30.04.21 Справа № 469/331/21
1-кс/469/48/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2021 року смт.Березанка
Слідчий суддя Березанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
Начальника сектору дізнання Відділення поліції №8
ГУНП в Миколаївській області - ОСОБА_3 ,
В.о.начальника Березанського відділу
Миколаївської окружної прокуратури - ОСОБА_4
власника майна - ОСОБА_5
користувача майна - ОСОБА_6
розглянувши клопотання Начальника сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з в.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000043, від 26.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України,
встановив:
Начальник сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області капітан поліції ОСОБА_3 26 квітня 2021 року звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з в.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000043 від 26.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, у якому просив на період проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000043 від 26.04.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, з метою забезпечення збереження речових доказів, накласти арешт на навантажувач марки Т-515 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1983 року випуску, власником якого є ОСОБА_5 , мешканець АДРЕСА_1 та користувачем якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 , з метою запобігання його приховання, пошкодження, псування, знищення,перетворення, відчуження та заборонити користування та розпорядження вказаним майном до моменту повного проведення експертних досліджень та отримання відповідних висновків експертів та досліджень екологічної інспекції щодо заподіяння та встановлення істотної шкоди, із визначенням місця зберігання територію Коблівського комунгоспу за адресою: Миколаївська область, с.Коблеве, вул.Степова № б/н.

В обґрунтування заявленого клопотання Начальник сектору дізнання зазначав, що в провадженні сектору дізнання відділення поліції № 8 МРУП Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 від 26.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 26.04.2021 року до ЧЧ Відділення поліції No 8 МРУП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява головного спеціаліста відділу комунальної власності та земельних відносин Коблівської сільської ради ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 26.04.2021 року приблизно о 16.00 год., вздовж пляжної алеї поблизу бази відпочинку "Волна-Прим" зони відпочинку с.Коблеве Миколаївського району Миколаївської області невідомі особи самовільно зайняли територію пляжу, де здійснюють будівельні роботи без будь-яких дозвільних документів.

26.04.2021 року за даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000043 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Земельні роботи виконувались навантажувачем у межах прибережної захисної смуги морів, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води.

26.04.2021 року ним проведено огляд місця події, в ході якого виявлено проведення робіт на території пляжу та вилучено:

- навантажувач марки Т-515 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1983 року випуску, власником якого є ОСОБА_5 , мешканець АДРЕСА_1 , та користувачем якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 .

Таким чином встановлено, що транспортний засіб марки Т-515 реєстраційний номер НОМЕР_1 має та містить на собі ознаки проведення робіт, серед яких є наявність піску на колесах, вузлах та агрегатах транспортного засобу.

Транспортний засіб марки Т-515 реєстраційний номер НОМЕР_1 є предметом вчинення кримінального правопорушення та необхідний для проведення експертного дослідження та проведення екологічних досліджень.

26.04.2021 року вищевказаний предмет було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000043 від 26.04.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, при цьому встановлено спеціальне місце зберігання - територію Коблівського комунгоспу за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с.Коблеве, вул.Степова № б/н.

Зазначені в клопотанні вищевказані предмети мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, оскільки в розумінні ст. 84 КПК України вказані речі є доказами вчинення кримінального правопорушення, тобто фактичними даними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні: події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Крім того, ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно, одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В ході огляду місця події встановлено, що вищевказана вилучена річ перебувала на місці вчиненні кримінального правопорушення та здійснювала будівельні роботи, тобто використовувалася як засіб та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли його на собі сліди.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто має ознаки речових доказів.

З поданих матеріалів вбачається, що вилучене майно явно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час наявного кримінального провадження. Враховуючи це, наявні підстави для накладення арешту.

Посилаючись на наведене, а також те, що вищевказаний предмет має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, так як він використаний як засіб та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди, оскільки самовільне зайняття земельної ділянки здійснюється безпосередньо із застосуванням вищевказаної техніки, зважаючи на те, що іншим способом довести обставини, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні неможливо, з метою збереження речових доказів, проведення по кримінальному провадженню судових експертиз, враховуючи те, що під час подальшої експлуатації вказаної техніки до завершення проведення необхідних слідчих дій і судових експертиз у кримінальному провадженні, вона може зазнати конструктивних змін внаслідок змін та заміни внутрішніх деталей, а також знищення самої техніки, що може негативно вплинути на хід та результати досудового розслідування, та також виникла необхідність заборонити будь-якій юридичній або фізичній особі, на вищевказане майно яких необхідно накласти арешт, у володінні яких перебуває вищевказане майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, Начальник сектору дізнання просив задовольнити заявлене клопотання.

