Справа № 761/7296/21
Провадження № 1-кс/761/5057/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: власника майна ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві

клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2020 року (справа №335/2499/20) у кримінальному провадженні №0000100 від 17 березня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ :

22 лютого 2021 року адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2020 року (справа №335/2499/20) у кримінальному провадженні №0000100 від 17 березня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, в обґрунтування якого зазначив наступне.

В провадженні Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000100 від 17 березня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, яке було передано з СУ ГУНП в Запорізькій області.

Також зазначає, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2020 року (справа №335/2499/20) було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 .

Зазначає, що Запорізьким апеляційним судом під час винесення ухвали про накладення арешту на майно не було враховано, що ОСОБА_3 не є підозрюваною в кримінальному провадженні №0000100 від 17 березня 2020 року, а кримінально процесуальним законом визначено, що у випадку необхідності накладення арешту на майно третьої особи, саме на прокурора покладено обов`язок звернення із клопотання про накладення арешту до суду, а так як із клопотанням про арешт майна, яке належить ОСОБА_3 звернувся слідчий за погодженням з прокурором, що відповідно є порушенням кримінально процесуального законодавства.

Крім того, зазначає, що власник майна ОСОБА_3 є добросовісним набувачем права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, набута ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі продажу квартири, №456 від 16 березня 2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .

Крім того, вона не є підозрюваною в кримінальному провадженні №0000100 від 17 березня 2020 року, органом досудового розслідування не надано жодних документів, які б підтверджували, що вказана квартира має відношення до кримінального провадження №0000100 від 17 березня 2020 року та є речовим доказом в вказаному кримінальному провадженні.

Зазначає про те, що безпідставне обмеження у праві користування та розпорядження належним ОСОБА_3 на праві власності, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , порушує її права як власника майна. Таким чином, на думку заявника, арешт на його майно було накладено безпідставно та необґрунтовано, а тому потреба в такому заході забезпечення кримінального провадження відпала.

Власник майна ОСОБА_3 , представник власника майна адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання скасування арешту на майно підтримали та просили його задовольнити.

Слідчий Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна. Зазначив, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000100 від 17 березня 2020 року триває. Вказана квартира визнана речовими доказами в кримінальному провадженні, тому потреба в такому заході забезпечення кримінального провадження відпала як арешт майна не відпала. Просив відмовити в задоволенні клопотання.

Слідчий суддя вивчивши клопотання про скасування арешту майна та дослідивши долучені до нього документи, заслухавши пояснення власника майна ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , приходить до наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000100 від 17 березня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, яке було передано з СУ ГУНП в Запорізькій області.

Також зазначає, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2020 року (справа №335/2499/20) було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 .

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З ухвали Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2020 року (справа №335/2499/20) вбачається, що арешт на квартиру АДРЕСА_2 , було накладено з метою збереження речових доказів. Слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000100 від 17 березня 2020 року наразі триває, об`єкт нерухомого майна, на який накладено арешт, визнаний речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальністьта які б спростували висновки, викладені в ухвалі Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала, оскільки обставини, на які посилається адвокат ОСОБА_4 в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2020 року (справа №335/2499/20) у кримінальному провадженні №0000100 від 17 березня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.358 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1