ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/268/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 21 січня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001346 від 03.11.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.146 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 21.01.2021 року клопотання слідчого - задоволено.

Продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 25.02.2021 року включно.

Підозрюваний ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та визначити розмір застави.
Прокурор, захисник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомили.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №0001346 від 03.11.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.146 КК України.

24.11.2020 року ОСОБА_6 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

25 листопада 2020 ОСОБА_6 згідно вимог ст. ст.42, 276-278 КПК України було вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.146 КК України.

26.11.2020 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22.01.2021, без визначення застави.

12.01.2021 року першим заступником керівника Харківської обласної прокуратури строк досудового розслідування продовжено до 3-х місяців, тобто до 25.02.2021

Задовольняючи клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.146 України, які підтверджені зібраними під час досудового розслідування фактичними доказами.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням того, що ОСОБА_6 підозрюється у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над близькими родичами потерпілого (вимагання), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно, з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також у закінченому замаху на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто зазначене свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема здоров`я населення, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження відомостях.
Колегією суддів взято до уваги особу підозрюваного та прийнято до уваги, що раніше неодноразово судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, що свідчить про системність вчинення злочинів, після відбуття покарання на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив. Офіційно не працевлаштованийі таким чином не має доходу, що обґрунтовано свідчить про наявність ризиків вчинення підозрюваним іншого злочину
Крім того, ОСОБА_6 відмовляється співпрацювати зі слідством, оскільки під час допиту в якості підозрюваного від дачі показань він відмовився на підставі ст.63 Конституції України. Слідчий суддя, враховуючи на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, дійшов висновку про необхідність продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Вимога підозрюваного про застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.177-178, ч.ч.3,4 ст.183 КПК України, обґрунтовано у своїй ухвалі дійшов висновку щодо неможливості визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки злочини вчинено із погрозою застосування насильства.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення, що свідчить про належне дотримання вимог ст.370 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційних скарг не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді