Ухвала
Іменем України
29 квітня 2021року
м. Київ
справа № 750/7693/20
провадження № 51 - 1187 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року щодо нього,
встановив:
Завироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року вказаний вирок залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 23 липня 2020 року близько 22:00, діючи умисно, незаконно, використовуючи мессенджер «Телеграм», перебуваючи неподалік будинку №6 по вул. Волковича в м. Чернігові, придбав п`ять поліетиленових пакетиків з порошкоподібною речовиною, які в подальшому, залишив зберігати при собі, для власного вживання, без мети збуту.
24 липня 2020 року в період часу з 01:31 по 01:57, працівники поліції під час огляду місця події, а саме ділянки місцевості, розташованої поблизу будинку №21 по вул. Волковича в м. Чернігові виявили та вилучили у ОСОБА_4 електронні ваги з нашаруванням порошкоподібної речовини, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, масою в перерахунку на амфетамін-основу 0,0001г та п`ять поліетиленових пакетиків з порошкоподібною речовиною, яка містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якого в перерахунку на амфетамін - основу становить 25,588 г. Загальна маса вилученої у ОСОБА_4 психотропної речовини амфетамін, в перерахунку на амфетамін-основу становить 25,5881 г, що є особливо великим розміром, яку останній незаконно зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить судове рішення щодо нього змінити, звільнивши його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням. Вказує на неналежне врахування судом обставин, що пом`якшують покарання, а саме: каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне звернення до лікувального закладу та проходження лікування від наркотичної залежності, повне визнання вини, а також перебування на його утриманні малолітньої дитини. Своє виправлення вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до приписів статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з копії вироку, при призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу засудженого, який в порядку ст. 89 КК раніше не судимий, офіційно не працює, позитивно характеризуються за місцем проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, його вік, стан здоров`я, а також те, що він перебував на обліку в диспансерному наркологічному відділенні КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», проходив там лікування по направленню лікаря-нарколога, та дійшов обґрунтованого висновкупро неможливість досягнення мети його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства.

При цьому суд, врахувавши обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, дійшов висновку щодо можливості призначення засудженому ОСОБА_4 покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 309 КК.
Таким чином, визначивши засудженому покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі на строк 5 років, суд не порушив вимог статей 65 - 67 КК, оскільки таке покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 в частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність судових рішень постановлених щодо нього.
Відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3