволоділа грошовими коштами та майном гр. ОСОБА_5 , чим заподіяла останній матеріального збитку.

Під час досудового розслідування в якості потерпілої була допитана гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила наступне, що приблизно в двадцятих числах січня місяця 2020 року до неї звернувся її знайомий, який запитав у неї чи не знає вона у кого можна позичити грошей у сумі біля 30 тисяч доларів США на не тривалий термін приблизно на один місяці. Вона йому сказала, що у неї є гроші і якщо потрібно то вона допоможе, але з одною умовою, якщо ці люди внесуть якесь рухоме чи нерухоме майно у якості застави.

Через декілька днів до неї зателефонував чоловік на ім`я ОСОБА_6 (т. НОМЕР_1 ) і сказав, що він від її знайомого ОСОБА_7 з приводу позики і поросив зустрітися та всі деталі оговорити.

ОСОБА_5 погодилась і вони домовилися зустрітися і оговорити всі умови.

При зустрічі ОСОБА_6 їй повідомив, що у нього у сім`ї сталися тимчасові незручності, а саме потреба у грошових коштах і йому потрібно 700 тисяч грн. ОСОБА_5 йому відповіла, що у неї в гривнях не має такої суми і є лише в доларах США і зможе йому дати терміном на один місяць, якщо він надасть якесь майно в заставу і у нотаріуса ми оформим наторіальний договір застави. Даний чоловік погодився і сказав, що у його цивільної дружини разом з якою вони виховують спільну дитину є у власності автомобіль «Lexus» моделі «nx200», номер та серія знаку НОМЕР_2 , 2018 року.

Через декілька днів вони домовились зустрітись біля її місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , і до цього часу вона підготує договір позики по документах, які він їй надасть, а після цього вони разом підуть до нотаріуса для складання договору застави з його дружиною.

31 січня 2020 року ОСОБА_5 зустрілася біля свого місця проживання за вище вказаною адресою разом з даним чоловіком та його дружиною ОСОБА_8 . Після цього надала даній жінці договір позики, який вони разом з ОСОБА_8 перечитали і дана жінка його підписала, а ОСОБА_5 в свою чергу надала їм грошові кошти в сумі 26 250 доларів США. що в еквіваленті 24,9196 гривень за 1 долар США загальна сума у перекладі 654 139 грн.50 коп. Грошові кошти вони перерахували разом. Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 разом поїхали до нотаріуса. Оскільки в с. Софіївська Борщагівка нотаріус не працював, то вони для укладання договору застави поїхали у місто Київ, де у нотаріуса ОСОБА_8 (т.) та ОСОБА_5 засвідчили своїми підписами договір застави.

Час від часу телефонував чоловік ОСОБА_8 і просив відстрочити повернення позики і зсилався на різні обставини.

У лютому та березні 2021 року ОСОБА_8 та її чоловік ОСОБА_6 почали не відповідати на телефонні дзвінки. ОСОБА_5 почала їздити до їх місця проживання однак зустрітися з даними особами їй так і не вдалось.

Тоді ОСОБА_5 зрозуміла, що щось трапилось і зрозуміла, що дані особи від неї переховуються. Після цього ОСОБА_5 звернулася до нотаріуса, щоб перевірити, чи не зняли якимось чином заборону. Від нотаріуса вона дізналась, що заборона на транспортний засіб який перебував у обтяженні відповідно до договору позики знято, хоча заяву на зняття з обтяжень по договору застави ОСОБА_5 не писала та у який спосіб і хто це міг зробити їй не відомо, бо нотаріус такої інформації не надав.

Далі ОСОБА_5 звернувшись до сервісного центру МВС та їй стало відомо, що вищевказаний автомобіль «Lexus» моделі «nx200», номер та серія знаку НОМЕР_2 , 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 на який відповідно до договору застави транспортного засобу було накладено обтяження, уже двічі був проданий. (копії витягів додаю на 3 аркушах).

Після цього ОСОБА_5 зрозуміла, що потрапила в злочинну схему шахраїв, які шляхом обману та зловживання довірою заволоділи її майном, а саме грошовими коштами, а також транспортним засобом, який повинен був перейти їй у власність згідно договору застави транспортного засобу.

У даному випадку на вищевказаний транспортний засіб марки «LEXUS», модель «NX 200», 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який перебував на д.н.з. НОМЕР_2 , на даний час знаходиться за д.н.з. НОМЕР_4 , сірого кольору, необхідно накласти арешт для запобігання можливості їх відчуження, розпорядження та/або користування пошкодження, псування, зникнення, приховування, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Враховуючи те, що транспортний засіб марки «LEXUS», модель «NX 200», 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який перебував на д.н.з. НОМЕР_2 , на даний час знаходиться за д.н.з. НОМЕР_4 , сірого кольору, має значення речового доказу, а також беручи до уваги що будуть створені можливості для його відчуження, пошкодження, приховування, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення кримінального провадження та доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначений вище транспортний засіб.
Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.
У зв`язку з вищевикладеним, слідчий просив суд прийняти клопотання до розгляду та накласти арешт на автомобіль марки «LEXUS», модель «NX 200», 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який перебував на д.н.з. НОМЕР_2 , на даний час знаходиться на д.н.з. НОМЕР_4 , сірого кольору.
Заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися рухомим майном, а саме: переліченим вище та зазначеними в пункті 1 транспортним засобом, незастосування заборони розпорядження та користування яким може призвести до зникнення, пошкодження майна або настання інших наслідків, що може перешкодити кримінальному провадженню.
Вищезазначений транспортний засіб у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
В судове засідання слідчий не з`явився.
Відповідно до ч. 1. ст. 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив суд задовольнити його у повному обсязі.
Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що вимоги клопотання слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У даному випадку на вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

У відповідності із ст. 100 КПК України та нормами Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки існує можливість використання даних речей, як доказів у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання заступника начальника СВ відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000213 від 14.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «LEXUS», модель «NX 200», 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який перебував на д.н.з. НОМЕР_2 , на даний час знаходиться на д.н.з. НОМЕР_4 , сірого кольору.
Заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися рухомим майном, а саме: транспортним засобом марки «LEXUS», модель «NX 200», 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який перебував на д.н.з. НОМЕР_2 , на даний час знаходиться на д.н.з. НОМЕР_4 , сірого кольору, оскільки незастосування заборони розпорядження та користування яким може призвести до зникнення, пошкодження майна або настання інших наслідків, що може перешкодити кримінальному провадженню.
Ухвала виконується слідчим негайно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1