Провадження № 1-кп/761/2309/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року

Шевченківський районний суд міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у місті Києві

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№0012899 від 06 грудня 2018 року,

за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого лікарем-хірургом-онкологом клінічної лікарні «Феофанія» ДУС,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст.140, ч.2 ст.139 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

07 квітня 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_3 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 140, ч.2 ст. 139 КК України.

У підготовчому судовому засіданні при з`ясуванні думки учасників судового провадження у відповідності до вимог ст. 314 КПК України, прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що у справі дотримані всі норми КПК України, підстави для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту прокурору відсутні.

Потерпілий ОСОБА_5 підтримав думку прокурора,просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Захисник ОСОБА_6 ,обвинувачений ОСОБА_3 заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у зв`язку з невідповідністю його вимогам ст.291 КПК України,посилаючись на те, що обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду , оскільки ОСОБА_3 не набув у кримінальному провадженні статусу підозрюваного, а в подальшому і обвинуваченого, так як ухвалою Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року було скасовано повідомлення від 22 липня 2020 року ОСОБА_3 про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 140, ч.2 ст. 139 КК України.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу порушених питань у підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей,які обвинувальний акт повинен містити,передбачені п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України,серед яких в п.5 відокремлено необхідність наявності в ньому таких складових : 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення,які прокурор вважає встановленими ; 2)правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.
У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам суд у підготовчому судовому засіданні відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України повертає його прокурору.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить,що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення,які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення,який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.
В той же час,розуміння поняття «формування обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст.374 КПК України,які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення,визнаного судом доведеним»,із зазначенням місця,часу,способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення,форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення-це твердження про вчинення певною особою діяння,передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку,встановленому цим Кодексом.

Таким чином,на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК України зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта має містити формулювання вчиненого особою діяння,передбаченого КК України,із зазначенням місця,часу,способу вчинення,наслідків кримінального правопорушення,форми вини і мотивів його вчинення, зокрема. З метою,щоб особа мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та,виходячи з його змісту ,обрати власну правову позицію захисту.
Про те,що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення,висунутого проти нього,вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ратифікованою Україною.
В той же час відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд,позбавляє права обвинуваченого знати,в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами,а також позбавляє суд,відповідно до приписів ч.1 ст.348 КПК України,роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення,що є обов`язком суду.
Всупереч викладеному,обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Як убачається з обвинувального акта, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України , у неналежному виконанню медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення , що спричинило тяжкі наслідки для хворої ОСОБА_7 , за ч.2 ст. 139 КК України - у ненаданні без поважних причин допомоги хворому медичним працівником , який зобов`язаний, згідно з установленими правилами , надати таку допомогу , якщо йому завідомо відомо , що це може мати тяжкі наслідки для хворого, що спричинило смерть хворої ОСОБА_7 .

Так, згідно обвинувального акту , при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення за ч.1 ст. 140 КК України зазначено, що « в період часу приблизно з 14 годин 00 хвилин по 20 год. 20 хв. 21 листопада 2018 року , лікар-хірург-онколог ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні ТОВ «Капітал» Медичний центр «Універсальна клініка «Оберіг», що знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Зоологічна,3-В, під час проведення оперативного втручання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи відповідну кваліфікацію та реальну можливість виконати покладені на нього обов`язки (відповідно до посадової інструкції (код інструкції 03-5-3) зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу ) належним чином , не вчинив дії, які він в силу виконуваної роботи зобов`язаний був вчинити,тобто не в повному обсязі , недбало , поверхнево , всупереч вимогам інтересів його професійної діяльності допустив дефект надання медичної допомоги , виконав дію, яка виконана невірно , чим спричинив тяжкі наслідки для хворої ОСОБА_7 »

Разом з тим , при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення за ч.1 ст. 140 КК України в обвинувальному акті жодним чином не викладено відомостей про те, які саме дії ОСОБА_3 вчинив невірно , а які дії він не вчинив та який дефект надання медичної допомоги допустив під час оперативного втручання .

При викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення за ч.2 ст. 139 КК України в обвинувальному акті зазначено, що « ОСОБА_3 , будучи лікуючим лікарем ОСОБА_7 , після проведення 21 листопада 2018 року оперативного втручання хворій ОСОБА_7 в приміщенні ТОВ «Капітал» Медичний центр «Універсальна клініка «Оберіг» , що знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Зоологічна, 3-В, незважаючи на те, що є медичним працівником, згідно з правилами , установленими ч.1 ст. 52, п. «а» ч.1 ст. 78 Основ законодавства України про охорону здоров`я, зобов`язаний надавати медичну допомогу в повному обсязі хворому , який знаходиться в критичному для життя стані , й надавати своєчасну та кваліфіковану медичну допомогу після безпосереднього виявлення хвороби , не зважаючи на анамнез захворювання, тяжкість перенесеної операції з ятрогенним ушкодженням декількох органів , важкість загального стану хворої, скарги , клінічну картину післяопераційного періоду , наростаючі у період з 26 листопада 2018 року до 29 листопада 2018 року лабораторні симптоми гнійно-септичних ускладнень, з огляду на що необхідним було термінове проведення консиліуму із залученням інших фахівців та вжиття невідкладних адекватних заходів, всупереч вимог посадової інструкції (код інструкції 03-5-3) не здійснив необхідні дії , що призвело до розвитку перитоніту, септичного шоку , та як наслідок, тяжкі наслідки у виді смерті ОСОБА_7 27 грудня 2018 року ». При цьому в сформульованому обвинуваченні за ч.2 ст. 139 КК України датою смерті ОСОБА_7 вказано 27 грудня 2020 року.

Разом з тим, диспозиція ст.139 КК України визначає кримінальним правопорушенням ненадання допомоги хворому медичним працівником без поважних причин.

При цьому, як при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення так і формулюванні обвинувачення за ч.2 ст. 139 КК України в обвинувальному акті відсутні жодні посилання про те, що ОСОБА_3 без поважних причин не надав допомогу хворій ОСОБА_7 , безпосередньо не приведено того, що він не надав допомоги хворій, а вказано , що ОСОБА_3 не здійснив необхідні дії, що призвело до розвитку перитоніту, септичного шоку, та як наслідок, до тяжких наслідків у виді смерті хворої ОСОБА_7 . З останнього можливо зробити висновок, що ОСОБА_3 здійснювались якісь дії для надання допомоги хворій ОСОБА_7 .

Такі суттєві недоліки у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення в своїй сукупності не дають повного та чіткого уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінальних правопорушень,які інкримінуються ОСОБА_3 , що в свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, тягнуть за собою порушення права на захист з огляду на суперечливість та незрозумілість суті висунутого ОСОБА_3 обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд з прав людини констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує,що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відому особи конкретним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення,оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати,що приховано за зовнішньою стороною справи,та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Таким чином, вищевказанісуттєві недоліки у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення стосовно кожного з наведених складових, зазначених в кваліфікації, є істотним недоліком обвинувального акту щодо ОСОБА_3 , істотно впливають на визначеність обвинувачення, є порушенням права учасників кримінального провадження на захист та права на справедливий суд, обов`язок забезпечення яких покладається на суд, та однією з гарантій яких є відповідно до п. «а» частини 3 статті 6 Конвенції негайна і детальна поінформованість зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти особи.
За вказаних обставин, на переконання суду, недотримання в даному випадку саме вимог
п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України може вплинути на право ОСОБА_3 на захист та, у свою чергу, позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 348 КПК України, тобто роз`яснити обвинуваченому під час судового розгляду суть обвинувачення, що є обов`язком саме суду, позбавляє суд можливості визначити межі обвинувачення та судового розгляду стосовного обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч.1 ст.337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Статтею 338 КПК України передбачене право прокурора змінити обвинувачення в суді, проте зазначені фактичні дані не є новими, відомі на період досудового розслідування, стосовно них не може бути змінене обвинувачення в суді, оскільки статтею 338 КПК України не передбачене усунення недоліків обвинувального акту в суді.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.140, ч.2 ст. 139 КК України, вважає, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.
Крім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року , яка набрала законної сили, у кримінальному провадженні №0012899 від 06 грудня 2018 року скасовано повідомлення від 22 липня 2020 року ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 140, ч.2 ст.139 КК України, у зв`язку з його необґрунтованістю.
У зв`язку з поверненням обвинувального акту прокурору, слід повернути потерпілому ОСОБА_5 надані під час підготовчого судового засідання цивільний позов до ОСОБА_3 , ТОВ «Капітал» Медичний центр «Універсальна клініка «Оберіг» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заяви про забезпечення цивільного позову , заперечення на ухвалу слідчого судді , подані в підготовчому судовому засіданні порядку ч.3 ст. 309 КПК України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.314,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012899 від 06 грудня 2018 року,за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.140, ч.2 ст.139 КК України - повернути прокурору Шевченківської окружної прокуратури міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1