Провадження № 11-кп/4820/465/21
Категорія : запобіжний захід Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року,-

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено, продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 16 липня 2021 року включно.

Місцевий суд мотивував своє рішення тим, що продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 6 років, крім того, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, а відтак обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків чи продовжувати вчиняти нові злочини та ухилитись від суду, а тому тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою запобіжить перешкоджанню встановленню істини у кримінальному провадженні, вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ухиленню від правосуддя.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати, застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду, з покладанням на нього обов`язків. Звертає увагу, що на підтвердження обґрунтованості свою клопотання прокурор не надав жодних доказів на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Поза увагою суду залишився той факт, що обвинувачений в минулому спроб уникнення кримінальної відповідальності, шляхом переховування не вчиняв. Вказує, що матеріали досудового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів, що давали б законні підстави стороні обвинувачення для внесення до ЄРДР відомостей про причетність ОСОБА_7 до збуту наркотичних засобів, що вказує на відсутність правових підстав для кримінального переслідування останнього. На думку захисника, оскаржувана ухвала не містить жодного посилання чи згадки про фактичні дані які встановлені судом та могли б свідчити про наявність хоча б мінімального ризику неправомірної поведінки обвинуваченого, окрім як тяжкості пред`явленого йому обвинувачення. Звертає увагу на той факт, що обвинувачений хворіє на тяжку інфекційну хворобу, а також, в останнього, виявлено хронічний вірусний гепатит С та відповідно він потребує постійного диспансерного нагляду та періодичного лабораторного обстеження, що судом першої інстанції не враховано. Крім цього, обвинувачений з 14.09.2007 року визнаний особою з інвалідністю, що саме по собі мінімізує ризики ухилення його від суду, оскільки, останній, потребує періодичного огляду в лікувальних закладах та постійного отримання медикаментів. Апелянт вважає, що подальше утримання обвинуваченого під вартою за жодних обставин, не може визначатися обґрунтованим, а застосований запобіжний захід підлягає зміні на такий, що не пов`язаний із обмеженням волі, з урахуванням значимості права на свободу в демократичному суспільстві, пряму дію норм Конституції України (ст. 8) та практику ЄСПЛ.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів сторони захисту, перевіривши судове рішення, в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

З клопотання прокурора убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а тому перебуваючи на волі може переховуватись від суду, оскільки, будучи обвинуваченим, усвідомлює, що за вчинення вищевказаного злочину йому може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, незаконно впливати на свідків, які ще у судовому засіданні не допитані, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і як, останній, захід при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а також обставини визначені ст. 178 КПК України, зокрема, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке за своїм характером становить особливу суспільну небезпеку, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк понад 6 років, раніше судимий за незаконний збут наркотичних засобів, а саме 10.07.2015 Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки та 6 місяців, 16.12.2016 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково із невідбутою частиною покарання строком 1 рік і 19днів, на шлях виправлення не став і скоїв новий злочин, наявність ризиків, на підставі яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою йому було обрано, не зменшились, та прийшов до обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 на інший, більш м`який.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, покарання, яке очікує особу, в разі доведення його винуватості, схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, давали підстави суду для продовження строку дії саме такого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність виписаних в ухвалі суду ризиків, а відтак і про можливість зміни щодо нього запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, із забороною залишення його місця проживання з покладенням обов`язків, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду апеляційним судом, з врахуванням характеру висунутого обвинувачення.

Посилання захисника на непричетність обвинуваченого ОСОБА_7 до збуту наркотичних засобів не береться колегією суддів до уваги, оскільки стосуються оцінки обставин інкримінованого злочину та наявних у справі доказів, що позбавлений зробити суд апеляційної інстанції, враховуючи стадію судового розгляду кримінального провадження, а також те, що суддею, у відповідності до положень. 3 ст. 331 КПК України, розглядалось лише питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апелянта щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 тяжкої інфекційної хвороби та хронічного вірусного гепатиту С у зв`язку з чим, він потребує постійного диспансерного нагляду та періодичного лабораторного обстеження, є необґрунтованими, оскільки в процесі розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» є повноцінна медична частина, де обвинуваченому ОСОБА_7 надається вся необхідна медична допомога.
Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , не пов`язаного з триманням під вартою, не спростовують таке рішення місцевого суду, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин вчинення злочину, які були враховані при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження апелянта про не наведення обґрунтованих підстав неможливості застосування альтернативних запобіжних заходів, які давали б можливість обрати ОСОБА_7 , запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не спростовують, встановлених судом обставин і висновків, та не дають підстав вважати, що обрання відносно ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, належним чином, забезпечить його процесуальну поведінку, усуне продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відтак, порушення процесуального закону відсутні.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить захисник.

Таким чином, наявність ризиків, у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.
За таких обставин, судова колегія вважає ухвалу місцевого суду, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3