Справа № 577/3596/21
Провадження № 1-кп/577/389/21

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року м. Конотоп
Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Конотоп кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000 від 02.06.2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. М.Самбір Конотопського району Сумської області, українки, громадянки України, одруженої,

зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої на посаді голови ОК «Чиста вода В.Самбір», заміжню,раніше не судиму, -

за ч. 2 ст. 197-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно із ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із частиною 3 ст. 79 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до частини 1 статті 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» охоронні зони об`єктів енергетики - зона вздовж повітряних і кабельних ліній електропередачі, навколо електростанцій, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв і магістральних теплових мереж, споруд альтернативної енергетики тощо для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля

Відповідно до пункту 5 «Правил охорони електричних мереж» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 р. № 209, охоронні зони електричних мереж встановлюються, зокрема , уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови не відхиленого їх положення на відстань, визначену з урахуванням напруги лінії (для повітряних ліній напругою до 1 кВ, 2 метри, 10 метрів-до 20 кВ, 15 метрів-35 кВ, 20 метрів - 110 кВ.)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки -це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.

У порушення вищевказаних вимог законодавства в травні 2021 року, у невстановлений слідством день і час, всупереч встановленим правилам та порядку, ОСОБА_4 яка достовірно знала про відсутність відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу їй у власність або надання у користування земельної ділянки державної форми власності, виник злочинний умисел, направлений на самовільне засадження частини земельної ділянки державної форми власності з кадастровим номером :03:002:1064 загальною площею 6.4032 га на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області в районі на якій знаходяться об`єкти повітряних електричних мереж з визначеними охоронними зонами, сільськогосподарською культурою «соя» для годування худоби в домашньому господарстві.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел в травні 2021 року ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, та їх державної реєстрації, а також відповідних документів, які дають право виконувати сільсько- господарські роботи, за допомогою орендованої техніки у ФГ «Дейнека» організувала «дискування» та засадження с/г культурою «соя» частини вищевказаної земельної ділянки площею 1,3403 га., у тому числі 0,4071 га. знаходиться в охоронній зоні ліній електро-передач: ПЛ-35кВ «Дубов`язівка В. Самбір» в прольотах опор №№ 181-182 .

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельною ділянкою від 29.06.2021 №330-ДК/292/АП/09/01/-21, проведеної ГУ Держгеокадастру в Сумській області, ОСОБА_4 вчинено самовільне захоплення вказаної земельної ділянки, чим завдано шкоду потерпілому Попівській сільській раді Конотопського району Сумської області на суму 4252 грн. 77 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земель в охоронних зонах.
До суду кримінальне провадження надійшло з угодою про примирення, укладеною 26 липня 2021 року між представником потерпілого та підозрюваною.

У підготовчому судовому засіданні 16 серпня 2021 року сторонами надано уточнення до угоди про примирення, зокрема п. ІІ, VII.

За умовами угоди про примирення, з врахуванням уточнення від 16.08.2021року ОСОБА_4 беззастережно визнає себе винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земель в охоронних зонах, за обставин, вказаних в обвинувальному акті. Сторони вважають, що для укладення даної угоди мають істотне значення наступні обставини: щире каяття ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю злочину, позитивна характеристика за місцем проживання та місцем роботи, добровільне відшкодування заподіяного збитку в сумі 4252,77 грн. Злочин інкримінований ОСОБА_4 відноситься до нетяжких злочинів.

Сторони даної угоди погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.197-1 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн. Сторонами обумовлені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди про примирення, передбачені ст. 476 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 пояснила, що розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, що у судовому засіданні їй додатково роз`яснені. ОСОБА_4 повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, підтвердила обставини, викладені у пред`явленому їй обвинуваченні та надала згоду на призначення покарання, узгодженого сторонами угоди про примирення, у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн із застосуванням ст.. 69 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_5 зазначила, що уклала угоду про примирення без будь-якого примусу, їй зрозумілі наслідки укладення угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, прохає затвердити угоду про примирення. ОСОБА_4 відшкодувала заподіяні збитки, погоджується на призначення ОСОБА_4 узгодженого за угодою про примирення покарання.
Прокурор вважає, що зміст угоди про примирення, відповідає положенням діючого законодавства та угода підлягає затвердженню.
Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, який за класифікацією ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

ОСОБА_4 раніше не судима, щиро розкаялася у вчиненому, активно, сприяла розкриттю злочину, відшкодувала заподіяні збитки, що є обставинами, які пом`якшують покарання. ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
В дослідженій судом угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ч.1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання передбачені ст. 476 КПК України.

Узгоджена сторонами міра покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу відповідає загальним засадам призначення покарання, зокрема вимогам ч.3 ст. 65 КК України. Умови угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, виходячи з чого суд, приходить до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення.

Керуючись ст. 374-376, 475 КПК України,

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення, укладену 26 липня 2021 між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 , з урахуванням уточнення до угоди про примирення від 16 серпня 2021 року, укладеним між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України і призначити покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Вирок може бути оскаржений до Сумської апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 5-7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених ч. 6 чи ч. 7 ст. 474 КПК України; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому, згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України, угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1