Провадження № 11-кп/824/2516/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2021 про застосування обвинуваченому ОСОБА_6 та обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000643 від 10 серпня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.146, ст.340 КК України та ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, п.п.3,12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.127, ч.3 ст.146, ч.1 ст.255, ст.340, ч.ч.4,5 ст.27 ч.1 ст.366 та ч.4 ст.358 КК України.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2021 обвинуваченим ? ОСОБА_6 та ОСОБА_8 брано запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком ?на 60 днів,?тобто до?13.06.2021 включно без визначення розміру застави.
При вирішенні питання про обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції враховуючи міцність соціальних зв`язків та дані про особу обвинувачених, дійшов висновку що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_6 і ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, у тому числі особливо тяжкого, насильницьких, за попередньою змовою у складі групи осіб, частина з яких дотепер не встановлена, а значна частина учасників активно переховується від органів досудового розслідування та суду, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на них процесуальних обов`язків, як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими учасниками злочину, крім того обвинувачені були оголошені у розшук, при цьому жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченими не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання судом не встановлено,окрім того, на даний час обвинувальний акт перебуває на стадії підготовчого судового засідання, свідки, безпосередньо перед судом не допитані, що свідчить про наявність ризику незаконного впливу свідків, а відтак жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у кримінальному провадженні.

Також суд першої інстанції враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, дійшов висновку про неможливість на даному етапі судового провадження визначити розмір застави обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у зв`язку з обвинуваченням останніх у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2021 просить її скасувати в частині обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не було належним чином надано оцінку доказам неправомірності висунутої щодо його підзахисного підозри, окрім того не було досліджено долучені до клопотання матеріали та викладена позиція сторони захисту. Також апелянт вказує про те, що судом першої інстанції при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не було враховано, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має малолітню дитину, батька пенсіонера, психічнохвору матір, батьків пенсіонерів дружини, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем реєстрації та фактичним місцем проживання, веде громадсько-патріотичну діяльність.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2021 просить її скасувати в частині відмови у задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та в частині задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Свої вимоги обґрунтовує тим, оскаржувана ухвала постановлена без дотримання вимог ст.ст.177, 193, 194. 196, 314, 315 КПК України та практики ЄСПЛ, що свідчить про її незаконність. На переконання апелянта, судом першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не було враховано, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України суттєво зменшились або взагалі не існують. Вказує, що перебування його підзахисного в розшуку, жодним чином не свідчити, про те, що він може в майбутньому переховуватись від суду. Окрім того, під час перебування у розшуку ОСОБА_8 продовжував проживати із своєю дружиною та двома неповнолітніми дітьми, а відтак ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду, на переконання захисника є надуманим і жодним доказом не доведеним. Також апелянт посилається на те, що жоден з потерпілих та свідків не давав показань, які б могли викривати ОСОБА_8 у вчиненні будь-якого злочину, а відтак ризик впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні також відсутній. Крім того, апелянт зазначає, що інкриміновані його підзахисному злочини не підтверджуються жодними наявними у справі доказами, а викладені у обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими і доведеними, не містять опису конкретних дій обвинуваченого ОСОБА_8 та всіх фактичних обставин кримінального правопорушення.
Звертає увагу апелянт і на стан здоров`я ОСОБА_8 , який має ряд хронічних захворювань і потребує постійного догляду лікарів та належного лікування, яке не може бути забезпечене в умовах слідчого ізолятора.
Крім того, апелянт вказує, що його підзахисний має сталі соціальні зв`язки, сім`ю, двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, за останнім місцем роботи характеризувався лише з позитивної сторони, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 містить клопотання про її розгляд лише за участю захисника та обвинуваченого, що не є клопотанням про розгляд скарги за участю сторін кримінального провадження, в розумінні ст. 422-1 КПК України, оскільки таке клопотання суперечить принципу рівності сторін, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою правову позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчившинадані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Згідно ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали судомпершої інстанції при вирішенні питання доцільності обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано.
Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення обвинувачених та їх захисників, прокурора, представників потерпілих, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , суд першої інстанції при розгляді питання про обрання обвинуваченимОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 і ОСОБА_8 у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачується, міцність соціальних зв`язків, а також дані про їх особу та правильно встановив, що існують обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки є всі підстави вважати, що обвинувачені, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, у тому числі особливо тяжкого, насильницьких, за попередньою змовою у складі групи осіб, частина з яких не встановлена, а значна частина учасників переховується від органів досудового розслідування та суду, до того ж переховувались від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим були оголошенні у розшук, можуть переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків, які у даному кримінальному провадженні безпосередньо перед судом не допитані.

Отже, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_8 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання обвинуваченим строку тримання під вартою жодним чином не зменшились і, в сукупності з даними про особу обвинувачених, підтверджують на даному етапі провадження, потребу в триманні обвинувачених під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянтів про те, що викладені у судовому рішенні висновки є недостатніми для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на переконання колегії суддів є неспроможними.
Доводи апеляційної скарги захисників про неврахування судом першої інстанціїданих про особи обвинувачених, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою з достатньою повнотою врахував дані, як щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який одружений, має малолітню доньку, постійне місце проживання, батьків похилого віку, які потребують догляду, посередню характеристику за місцем реєстрації та проживання, відсутність судимостей та відомостей про наявність захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, так і дані щодо особи ОСОБА_8 , який має сім`ю, двох неповнолітніх дітей 2007 та 2011 років народження, постійне місце проживання, позитивно характеризувався за останнім місцем роботи, з вищою освітою, раніше не судимий та правильно встановив, що зазначені дані у сукупності з усіма обставини, які враховані при обранні запобіжного заходу, жодним чином не будуть стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження та обґрунтовано дійшов висновку, що жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 і ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, з чим погоджується і колегія суддів.

Не заслуговують на увагу і посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на показання свідків наданих ними під час досудового розслідування та фактичні обставини кримінального правопорушення, оскільки привирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, показання свідків та фактичні обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , наведені в апеляційній скарзі, щодо наявності у його підзахисного ряду хронічних захворювань та неможливості отримання належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, як підставу для скасування запобіжного заходу його підзахисному, а також того, що медична частина Київського слідчого ізолятору відноситься до лікувально-профілактичного закладу, де надається лише первинна медична допомога, на переконання колегії суддів є непереконливими, оскільки жодних належних доказів, щодо неможливості перебування ОСОБА_8 за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятора апеляційна скарга та долучені до неї матеріали не містить, не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший більш м`який запобіжний захід, у виді домашнього арешту, як про це як про це просять захисники, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2021 про обрання ? ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком ?на 60 днів,?без визначення розміру застави -без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3