Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/435/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.03.2021, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чаплище, Олександрівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні дітей не маючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання, тобто з 21 лютого 2019 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта і проведення експертизи у сумі 1144 гривень 00 копійок.
Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів.

За участі:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 21 лютого 2019 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходився за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , куди до нього в гості прийшов ОСОБА_9 . Під час розпиття спиртних напоїв між останніми на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла словесна суперечка. В подальшому, під час словесної суперечки, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя останнього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, переслідуючи мету умисного вбивства наніс ОСОБА_9 множинні цілеспрямовані локальні удари обухом сокири та риб`ячою частиною сокири в голову та по тулубу (не менше ніж 27 травматичних впливів), достовірно усвідомлюючи, що спричиненні тілесні ушкодження з урахуванням їх кількості та локалізації неминуче призведуть до смерті останнього.
В результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_7 померлому ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 77 від 23.03.2019 були спричинені прижиттєво тяжкі тілесні ушкодження, що перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю, а саме тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: множинні рани волосистої частини голови та обличчя, субарахноїдальні крововиливи, забій головного мозку в сукупності з павутино подібним переломом кісток основи та склепіння черепу та переломами кісток обличчя; травми грудної клітини та поясу верхніх кінцівок: рани спини, плечового поясу зліва, множинні переломи ребер справа та зліва, переломи лівої лопатки з явищами внутрішньо-плевральної кровотечі; травми лівої верхньої кінцівки: рани лівого зап`ястку лівого плеча, перелом шилоподібного паростку ліктьової кістки зліва; рани лівого кульшового суглобу, та в своїй сукупності і в комплексі з ознаками шоку несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці.
Смерть ОСОБА_9 , настала внаслідок комбінованого шоку, який розвинувся в результаті комплексу виявлених ушкоджень, на що вказують: ознаки швидкої смерті, малокрів`я легень, шокові ознаки в наднирниках, нирках.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 115 КК України виді позбавлення волі строком на сім років.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник зазначає, що суд першої інстанції надаючи оцінку доказам та відомостям, які характеризують обвинуваченого не правильно встановив, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому та не висловив жалю. На думку захисника, суд дійшов до такого висновку через показання обвинуваченого, який під час допиту пояснив, що потерпілий ОСОБА_9 сам спровокував сварку своєю поведінкою. Але, під час судових засідань, ОСОБА_7 неодноразово висловлював жаль з приводу скоєного. Цю обставину суд до уваги не прийняв і ухвалив занадто суворий вирок. Також, не врахував і вік обвинуваченого, який на день ухвалення вироку складав 62 роки.

Виходячи з наведеного, захисник вважає, що за обставин вчинення ОСОБА_7 злочину, відомостей які його характеризують, для його виправлення достатньо покарання у виді позбавлення строком на сім років.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить пом`якшити призначене покарання, а також просить зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння слідству, вчинення злочину під впливом погроз з боку потерпілого. Також судом не враховано, що неправомірні, аморальні дії потерпілого і призвели до вчинення ним даного злочину. Дії потерпілого були спрямовані на те, щоб виламати двері в його оселі, агресивністю його нападу з нецензурною лайкою, що у свою чергу унеможливило по людські із ним спілкуватися та утихомирити його, чи знайти розумний компроміс у взаємовідносинах. Вказане призвело до розладу його психіки та неможливість в подальшому усвідомлювати свої діяння які відбувалися в подальшому.

Обвинувачений зазначає, що в ході судового розгляду дані обставини судом не досліджувалися, що не дозволило суду всебічно, об`єктивно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, виявити ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують його.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що за наявності вказаних обставин, які пом`якшують покарання до нього можливо застосувати положення ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання.

Крім того, просить зарахувати йому у строк відбування покарання у відповідності до вимог ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки суд першої інстанції вказаний строк йому не зарахував.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, посилаючись на обґрунтованість призначеного покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами сторони захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, кваліфікувавши його дії, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Зважаючи на те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника не оспорюються, тому колегія суддів судове рішення в цій частині не переглядає.