У судовому засіданні Начальник сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області капітан поліції ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримав посилаючись на обставини, викладені у клопотанні. Просив його задовольнити.

В.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 клопотання начальника сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області підтримав з підстав, викладених у клопотанні.

Також заявив усне клопотання про зміну клопотання начальника сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 щодо мети арешту, і попросив накласти арешт на зазначене у клопотанні майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Користувач майна ОСОБА_6 факт вчинення ним незаконних дій щодо земельної ділянки заперечив. Пояснив суду, що йому на мобільний телефон зателефонувала особа, яка представилася йому, як секретар Коблівської сільської ради, і попросила розрівняти кучі піску, які знаходяться у пляжній зоні поблизу бази відпочинку "Волна-Прим" для підготовки пляжу до курортного сезону та прибрати сміття, на що він погодився. Про те, що він діє незаконно він не вважав, і не вважає. Самозахвата земельної ділянки він не здійснював.

Власник майна, зазначеного у клопотанні, ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив. Пояснив слідчому судді, що він є власником навантажувача марки Т-515 реєстраційний номер НОМЕР_1 , і проживає у м.Южному, Одеської області. Належне йому майно він передав у користування ОСОБА_6 , який є його знайомим, за його проханням у його потребах. Про те, що належний йому транспортний засіб буде використовуватися у незаконних цілях йому не було відомо.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
За змістом ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, якщо майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними у ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.1 ч.3 ст.132 КПК України).

Як вбачається з матеріалів клопотання в.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури, заявник просить накласти арешт на майно у кримінальному провадженні №0000043 від 26.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, яке згідно ч.2 ст.12 КК України за ступенем тяжкості відноситься до категорії кримінальних проступків, і становить мінімальний рівень суспільної небезпеки.

Крім того, згідно диспозиції ч.1 ст.197-1 КК України самовільне зайняття земельної ділянки, визнається кримінальним правопорушенням за умови завдання значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Разом з тим, розміру шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, для визначення чи є така шкода значною, а тим більше доказів на її підтвердження, матеріали клопотання не містять, хоча наявність істотної шкоди є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого диспозицією ч.1 ст.197-1 КК України.

Також, у клопотанні відсутні дані про законного володільця або власника земельної ділянки, її площу.

Крім того, у клопотанні зазначено, що невідомі особи самовільно зайняли територію пляжу, де здійснюють будівельні роботи без будь-яких дозвільних документів.

Однак, даних які саме, дозвільні документи, що передбачені законом, мають бути у вказаних осіб, та які, конкретно, роботи, які визнаються будівельними відповідно до діючих ДБН, вказані особи виконували, клопотання не містить.

При цьому, користувач майна ОСОБА_6 пояснював, що він будівельних робіт не виконував, а розрівнював кучі піску для підготовки пляжу до курортного сезону.

Отже, у клопотаннні не надано доказів того, що виконані невідомими особами роботи потребують відповідного дозволу, і що вказані роботи визнаються законом, як будівельні.

Підозра у даному кримінальному провадженні не пред`явлена.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що Начальником сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції ОСОБА_3 не наведено достатніх переконливих доказів, що на даному етапі досудового розслідування існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

Крім того, вирішуючи питання по суті клопотання слідчий суддя приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), слідчий суддя, зокрема, суд повинен враховувати:
- правову підставу для арешту майна (п.1 ч.2 ст.173 КПК України);
- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (п.2 ч.2 ст.173 КПК України);
-розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (п.5 ч.2 ст.173 КПК України);
- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п.6 ч.2 ст.173 КПК України);
- необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1 ст.173 КПК України).

Як вбачається зі змісту клопотання Начальника сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , обґрунтовуючи необхідність його задоволення заявник посилається на те, що зазначений у клопотанні предмет має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, так як він використаний як засіб та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди, оскільки самовільне зайняття земельної ділянки здійснюється безпосередньо із застосуванням вищевказаної техніки, зважаючи на те, що іншим способом довести обставини, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні неможливо, з метою збереження речових доказів, проведення по кримінальному провадженню судових експертиз, враховуючи те, що під час подальшої експлуатації вказаної техніки до завершення проведення необхідних слідчих дій і судових експертиз у кримінальному провадженні, вона може зазнати конструктивних змін внаслідок змін та заміни внутрішніх деталей, а також знищення самої техніки, що може негативно вплинути на хід та результати досудового розслідування, та також виникла необхідність заборонити будь-якій юридичній або фізичній особі, на вищевказане майно яких необхідно накласти арешт, у володінні яких перебуває вищевказане майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його

