Справа № 127/3107/21
Провадження № 1-кп/127/161/21

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.03.2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2020 р. за № 0000405, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Моївка Чернівецького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 09.10.2020 року приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи по АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_6 , на грунті ревнощів, вирішив заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_5 . Реалізовуючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 умисно наніс один удар в голову та один удар в обличчя ОСОБА_5 , внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на підлогу, після чого ОСОБА_3 продовжив наносити ОСОБА_5 удари руками і ногами в область голови. Згідно з висновком експерта № 1103/1266 від 14.12.2020 року, у ОСОБА_5 були виявленні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних забоїв м`яких тканин голови та обличчя, перелому кісток носа із незначним зміщенням, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (більше 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я, виникли від травматичної дії (ударів) тупого твердого предмета (предметів), давність утворення, відповідає терміну, вказаному у постанові про призначення експертизи - 09.10.2020 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального проступку визнав та показав, що дійсно вчинив даний кримінальний проступок за вказаних в обвинувальному акті обставин. У вчиненому щиро кається та шкодує про вчинене, просить вибачення у потерпілого, завіряє суд, що подібне більше не повториться, просить суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок за вказаних в обвинувальному акті обставин. ОСОБА_3 наніс йому один удар в голову та один удар в обличчя, внаслідок чого він втратив рівновагу та впав на підлогу, після чого обвинувачений продовжив наносити удари руками і ногами в область голови. Просив покарати обвинуваченого відповідно до закону.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого та потерпілого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального проступку, допитавши потерпілого, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого та потерпілого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ними обставин кримінального проступку, добровільності та істинності їх позицій.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує положення ч. 1 ст. 12 Кримінального кодексу України, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який офіційно непрацевлаштований, неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що у вчиненому він щиро кається, просить вибачення у потерпілого, та завіряє суд, що подібне більше не повториться.
Обставиною, яка, згідно частини 1 статті 66 Кримінального кодексуУкраїни, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.
Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні немає.
Керуючись ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України, ст. ст. 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя