Вирок

Іменем України

08.04.2021 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000102 від 19.06.2018 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кривопілля, Верховинського р-ну, Івано-Франківської обл.., українця, громадянина України зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця Збройних Сил України, раніше не судимого, колишнього військовослужбовця номеру обслуги 3 , зенітно - артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки 1 аеромобільного десантного батальйону військової частини - НОМЕР_1 , солдата,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,
Сторона обвинувачення - прокурори Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Групою прокурорів - публічним обвинуваченням у кримінальному провадженні № 0000102 від 19.06.2018 року , в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_3 в інкримінований у вину період був військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу НОМЕР_2 серпня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 по мобілізації згідно з Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 «Про проведення часткової мобілізації в Україні» та направлений для проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_3 (в/ч НОМЕР_4 ) яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Відповідно до наказу № 212 від 29 вересня 2015 року командира військової частини № НОМЕР_3 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номеру обслуги 3 зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки 1 аеромобільно - десантного батальйону військової частини , ВОС НОМЕР_5 , шпк- «солдат» та зараховано на всі види забезпечення.
Таким чином, з часу призиву ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця та повинен був проходити військову службу згідно з вимогами статей 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону Україн «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», статей 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служб Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту
Збройних СУ України, в умовах особливого періоду, який встановлений для військовослужбовців Збройних Сил України Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію на території України та діє по даний час.
Згідно з наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 25 листопада 2015 року № 259 солдат ОСОБА_3 , в складі групи відряджений в зону АТО де він виконував обов`язки по захисту територіальної цілісності України.

У подальшому ОСОБА_3 було надано основну відпустку, з якої він повинен був повернутися 29 червня 2016 року та прибути у військову частину польова пошта НОМЕР_3 (в/ч НОМЕР_4 ), що дислокується у АДРЕСА_2 .

Однак, в супереч вказаним вище вимогам Конституції України, Законів України, Військових Статутів та нормативно правових актів, які регламентують порядок проходження військової служби в особливий період, не прибув до місця служби, залишився дома по місцю основної реєстрації та проводив час на власний розсуд до 10 год. 00 хв. 19 червня 2018 року, тобто до прибуття у військову прокуратуру.
Сторона публічного обвинувачення в судовому засіданні, підтримуючи обвинувачення та орган досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфікують, як самовільне залишення місця служби без поважних причин, військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, з чим суд погоджується.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, надавши пояснення які у повній мірі узгоджуються з фактичними обставинами викладеними в обвинувальному акті. Крім цього пояснив, що під час його відпустки хворів батько, якому потрібна була допомога, а крім нього, у батька нікого не було. Опікунства він не оформляв, але допомагав батькові. Два роки тому батько помер. Коли йому стало відомо, що його розшукують, добровільно з`явився у військову прокуратуру.

Відтак, фактичні обставини, що викладені в обвинувальному акті, крім повного визнання обвинуваченим, перевірені судом безпосередньо в результаті допиту обвинуваченого в судовому засіданні, тобто перевірені з дотриманням вимог ст. 23 КПК України.

Прокурори в судовому засіданні, кожен окремо, з показами обвинуваченого погодилися та запропонували суду провести судове слідство з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого обвинувачений не заперечував.

Суд, заслухавши доводи прокурорів, що діяли окремо, не залежно один від одного, думку обвинуваченого, який визнав свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, відсутність заперечень щодо допустимості та належності зібраних доказів, вважає за доцільне не досліджувати фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному акті та які визнаються сторонами, а судове слідство обмежити допитом обвинуваченого та дослідженням процесуальних документів і документів, що характеризують особу останнього.

Таким чином, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим та досліджених процесуальних матеріалів кримінального провадження, суд вважає, що групою прокурорів доведено той факт, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби Збройних Сил України, самовільно залишив місце служби - територію військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та без поважних причин, перебував поза її межами з 26 липня 2016 року, приблизно з 07 год. 00 хв. по 10 год. 00 хв. 19 червня 2018 року.
Призначаючи підсудному покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної

небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який по

місцю теперішнього проживання та по місцю колишнього проходження військової служби в цілому характеризується позитивно, а також його негативне ставлення до вчиненого.

Суд також приймає до уваги, що ОСОБА_3 був призваний по мобілізації та проходив військову службу в зоні АТО, що підтверджується документами наданими прокурором. У підсудного хоч і відсутнє відповідне посвідчення, проте суд визнає факт його участі в захисті територіальної цілісності України від збройного втручання Російської Федерації на підставі встановлених в суді фактів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину; вчинення злочину внаслідок тяжких сімейних обставин - хвороба батька, який потребував стороннього нагляду, усунення заподіяної шкоди, шляхом добровільного повернення до військових органів.

Обставин, щоб обтяжували відповідальність обвинуваченого, прокурорами не наведено, не встановлено таких і судом.

З урахуванням пом`якшуючих обставин і особи підсудного, суд приходить до висновку, що покарання йому слід призначити в межах санкції статті за якою інкриміновано кримінальне правопорушення, у вигляді позбавлення волі.

За наведених вище пом`якшуючих обставин, суд також приходить до переконання про можливість виправлення підсудного без відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим, вважає за доцільне, на підставі ст.. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст..76 КК України.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 76 КК України, статтями 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 3 ( трьох ) років позбавлення волі.

Відповідно до ст..75 КК України, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, встановивши іспитовий строк в 1 ( один ) рік.

Згідно з вимогами ст..76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду
протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.
У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 09 травня 2021 року.
Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.
Суддя ОСОБА_6