Разом з тим, наводячи такі доводи у клопотанні, заявник не наводить необхідних даних, необхідних для з`ясування обґрунтованості клопотання, а саме:

- які саме сліди кримінального правопорушення зберіг предмет, на який просить накласти арешт заявник;

- які саме слідчі дії з застосуванням вказаного майна мають бути здійснені у ході досудового розслідування;

- які саме судові експертизи у кримінальному провадженні мають бути проведені щодо майна, про яке йдеться у клопотанні;

- які саме обставини, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні, і які неможливо довести іншим способом, без накладення арешту на майно.

Крім того, оцінюючи зазначені доводи щодо необхідності арешту майна, оскільки в інший спосіб, довести обставини, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні, неможливо, як зазначається у клопотанні, слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Так, за змістом ч.2 ст.100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.

Вказана норма закону узгоджується з положеннями ст.232 КПК України, якою передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів (ч.1 ст.232 КПК України).

При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження (ч.7 ст.232 КПК України).

Таким чином, процесуальний закон містить конкретні приписи, щодо способу і порядку встановлення і фіксації обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, не може замінити необхідність дотримуватися вимог процесуального закону при встановленні обставин кримінального правопорушення, у спосіб, передбачений ч.2 ст.100, ст.232 КПК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення клопотання Начальника сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При розгляді матеріалів клопотання слідчий суддя встановив та дійшов висновку, що у клопотанні клопотання Начальника сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області:
- відсутні дані щодо факту заподіяння значної шкоди її законному володільцю або власнику, наявність якої є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого диспозицією ч.1 ст.197-1 КК України;

- не наведено достатніх та переконливих доказів про те, що на даному етапі досудового розслідування існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України;

- не обґрунтовано і не доведено можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (п.2 ч.2 ст.173 КПК України).

Таким чином, відповідно до викладеного, у клопотанні не доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, а також не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні Начальника сектору дізнання.

За положеннями ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За змістом п.2 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

Таким чином, оцінюючи можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна, слідчий суддя дійшов висновку, щодо відсутності підстав для накладення арешту майна у зазначеному кримінальному провадженні за ознаками кримінального проступку, який становить мінімальний рівень суспільної небезпеки, у якому не пред`явлена підозра, за недоведеності необхідності такого арешту та наявності ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, а також за недоведеності виправданої наявності потреби досудового розслідування у втручанні у майнові права власників майна.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає, що у задоволенні заявленого клопотання слід відмовити у повному обсязі.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя також зважає на те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, належить особі, яка не є підозрюваним чи обвинуваченим у даному кримінальному провадженні.

Щодо усного клопотання в.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури про зміну клопотання Начальника сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 щодо мети арешту, і накладення арешту на зазначене у клопотанні майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом п.1 ч.2 ст.171 КПК у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Тобто, зазначення мети арешту є обов`язковою вимогою до клопотання слідчого, прокурора, яке має бути письмовим.

Відтак, внесення зміни у клопотання щодо мети арешту, яка є обов`язковою складовою змісту клопотання, має бути здійснене у письмовій формі.

Крім того, право на внесення змін до клопотання має особа, яка звернулася з таким клопотанням.

Оскільки Начальник сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , який звернувся з даним клопотанням, таких змін не ініціював, до того ж, у письмовому вигляді, слідчий суддя дійшов висновку, що усне клопотання в.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури про зміну клопотання Начальника сектору дізнання щодо мети арешту слід залишити без розгляду, як заявлене не у процесуальний спосіб неналежним суб`єктом.

Разом з тим, вирішуючи питання по суті клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне надати також оцінку доводам прокурора щодо можливості накладення арешт на зазначене у клопотанні майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

За змістом п.2 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Згідно положень ч.4 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Отже, арешт може бути накладений лише на майно особи, яка має процесуальний статус підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Таким чином, приймаючи до уваги, що у даному провадженні власник майна не має процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, матеріали клопотання не містять даних щодо обізнаності власника майна, власник майна ОСОБА_5 взагалі заперечує свою обізнаність з метою використання належного йому навантажувача марки Т-515, доводи прокурора у цій частині слід вважати безпідставними.

Згідно ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання Начальника сектору дізнання Відділення поліції №8 ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з в.о.начальника Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000043 від 26.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, відмовити.
Згідно ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Повний тексту ухвали складено 30 квітня 2021 року.

Слідчий суддя: