Справа № 504/4194/20
Номер провадження 1-кп/504/672/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2021 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурорів військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Доброслав Одеської області матеріали кримінального провадження №0001185, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новотроїцьке Миколаївського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не одруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні малолітнього сина 2018 року народження, з професійно технічною освітою, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді кулеметника 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше не судимого:
- у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.408 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді кулеметника 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 08 год. 00 хв. 21.04.2015 року, не з`явився на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та продовжує ухилятися від військової служби до теперішнього часу, проводячи свій вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.
Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства. Суду пояснив, що в 2014 році, його було мобілізовано до Збройних Сил України, він проходив службу в Донецькій області, при виведені військ з зони АТО на весні 2015 року, попав під арт обстріл з градів, внаслідок чого отримав стрес та був госпіталізований до Одеського військового шпиталю з серцевим нападом. Після лікування мав повернутися до військової частини, але вирішив поїхати додому, щоб набратися сил та прийти до тями, керівництво частини про свої наміри поїхати додому не повідомив, медичного призначення на курс реабілітації не мав. Після 2015 року до лікарів психологів, психіатрів за допомогою не звертався через відсутність потреби.
Судом встановлено, що 30.07.2014 року на підставі Указу Президента України № 607/2014 від 21.07.2014 р. «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 22.07.2014 р. №1595-VII, військовозобов`язаний ОСОБА_6 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2014 р. №162 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призвано на посаду розвідника військової частини НОМЕР_1 . 23.09.2014 р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 199 солдата ОСОБА_6 призвано на посаду кулеметника 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Відтак, з 01.08.2014 р, тобто з моменту видачі солдату ОСОБА_6 мобілізаційного розпорядження та відправлення його до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби. Відповідно до виписного епікризу № 5528 Військово медичного клінічного центру Південного регіону, ОСОБА_6 був виписаний з вказаного лікувального закладу 21.04.2015 р., та того ж дня, а саме о 08 год. 00 хв. 21.04.2015 р. зобов`язаний був прибути до військової частини НОМЕР_1 та відрекомендуватись своєму безпосередньому начальникові. Проте, діючи в порушення вимог ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 08 год. 00 хв. 21.04.2015 року, не з`явився на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та продовжує ухилятися від військової служби до теперішнього часу, проводячи свій вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби. 04.12.2020 року о 09 год. 00 хв. він добровільно прибув до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, заявив про себе та повідомив, що проходити військову службу надалі не бажає. У вчиненому злочині розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 р. «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 р. № 1126-VII, на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Зі вступною промовою учасники процесу виступити відмовилися.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину).
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст.408 ч.3 КК України, за ознаками дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого, те, що ОСОБА_6 раніше не вчиняв кримінальних правопорушень, позитивно характеризується, приймав участь в зоні бойових дій, має на утриманні малолітню дитину, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до положень ст.66 КК України являється щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.
За таких обставин суд вважає, що при обранні ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, є можливим застосувати дію ст.75 КК України, з виконанням покладених на останнього обов`язків відповідно до ст.76 КК України, оскільки суд вважає, виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речових доказів та процесуальних витрат по справі немає.
Керуючись ст.ст. 349, 371-373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку ОСОБА_6 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину) і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1