УХВАЛА
26 травня 2021 року
м. Київ
Справа № 643/1138/13-к
Провадження № 13-80зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18

перевірила заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) ОСОБА_3 у провадженні за заявою ОСОБА_19 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2013 року за виключними обставинами з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і
ВСТАНОВИЛА:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою, вироком Московського районного суду міста Харкова від 28 лютого 2013 року ОСОБА_19 було засуджено за пунктами 1, 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Апеляційний суд Харківської області 15 травня 2013 року скасував указаний вирок у частині заходу примусу й ухвалив новий, яким призначив ОСОБА_19 покарання у виді довічного позбавлення волі. Таке рішення Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) ухвалою від 10 червня 2014 року залишив без зміни.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 01 квітня 2021 року у справі «Фарзієв та інші проти України», у тому числі і щодо ОСОБА_19 (заява №64484/17) констатував порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що факт визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, ОСОБА_19 звернувся до Великої Палати із заявою про перегляд за виключними обставинами вироку апеляційного суду.
Суддя Великої Палати ОСОБА_3 26 травня 2021 року заявив самовідвід від участі у розгляді заяви ОСОБА_19 на підставі пункту 4 частини 1 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), зважаючи на те, що він брав участь у справі заявника під час її касаційного перегляду 10 червня 2014 року.
Перевіривши заяву судді ОСОБА_3 та наявні у Верховному Суді матеріали, Велика Палата дійшла висновку про необхідність її задоволення з таких підстав.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до частини 1 статті 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
У заяві судді ОСОБА_3 йдеться про неможливість його участі у розгляді заяви ОСОБА_19 , оскільки він раніше, входячи до складу колегії суддів ВССУ й переглядаючи в касаційному порядку справу заявника (провадження №5-1011км14), визнав справедливим призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
З урахуванням викладеного Велика Палата вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню з метою уникнення повторної участі судді ОСОБА_3 у розгляді справи та запобігання виникненню у сторін сумніву стосовно об`єктивності, безсторонності й неупередженості суду.
Такий підхід знайшов своє відображення у практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення № 45238/99 від 25 липня 2002 року «Пероте Пелон проти Іспанії»).
На підставі наведеного та керуючись статтями 75, 76 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_3 задовольнити.
Відвести суддю ОСОБА_3 від участі у розгляді заяви засудженого ОСОБА_19 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2013 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачОСОБА_1
Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_11
ОСОБА_3 ОСОБА_12
ОСОБА_4 ОСОБА_13
ОСОБА_5 ОСОБА_14
ОСОБА_6 ОСОБА_15
ОСОБА_7 ОСОБА_16
ОСОБА_8 ОСОБА_17
ОСОБА_9 ОСОБА_18
ОСОБА_10