ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1244/21 Справа № 185/8918/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
законного представника
потерпілого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001583 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Павлограді Дніпропетровської області, громадянки України, маючої середню освіту, не працюючої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

02 грудня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі, ч. 1 ст. 70 КК України - до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України - 1 рік іспитового строку, ухвалою Павлоградського міськрайонного від 21 серпня 2020 року покарання за ч. 1 ст. 185 КК України пом`якшено до обмеження волі строком на 2 роки, в іншій частині вирок залишено без змін,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року в розмірі 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі та за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_10 призначено у вигляді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавленя волі.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, ОСОБА_10 , 25 листопада 2020 року, приблизно о 10 год., прийшла в квартиру АДРЕСА_2 - за місцем мешкання своєї бабусі ОСОБА_11 , разом із якою проживає неповнолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи у спальній кімнаті квартири АДРЕСА_3 під час відпочинку, ОСОБА_10 побачила на полиці письмового столу ноутбук, марки «НР LAPTOP» модель - 15-dw2093ur, який був придбаний та подарований неповнолітній ОСОБА_8 для навчання.
Далі в ОСОБА_10 виник протиправний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння чужим майном.
Скориставшись відсутністю у спальній кімнаті інших осіб, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, перебуваючи у спальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 таємно, повторно, з корисливих мотивів приблизно о 12 год. 15 хв. 25 листопада 2020 року, взяла з полиці столу ноутбук. Після чого, утримуючи ноутбук при собі, швидко пішла з квартири. Заволодівши ноутбуком марки «НР LAPTOP» модель - 15-dw2093ur, вартістю 17693,09 грн., з метою подальшого розпорядження викраденим майном, ОСОБА_10 звернулася до сервісного центру «Соnnect», в якому продала вказаний ноутбук, завдавши тим самим неповнолітній ОСОБА_8 майнову шкоду в сумі 17693,09 грн.
Ознаки встановленого судом злочинного діяння відповідають ознакам кримінального злочину, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.
Дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року в частині призначеного їй за ч. 2 ст. 185 КК України покарання змінити, застосувавши до обвинуваченої положення ст. ст. 75, 76 КК України та звільнивши останню від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в три роки, мотивуючи такі вимоги тим, що судом першої інстанції їй було призначено покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої. Так, ОСОБА_10 зазначає, що після вчинення злочину вона повністю визнала свою провину, щиро розкаялась у вчиненому, сприяла встановленню істини в процесі розслідування кримінального правопорушення, не перебуває на обліках у лікарів нарколога чи психіатра, вчинений злочин тяжких наслідків не спричинив.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачена в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Захисник обвинуваченої в судовому засіданні, також, просив задовольнити скаргу своєї підзахисної та призначити їй більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, аніж призначено судом першої інстанції.
Законний представник потерпілого, а також сам потерпілий в судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої підтримали.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої заперечував, посилався на її необґрунтованість та безпідставність, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_10 та на кваліфікацію її дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, пов`язаний із злочинами проти власності, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного обвинуваченою кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_10 , яка раніше засуджена за аналогічний корисливий умисний злочин, новий злочин вчинила в період невідбутого покарання, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, що свідчить про відсутність в обвинуваченої бажання знайти законне джерело доходу та забезпечувати себе за рахунок заробітної плати, а не шляхом вчинення нових крадіжок, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.
Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини у вчиненому злочині та активне сприяння встановленню істини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, прийняв до уваги думку потерпілої сторони, яка вибачила обвинувачену, відсутність цивільного позову та призначив ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченої, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самою обвинуваченої так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів обвинуваченої ОСОБА_10 про те, що судом першої інстанції було призначено невідповідне обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої покарання, зокрема, без врахування обставин, які пом`якшують покарання. Щодо доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_10 про призначення їй покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, то колегія суддів не погоджується із такими вимогами, вважає їх нічим не обґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченої від відбування покарання за вчинений злочин. Зокрема, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченої та досягнення нею мети покарання, передбаченої положеннями ст. 50 КК України без реальної ізоляції від суспільства, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 раніше вже була засуджена вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і новий злочин, повторно, вчинила в період невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки за попереднім вироком. Тобто, державою вже надавалась можливість обвинуваченій стати на шлях виправлення в умовах відбування покарання у виді обмеження волі, однак ОСОБА_10 такою можливістю не скористалась та вчинила нову крадіжку, що свідчить про неможливість досягнення нею мети покарання без реальної ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни судового рішення, задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України при призначенні покарання.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2021 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4