ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6048/20
Провадження № 1-кс/210/1281/21
У Х В А Л А
іменем України
"27" травня 2021 р.

Cлідчий суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого відділення відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів по кримінальному провадженню № 0001148, відомості якого 01.10.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До суду 25 травня 2021 року надійшло клопотання слідчого відділення відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів по кримінальному провадженню № 0001148, відомості якого 01.10.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Клопотання погоджене прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, під час проведення досудового розслідування було встановлено, що 01.10.2020 о 02:30 годин по лінії "102" надійшлоповідомлення про те, що невідома особа підпалила гараж, який знаходиться неподалік від будинку АДРЕСА_1 , так було пошкоджено автомобіль марки "ДЕУ" моделі "ЛАНОС" д.р.н. НОМЕР_1 , належний гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄО № 18358 від 01.10.2020 року).

Відомості про вказане кримінальне правопорушення, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001148 від 01.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлена можлива причетність до вчинення злочину гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який користується мобільним телефоном з імей НОМЕР_2 .
В судовому засіданні прокурор та слідчий не з`явились, надали заяви про можливість розгляду клопотання у їх відсутність.
Згідно ч. 4 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Неприбуття за судовим викликом особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, без поважних причин або неповідомлення нею про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання.

У відповідності до ч. 4, 6 ст. 107 КПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксація процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею про тимчасовий доступ до речей та документів, не здійснювалась.

Дослідивши клопотання та документи додані до нього, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

За змістом ч.1 ст.160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу.

Речі, доступ до яких, із правом вилучення, просить надати слідчий, не відносяться до речей і документів передбачених ст.161 КПК України.

Пунктом 7 ст.162 КПК України передбачено, що до охоронюваної законом таємниці належать інформація, яка знаходиться у операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про телекомунікації», зняття інформації з телекомунікаційних мереж заборонене, крім випадків, передбачених законом. Згідно ч. 3 ст. 34, п. 7 ч. 1 ст. 39 вказаного Закону, інформація про споживача та про телекомунікаційні послуги, що він отримав, може надаватись у випадках і в порядку, визначених законом. Оператори телекомунікацій зобов`язані зберігати записи про надані телекомунікаційні послуги протягом строку позовної давності, визначеного законом, та надання інформації про надані телекомунікаційні послуги в порядку, встановленому законом.

