ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/300/21 Справа № 202/7854/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0000089 про продовження строку тримання під вартою щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України, із середньою освітою, незаміжньої, утриманців не маючої, офіційно не працевлаштованої, місце реєстрації не маючої, фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, -
за участю секретаря ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ,
підозрюваної ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:
За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2021 року продовжено щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 08 квітня 2021 року, із визначенням застави у розмірі 659 100 грн.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання підозрюваної під вартою, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а також, особу підозрюваної, яка не заміжня, на утриманні малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних осіб не має, офіційно не працевлаштована, постійного місця реєстрації не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим дійшов висновку, що строк тримання підозрюваної ОСОБА_6 підлягає продовженню в межах строку досудового розслідування з можливістю внесення розміру застави.
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 ..
В обґрунтування вказує, що оскаржувана ухвала є невмотивованою, оскільки не містить відомостей про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини. За твердженням захисника наявність лише обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, не може бути підставою для подальшого перебування ОСОБА_6 під вартою. Звертається увага на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, мешкає з цивільним чоловіком, раніше не судима і може виконувати покладені на неї процесуальні обов`язки. Отже, на переконання сторони захисту, саме заборона залишати житло у нічний час забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.
Заслухавши підозрювану та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону на момент розгляду клопотання слідчого судом першої інстанції дотримані.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 , слідчий суддя належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування підозрюваного під вартою.
Визначені слідчим суддею ризики при обранні запобіжного заходу доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а тому, наявні ризики у виді переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на на свідків та підозрюваних у цьому провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, на теперішній час не змінилися, що у своїй сукупності свідчить про неможливість запобігання їм шляхом застосування до підозрюваної іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, що на даному етапі кримінального провадження є найбільш прийнятним.

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваної ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останній, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують захисники, не забезпечать її належної процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання в апеляції на наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, а також на відсутність у неї судимостей, не є само по собі достатньо переконливими обставинами, які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
Колегія суддів, також зважає на те, що судом першої інстанції підозрюваній також визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якого є справедливим і об`єктивним та таким, що в повній мірі відповідає і узгоджується з вимогами ч.5 ст. 182 КПК України. Підстав для зменшення розміру застави визначеного судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваної ОСОБА_6 з визначенням застави, відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 182, 194, 199 КПК України, тому ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0000089 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4