Справа № 211/995/21
Провадження № 1-кп/211/454/21
У Х В А Л А

11 травня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , захисинків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000045 від 16.01.2021 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185 КК України,

встановив:

В провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться вказане кримінальне провадження.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 під час досудового розслідування було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено судом до 13.05.2021. До суду надійшло клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з посиланням на те, що до спливу продовженого строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, дане кримінальне провадження не може бути завершене, в той час як заявлені при обранні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи свою вимогу тим, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, проживає з сім"єю. Подане клопотання захисник вважав необгрутованим, ризики, на які вказує прокурор у клопотанні та передбачені ст. 177 КПК України, нічим не доведені, а лише перераховані.

Вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.

При вирішенні клопотання про продовження строків тримання під вартою, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину крадіжці за попередньою змовою групою осіб, поєднаною з проникненням в інше приміщенням, вчинене повторно, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком від трьох до шести років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 має місце реєстрації в Кривому Розі, однак не має постійного джерела доходу, не працює, раніше судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у період іспитового строку, призначеного попереднім вироком суду від 31.01.2019 року, яким він засуджений до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Доводи прокурора про відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого стороною захисту та обвинуваченим не спростовані, а отже вказане свідчить про відсутність у ОСОБА_7 будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів. Також суд приймає до уваги стадію розгляду, по справі не завершено підготовче судове засідання. Суд вважає, що залишаючись на свободі та усвідомлюючи неминучість покарання у виді позбавлення волі, він може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, незважаючи на презумпцію невинуватості, яка превалює над принципом поваги до свободи особистості та незаконно впливати на потерпілого.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Отже, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави в межах, передбачених ст. 182 ч. 5 п. 2 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176, 181, 182, 183, 197, 369, 393-395 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на шістдесят днів, тобто до 09 липня 2021 року включно.

Визначити заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45 400 (сорок п"ять чотириста) гривень, у разі сплати якої вважати обраним ОСОБА_7 запобіжний захід - заставу.

У разі внесення застави суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_7 обов`язок повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатись із м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з моменту оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1