Судовим розглядом встановлено, що власником інформації, доступ до якої просить надати слідчий є ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » стосовно номеру яким користується ОСОБА_6 , 1976 р.н., імей НОМЕР_2 , який відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України «Про телекомунікації» повинні забезпечувати і нести відповідальність за схоронність відомостей, в яких міститься інформація про абонента, що становить охоронювану законом таємницю.
Слідчий просить надати доступ до документів, що містить інформацію: про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг, у період часу з 00:00 годин 01 жовтня 2020 року по строк дії ухвали, які працюють з IMEI: НОМЕР_2 , що перебуває у володінні ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з можливістю виготовити на паперовому та/або електронному носії документ за вказаним вище абонентським номером (IMEI) та періодом часу з наступними відомостями: Адреси розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок кінцевого обладнання з вказаними вище абонентським номером та терміналом (абонент А); Ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання абонента А: унікальний ідентифікатор сім-картки (ІМSІ), міжнародний ідентифікатор кінцевого обладнання (далі - ІМЕІ) тощо; Типи з`єднання абонента А: вхідні та вихідні дзвінки, SMS (короткі текстові повідомлення), ММS (мультимедійні повідомлення), GPRS (передача інформації по незайнятій голосовим зв`язком смузі частот), переадресація тощо; Дата, час та тривалість з`єднань, у тому числі з`єднання нульової тривалості (неприйняті виклики) абонента А.; Ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання споживачів телекомунікаційних послуг, з яким відбувався сеанс зв`язку абонента А (абонент Б); За наявності контрактної угоди (або відповідної реєстрації) з абонентом А надати відомості про його особу.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать: інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо.
Слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною ч. 5 ст. 163 КПК України, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Право на приватне життя закріплене у ст.8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції».
Статтею 9 Закону України «Про телекомунікації», визначено, що таємниця телефонних розмов, листування, телеграфної та іншої кореспонденції захищається Конституцією та Законами України.
Тобто приватне життя громадянина охороняється державою, а втручання в його сферу несе за собою кримінальну відповідальність.
Також захист цього права гарантує частина 2 статті 14 КПК України, а саме: «Втручання у таємницю спілкування можливе лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, з метою виявлення та запобігання тяжкому чи особливо тяжкому злочину, встановлення його обставин, особи, яка вчинила злочин, якщо в інший спосіб неможливо досягти цієї меті».
Слідчий суддя зазначає, що він має переконатися в тому, що втручання, з огляду на факти і обставини конкретної справи, яку він розглядає, справді було необхідним.
Протоколи допиту потерпілого та свідка, в яких йде посилання на невідомого ОСОБА_7 , який може бути причетним до вчиненого кримінального правопорушення, слідчий суддя розцінює, як неналежний доказ. Жодних відомостей, що ОСОБА_6 , який може бути причетний до даного кримінального правопорушення, зокрема поясненнями цієї особи по справі, а також, що останній на даний час користується телефоном, який має імей НОМЕР_2 суду не представлено, а тому не може бути розглянутий, як належний та допустимий доказ.
Фактично, аргументи слідчого зводяться до протоколу допиту потерпілого та свідка. Однак, ані покази потерпілого, ані покази свідка не підтверджують, що « ОСОБА_7 », користується телефоном, який має імей НОМЕР_2 Особисто ОСОБА_6 не надавав жодних пояснень слідчому, хоча слідчому відомі його анкетні дані, і на нього вказують потерпілий та свідок.
Оскільки вказана інформація стосується приватного життя особи, надання до неї доступу буде, на думку слідчого судді, втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя». Так ЄСПЛ у низці своїх рішень акцентує увагу на тому, що: 1) досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних справ особи лише тоді стає значущим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності», воно не було свавільним (наприклад, рішення у справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізен проти Росії»; 2) відсутність достатнього законного обґрунтування в разі втручання в особисте життя окремих осіб призводить до порушення ст. 8 Європейської конвенції з прав людини (наприклад, рішення у справі «Пантелеєнко проти України»).
Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи (наприклад, рішення у справі «Ісмаїлов проти Росії»)
Суд констатує, що втручання у права ОСОБА_6 шляхом отримання відомостей про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг, у період часу з 00:00 годин 01 жовтня 2020 року і по строк дії ухвали, які працюють з IMEI: НОМЕР_2 , яким останній можливо користується, із зазначенням їх адреси, а також відомостей щодо місцеперебування абоненту вказаного номеру в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання за вказаний у клопотанні період часу, є непропорційним та не відповідає принципу розумності, є неспіврозмірним меті отримання тимчасового доступу до речей та документів, оскільки мета отримання дозволу на тимчасовий доступ до зазначених документів це отримання інформації, яка доведе, що мав місце підпал автомобіля, що можливо встановити лише шляхом доступу до інформації стосовно абонентського номеру, яким останній користується, за конкретний проміжок часу, а не за вказаний у клопотанні період з моменту вчинення та до строку дії цієї ухвали, оскільки надання заявнику дозволу на доступ до зазначеної інформації за вказаний період є порушенням балансу між публічним та приватним інтересами, а тому оскільки слідчим не надано слідчому судді належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вище вказані дати з`єднання мобільного терміналу можуть мати відношення до вищевказаного кримінального провадження, суд вважає клопотання не обґрунтованим.
Враховуючи викладене, слідчий суддя позбавлений можливості встановити не лише конкретний часовий період, за який необхідно надати дозвіл на тимчасовий доступ до зазначених в клопотанні документів, а так само і надежність користується телефоном, який має імей НОМЕР_2 певній особі, для того, щоб вказана у клопотанні мета отримання тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні оператора мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », була досягнута в повному обсязі, а також з метою не втручання у приватне життя громадянина, яке охороняється державою, у клопотанні слідчого слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 40, 110, 159-166, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого відділення відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів по кримінальному провадженню № 0001148, відомості якого 01.10.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України - відмовити.
Відмова у задоволенні клопотання не перешкоджає повторному зверненню до слідчого суді, суду після усунення вказаних недоліків в порядку КПК України.
Ухвала слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів , які не визначені п. 10 ч.1 ст. 309 КПК України, винесена під час досудового розслідування окремому оскарження не підлягає, однак заперечення проти них можуть бути по подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1