Провадження № 1-кс/760/6507/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0011522 від 20.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190КК України, -
В С Т А Н О В И В :
До слідчого судді Солом`янського районного м. Києва надійшло клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0011522 від 20.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190КК України.
У клопотанні зазначається, що Солом`янською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0011522 від 20.11.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190КК України за фактом заволодіння правом власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності померлим громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Прокурор вказує, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.12.1997 приватним нотаріусом ОСОБА_8 набула право власності на 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з актовим записом про смерть, зареєстрованим відділом реєстрації смерті у м. Києві за №13498 від 14.07.2008 року, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після її смерті державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №1244/2008 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , її сину ОСОБА_5 та її матері ОСОБА_6 (копії наявні в додатках).
Крім того, відповідно до розпорядження Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації за №1919 від 17.11.2008 «Про призначення піклування над неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та над його майном» призначено (матір померлої) ОСОБА_6 .
Згідно інформації КП КМР «Київське міського бюро технічної інвентаризації» квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за такими громадянами:
-1/2 - ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.12.1997 приватним нотаріусом ОСОБА_8
-1/4 - ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 27.01.2009 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9
-1/4 - ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 27.01.2009 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 .
Згідно з актовим записом про смерть, зареєстрованим відділом реєстрації смерті у м. Києві за №16373 від 15.09.2012 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після смерті ОСОБА_6 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №1024/2012. (копія наявна в додатках).
У зазначеній спадковій справі наявна заява про прийняття спадщини ОСОБА_5 за №119 від 24.01.2013 та отримано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.04.2013 про отримання грошових вкладів в АТ «Ощадбанк», проте свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 не отримав.
Згідно з актовим записом про смерть, зареєстрованим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві за №274 від 15.09.2012 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Після смерті ОСОБА_5 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №249/2019.
У зазначеній спадковій справі наявна заява про прийняття спадщини ОСОБА_10 за №453/02-14 від 25.03.2019. Проте, за результатами її розгляду державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 за №3655/02-31 від01.07.2019, у зв`язку з відсутністю підтвердження родинних відносин ОСОБА_10 з померлим.
Згідно інформації зі Спадкового реєстру заповіти від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не зареєстровані.
Прокурор вказує, що досудовим розслідуванням осіб, з якими померлий ОСОБА_5 перебуває в родинному зв`язку, на даний час не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Проте, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, після смерті ОСОБА_5 , приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12 13.08.2020 (внесено до Реєстру 18.08.2020) відкрито розділ для реєстрації об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000 на підставі:
1) договору купівлі-продажу за реєстраційним №5157 від 06.07.2010, посвідченого ПН КМНО ОСОБА_13 ,
2) технічного паспорту ТС8541 від 11.08.2020, виданого ПП «Старонстянтинівське БТІ»,
3) інформаційної довідки №КВ-2020 №23287 від 10.08.2020, виданої КП КМР «КМБТІ»,
та здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_14 .
Згідно витягу з Єдиного реєстру нотаріусів ОСОБА_13 , здійснює нотаріальну діяльність за адресою: 02099, м. Київ, вул. Севастопольська, буд. 5 (копія наявна в додатках).
Разом з цим, вже 21.08.2020 приватний нотаріус КМНО ОСОБА_12 зареєструвала договір іпотеки №65 від 21.08.2020, відповідно до якого строк виконання основного зобов`язання 01.09.2020, розмір основного зобов`язання 700000.00 гривень, додаткові відомості про зобов`язання повернути 848672.00 гривень, іпотекодавець ОСОБА_14 , іпотекодержатель ОСОБА_15 .
Прокурор вказує, що 13.10.2020 приватний нотаріус КМНО ОСОБА_12 на підставі договору іпотеки №65 від 21.08.2020, договір позики б/н від 21.08.2020, видавник ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , повідомлення б/н від 07.09.2020 видавник ОСОБА_15 , заява №364 від 13.10.2020, лист-повідомлення б/н від 13.10.2020, видавник ПН КМНО ОСОБА_12 , здійснила державну реєстрацію за ОСОБА_15 . Таким чином здійснено перехід права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_15 .
Згідно з витягом з Єдиного реєстру нотаріусів ОСОБА_12 здійснює нотаріальну діяльність за адресою: АДРЕСА_3 .
30 листопада 2020 року приватний нотаріус КМНО ОСОБА_16 на підставі посвідченого ним договору купівлі-продажу за реєстровим №443 від 30.11.2020 здійснив державну реєстрацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_17 .
Згідно з витягом з Єдиного реєстру нотаріусів ОСОБА_16 здійснює нотаріальну діяльність за адресою: АДРЕСА_4 .
Прокурор вказує, що з огляду на викладене, внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України (попередня кваліфікація). Також постановою про визнання предметів в якості доказів процесуальним керівником у кримінальному провадженні вищезазначена квартира визнана речовим доказом.
Прокурор доводить, що з метою попередження можливого неправомірного подальшого відчуження об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який належатиме територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, або законним спадкоємцям померлого ОСОБА_5 , виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.
Прокурор зазначив, що у ході досудового слідства є достатні підстави вважати, що квартира за вищевказаною адресою відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення, що згідно ч. 2 ст. 170 КПК України дає підстави слідчому судді накласти арешт.
У клопотанні вказується, що відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Також прокурор відзначає, що відповідно до частини 1 статті 170 КПК України підставою для накладення арешту є заборона для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Крім цього згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
З огляду на викладене прокурор просив клопотання задовольнити та накласти арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , для попередження можливої неправомірної реєстрації та відчуження.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, слідча суддя дійшла такого висновку.
Відповідно до чч. 1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з чч. 1, 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчою суддею встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190КК України кримінальне провадження № 0011522 від 20.11.2019.
Постановою від 15 липня 2021 року у кримінальному провадженні № 0011522 від 20.11.2019 про визнання предметів в якості доказів процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва Лапшиною О.В. квартира АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом.
Також слідчою суддею встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна подано з метою забезпечення збереження речових доказів з додержанням встановлених КПК України строків. Отже, виходячи з вимог ч.3 ст.170 КПК України, арешт з цією метою накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
З урахуванням вищенаведеного слідча суддя дійшла висновку, що прокурором було доведено, що квартира АДРЕСА_1 , має ознаки речового доказу, передбачені у ст. 98 КПК України.
При вирішенні питання про арешт майна слідча суддя також вважає доведеним розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідків арешту цього майна завданням кримінального провадження. Втручання держави в право власника на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 98, 170-173, 175, 309 КПК України, слідча суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на відчуження зазначеного майна.
Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя: ОСОБА_1