ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2021 Справа №607/2252/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження №0000124 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Млинівці Кременецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, пенсіонера, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 протягом 2020-2021 років, в останнє 12 січня 2021 року, умисно, систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство щодо, на даний час, колишньої дружини ОСОБА_4 , що призводило психологічних та фізичних страждань та погіршення якості життя останньої. Так, на момент скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_5 проживав за адресою АДРЕСА_2 разом із дружиною ОСОБА_4 , з якою він пов`язаний спільним побутом, мав взаємні права та обов`язки, перебував у сімейних відносинах. Так, згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/3865/20 від 02 березня 2020 року ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме, за те, що він 24 лютого 2020 року близько 10.30 год. перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 , під час якого чинив на неї моральний та психологічний тиск, висловлювався на її адресу нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю. 17 червня 2020 року згідно постанов Тернопільського міськрайонного суду №607/9396/20 від 17 червня 2020 року, ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 та ст.185 КУпАП, а саме 25 травня 2020 року близько 21.30 год., в АДРЕСА_2 , за місцем спільного проживання він, перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_4 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічно характеру, що полягали у висловлюванні у її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_4 . Дана подія відбувалася повторно протягом року. Крім цього, ОСОБА_5 , 25 травня 2020 року о 22.00 год. в АДРЕСА_2 , не виконував неодноразову законну вимогу про припинення правопорушення, шарпав працівника поліції за формений одяг, поводив себе зухвало, виражався нецензурною лайкою в сторону поліцейських. 21 серпня 2020 року згідно постанов Тернопільського міськрайонного суду №607/13909/20 від 21 серпня 2020 року, ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме, за те, що він 10 серпня 2020 року близько 19.20 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою в АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні до неї нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_4 12 січня 2021 близько 23.00 год. ОСОБА_5 перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме умисні дії психологічно характеру, що полягали у висловлюванні до неї нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_4 .

Отже, скоєними ОСОБА_5 за вищевказаних обставин систематичними діями, що полягають у вчиненні ним фізичного, психологічного насильства щодо ОСОБА_4 , яка є його, на даний час, колишньою дружиною та з якою він перебував у сімейних відносинах, останній було спричинено фізичних та психологічних страждань, що завдали шкоди її психічному здоров`ю, призвели до її емоційної залежності та погіршення якості життя. Будучи неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення своїх умисних протиправних дій спрямованих на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_5 належних для себе висновків не зробив, та продовжив чинити домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_4 . Таким чином, ОСОБА_5 протягом 2020-2021 років, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння психологічних страждань потерпілій і бажаючи їх настання, умисно систематично вчиняв психологічне насильство (образи) стосовно своєї на даний час колишньої дружини ОСОБА_4 , з якою спільно проживає, що призвело до її психологічних страждань - зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги, почуття образи та погіршення якості життя.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.126-1 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та суду пояснив, що він протягом 2020-2021 років проживав за адресою АДРЕСА_2 разом із дружиною ОСОБА_4 , з якою на даний час не перебуває у шлюбі. Протягом цього періоду систематично, зокрема, 24 лютого 2020 року, 25 травня 2020 року, 10 серпня 2020 року, 12 січня 2021 року він, перебуваючи за місцем спільного проживання вчиняв домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 , під час якого чинив на неї моральний та психологічний тиск, висловлювався на її адресу нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, за що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнавши свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ст.126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних старждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, раніше не судимого, щиро розкаявся у скоєному, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено, а тому покарання йому слід визначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин у виді громадських робіт.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.370,374 КПК України, Суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1