Справа № 739/824/21
Провадження № 1-в/739/32/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до законодавства,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 на підставі статті 537 КПК України звернувся до суду з клопотання про заміну невідбутої частини призначеного йому вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Своє клопотання мотивує тим, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року його засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі. Призначене покарання не має строку і не передбачає можливості умовно-дострокового звільнення, права на звільнення з місць позбавлення волі після відбуття певного строку. Вказане, на думку засудженого, свідчить про порушення Україною своїх міжнародних зобов`язань та протирічить практиці Європейського суду з прав людини. В обґрунтування клопотання засуджений посилається на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства», «Ласло Мальяр проти Угорщини» та Петухов проти України».

У судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник засудженого заявив, що клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні висловився проти задоволення клопотання у зв`язку з його безпідставністю.

Заслухавши пояснення засудженого, думку його захисника та прокурора, дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 13 частини другої статті 115 КК України та призначено покарання із застосуванням статті 71 КК України у виді довічного позбавлення волі. Вказаний вирок 02 листопада 2020 року набрав законної сили та звернутий до виконання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК України.

Згідно частини третьої статті 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахування за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Після засудження ОСОБА_4 до довічного позбавлення волі законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочин, вчинений останнім, не пом`якшувалося.

Таким чином, покарання, призначене ОСОБА_4 відповідало положенням КК України, які діяли на час вчинення ним інкримінованого йому злочину, і підстави для застосування положень частини третьої статті 74 КК України відсутні.

Також суд бере до уваги, що призначення такого виду покарання як довічне позбавлення волі згідно рішення Конституційного Суду України №1-рп/2011 від 26 січня 2011 року відповідає Конституції України, яка має найвищу юридичну силу порівняно з усіма іншими нормативними актами, що видаються та діють в Україні, зокрема й з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилання засудженого ОСОБА_4 на порушення Україною своїх міжнародних зобов`язань, а також на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства», «Ласло Мальяр проти Угорщини» та Петухов проти України», як на підставу для заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, суд також вважає безпідставним, оскільки вказаними рішеннями не передбачено вжиття державою Україна додаткових заходів індивідуального характеру відносно засудженого ОСОБА_4 , зокрема щодо заміни довічного позбавлення волі іншим покаранням.

Крім того суд враховує, що частиною першою статті 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого Президентом України за наявності для того підстав, що у повній мірі відповідає вимогам Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Вказане вище в сукупності свідчить, що клопотання засудженого ОСОБА_4 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 371, 372, 532, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до законодавства відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом 7 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у вказаний строк з момету отримання нею копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено о 08 год. 30 хв. 08 липня 2021 року