Номер провадження: 11-сс/813/656/21
Номер справи місцевого суду: 522/6791/21 1-кс/522/3597/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000155 від 21 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 12 червня 2021 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90800 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу слідчого судді та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби з 22:00 до 06:00 за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що лише тяжкість злочину не може бути підставою застосування до ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу, а ризики, передбачені ст.177 КПК України, прокурором не доведені та не доведено неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_8 визнав себе винуватим, активно сприяв розкриттю злочину та ту обставину, що ОСОБА_8 пояснював, що він недавно звільнився з Одеської виправної колонії №14 та йому не була забезпечене соціальна допомога, як звільненому з місць позбавлення волі.

Захисник стверджує, що тримання під вартою ОСОБА_10 є недоцільним, оскільки він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив про те, що ОСОБА_8 відмовився від визнавальних показань, тому що злочин вчинив його син ОСОБА_11 , у зв`язку з чим захисник змінив вимоги апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді скасувати та взагалі не застосовувати до ОСОБА_8 запобіжний захід.

Підозрюваний ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав свого захисника.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та змінених вимог апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 20.03.2021 року приблизно о 11 годині 50 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 підійшов до відчинених вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_12 , та проник у приміщення зазначеної квартири, в якій умисно, таємно та з корисливих мотивів, викрав належне ОСОБА_12 майно, а саме: телевізор торгової марки «MAG», моделі «CR32ALEDTV», мобільний телефон торгової марки «Samsung» та мобільний телефон торгової марки «Lenovo», а всього майна, яке належить ОСОБА_12 , на загальну суму 15 000 гривень та з викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_12 від 20.03.2021 року;

-протоколом огляду місця події від 20.03.2021 року, а саме квартири АДРЕСА_2 , де у кімнаті, яка знаходиться праворуч, відразу від вхідних дверей була порушена обстановка;

-протоколом допиту потерпілої від 21.03.2021 року, відповідно до якого потерпіла зазначила, що після того як гучно захлопнулись вхідні двері, вона пішла у кімнату, яка знаходиться праворуч, відразу від вхідних дверей та виявила відсутність у кімнаті телевізор торгової марки «MAG», моделі «CR32ALEDTV», мобільний телефон торгової марки «Samsung» та мобільний телефон торгової марки «Lenovo»;

-протоколом огляду відеозапису від 13.04.2021 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнав себе та ОСОБА_13 , якому допомагав нести телевізор;

-протоколом пред`явлення особи до впізнання від 13.04.2021 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 13.04.2021 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 13.04.2021 року, який пояснив, що ОСОБА_8 попросив його допомогти занести в ломбард телевізор, який він взяв у свого знайомого, при цьому свідок бачив, що ОСОБА_8 було два мобільних телефони, один з яких ОСОБА_8 дав йому;

- іншими матеріалами провадження.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Враховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та 08.02.2021 року був звільнений з місць позбавлення волі, де відбував покарання за вчинення злочинів, в тому числі і проти власності.

Апеляційний суд зазначає, що злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, був вчинений 20.03.2021 року, тобто у наступному місяці після звільнення ОСОБА_8 з місць позбавлення волі.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_8 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжити вчиняти корисливі злочини проти власності.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним на потерпілу та свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження №0000155 відносно ОСОБА_8 перебуває на стадії досудового розслідування, а тому потерпіла та свідки, які на теперішній час допитані органом досудового розслідування, у разі направлення до суду обвинувального акту будуть безпосередньо допитуватися судом, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них підозрюваним ОСОБА_8 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, апеляційний суд зазначає, що на теперішній час ОСОБА_8 відмовився від наданих раніше визнавальних показань та зазначає, що крадіжку вчинив його син.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який правильно врахував обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_8 не працевлаштований, неодружений, не має утриманців, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п.2) ч.5 ст.182 КПК України, особи підозрюваного, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , обґрунтовано визначив заставу у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90800гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 будь-якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 12 червня 2021 року, із визначенням застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90800 гривень, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3