Таким чином, колегія суддів не входить до оцінки доказів по кримінальному провадженню, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Що стосується апеляційних доводів сторони захисту про суворість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, які його обтяжують.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й розміру покарання обвинуваченому, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є особливо тяжким, дані про особу обвинуваченого, який є таким, що не має судимостей, офіційно не працевлаштований, зі слів останнього веде домашнє господарство, за місцем реєстрації та проживання має негативну характеристику, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, має синдром залежності внаслідок вживання алкоголю, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі на строк дванадцять років, оскільки таке покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Водночас, колегія суддів зазначає, що для застосування ст. 69 КК України необхідно враховувати не тільки обставини, що пом`якшують покарання, яких наразі не було встановлено під час судового розгляду, але й особу винного. Дані які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про те, що як особа, він представляє суспільну небезпеку для оточуючих, оскільки на ґрунті незначної побутової сварки вчинив умисний особливо тяжкий злочин, внаслідок якого настали непоправні наслідки - смерть людини.

Крім того, безпідставними є посилання обвинуваченого щодо винуватості потерпілого, оскільки з матеріалів кримінального провадження убачається, що удари обвинувачений наносив не очікувано для потерпілого.

Щодо наявності щирого каяття, то підстав вважати що обвинувачений щиро розкаявся немає, оскільки основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Таким чином, оскільки під час судового розгляду, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 зазначав, що злочин стався з вини потерпілого, матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних даних щодо наявності у діях обвинуваченого критичної оцінки своєї протиправної поведінки, тому немає підстав вважати наявність такої обставини, як щире каяття.

Щодо апеляційних доводів захисника про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки при призначенні обвинуваченому покарання таку обставину, яка пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, апеляційний суд зазначає, що як під час досудового розслідування кримінального провадження, так і в суді першої інстанції такої обставини встановлено не було. Тому, рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Це може полягати зокрема у повідомленні про всі відомі епізоди й обставини вчинення злочину; викритті інших співучасників; визначенні ролі кожного з них у вчиненні злочину; повідомленні про їхнє місцезнаходження; поданні допомоги в їх затриманні; видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Неповідомлення компетентним органам про інших відомих винному співучасників злочину виключає наявність такої обставини.

Тобто, суд встановлюючи таку обставину, як активне сприяння у розкритті злочину, має ретельно вивчати поведінку обвинуваченого, яка вказувала б на те, що за його сприяння розслідування злочину було поліпшено. Судам, у такому випадку, слід належним чином обґрунтовувати своє рішення про те, що обвинувачений надавав органам досудового слідства будь-яку допомогу в установленні невідомих їм обставин справи. В протилежному випадку визнання обставиною, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, слід вважати безпідставним.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, даних, які б вказували на наявність у діях обвинуваченого активного сприяння розкриттю злочину встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, у суду першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не було підстав враховувати таку обставину, як активне сприяння розкриттю злочину, а тому апеляційні доводи щодо неврахування даної обставини, є безпідставними.

З огляду на наведене та з урахуванням мети покарання, що несе в собі, крім кари, ще й виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання без застосування інституту призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом є справедливим і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України. Призначене покарання за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України. Підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання несправедливим внаслідок суворості, а також для пом`якшення призначеного покарання шляхом застосування до нього положень ст. 69 КК України, з урахуванням доводів, наведених в їх апеляційних скаргах колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК (у редакції закону №838-VIII) було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У подальшому 21.06.2017 набрав чинності закон №2046-VIII, яким ч.5 ст.72 КК викладено в іншій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, злочин ОСОБА_7 вчинив 21.02.2019, тобто під час дії Закону №2046-VIII.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зарахував обвинуваченому ОСОБА_7 в строк покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання, а саме з 21 лютого 2019 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для зарахування обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, як про це просить обвинувачений в апеляційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.376 ч.2, ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.03.2021 стосовно ОСОБА_7 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4