Справа № 455/837/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/536/19 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хирів Старосамбірського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Старосамбірського відділу Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України - позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 1 ст. 187 КК України - три роки і шість місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України - п`ять років позбавлення волі без конфіскації особистого майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_10 остаточне покарання п`ять років позбавлення волі без конфіскації особистого майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 від відбування покарання звільнено з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю три роки та з покладенням відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 76 КК України обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_10 тримання під вартою скасовано. Звільнено ОСОБА_10 з-під варти в залі суду.
Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.
ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що 5 червня 2016 року о 19 год. 00 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в м. Добромиль на вул. Хирівській, неподалік магазину ПП « ОСОБА_11 », маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, наздогнав на своєму автомобілі марки «Фольцваген Пасат» ОСОБА_12 , який в цей час на велосипеді повертався додому із с. Тернава Старосамбірського району та перекривши останньому дорогу, змусив зупинитися. Після чого ОСОБА_10 вийшов із автомобіля та підійшовши до ОСОБА_12 нічого не пояснюючи, наніс останньому кілька ударів кулаками руки в обличчя та по туловищу, внаслідок чого потерпілий впав на дорогу, де ОСОБА_10 правою рукою зірвав із шиї ОСОБА_12 золотий ланцюжок і хрестик, який викрав, при цьому наносячи йому удари руками та ногами по голові та тулубу. Внаслідок чого ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження - садно над лівою бровою, множинні садна лівої вилиці, два садна лівої скроневої ділянки голови, синець лівого плеча та синець правого плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи №133 від 7 червня 2016 року відносяться до легкого тілесного ушкодження та заподіяв матеріальні збитки на суму 12 500 грн.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 1 січня 2017 року, о 19:00 год., перебуваючи за кермом автомобіля марки «Фольксваген Пасат Б5» польської реєстрації р/н НОМЕР_1 по автодорозі «Нижанковичі-Стрий» в напрямку м. Добромиль Старосамбірського району Львівської області, а саме в с. Тернава Старосамбірського району Львівської області став учасником ДТП з участю свого автомобіля та автомобіля марки «Фольксваген Пасат Б5» польської реєстрації р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 , не зупинився після наслідків такого ДТП та проїхав іще 70-100 м., свідомо повернувся назад та зупинився своїм автомобілем біля автомобіля марки «Фольксваген Пасат Б5» польської реєстрації р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 , який знаходився в цей час на узбіччі автодороги та стояв біля свого автомобіля спільно із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оглядаючи його на предмет пошкоджень. Після чого, ОСОБА_10 вийшовши із салону свого автомобіля, раптово та несподівано для потерпілого ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та ОСОБА_15 став виражатись до них нецензурними словами і погрожувати застосуванням фізичного насильства, вимагаючи гроші у потерпілого ОСОБА_13 , одночасно ОСОБА_10 використовував предмет візуально схожий на автомат зразка АКСУ, який з висновку експерта являється пневматичним газобалонним пристроєм, який приставляв до різних частин тіла ОСОБА_13 , говорячи при цьому, що його разом із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 перестріляє, якщо не отримає гроші, поряд із цим з метою подавлення волі потерпілого застосував до нього ще і фізичне насильство, а саме умисно наніс ОСОБА_13 кілька ударів головою, руками та ногами по різних частинах його тіла спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: «синця спинки носа, синців у внутрішніх кутах нижніх повік обох очей та рентгенологічно - перелому спинки носа зі зміщенням відламків», які з висновку експерта відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я. Однак, не отримавши кошти, які вимагав, самовільно відкрив дверцята водія автомобіля марки «Фольксваген Пасат Б5» польської реєстрації р/н НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_13 , де із салону автомобіля забрав документи на вищевказаний автомобіль, а саме: поліс цивільного страхування та технічний паспорт на автомобіль, також паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_13 та його посвідчення водія і ключі від автомобіля, окрім цього взяв належний потерпілому мобільний телефон марки «ZTE», моделі «А-1Ш» із сім-картою оператора мобільного» зв`язку «Київстар», ринкова вартість якого згідно висновку експерта становить 2110,55 гривень, ринкова вартість карти пам`яті «Micro SD» торгової марки «Team» становить 80 гривень, а ринкова вартість сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» становить 15 гривень, однак після вчинення вищевказаних неправомірних дій ОСОБА_10 продовжив вимагати від ОСОБА_13 грошові кошти, але не добився бажаного. Такими своїми діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_13 шкоду на суму 2205,55 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, через декілька хвилин після вищевказаних подій, ОСОБА_10 зауважив що потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на місці події уже не було, оскільки, останні боячись ОСОБА_10 втекли з місця події, самовільно, без будь - якого опору чи спротиву зі сторони ОСОБА_13 , без застосування насильства до останнього чи інших осіб, відкрив дверцята водія автомобіля марки «Фольксваген Пасат Б5; польської реєстрації р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 , запустив двигун даного автомобіля та повторно і незаконно заволодів автомобілем марки «Фольксваген Пасат Б5» польської реєстрації р/н НОМЕР_2 , належного ОСОБА_13 , відтранспортувавши його до місця свого проживання, в с. Комаровичі Старосамбірського району Львівської області, де заховав його у своєму гаражі.
На вирок суду прокурор Старосамбірського відділу Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 1 87 КК України - 6 (шість) років 5 (п`ять) місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 11 (одинадцять) місяців позбавлення волі без конфіскації майна. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування вказує, що не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_16 , зокрема, у зв`язку із м`якістю призначеного покарання та безпідставним застосування ст. 75 КК України.
Зазначає, що судом першої інстанції, при визначенні покарання ОСОБА_10 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, не враховано повною мірою ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, характер і ступінь тяжкості наслідків вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень. Вказане призвело до прийняття судом невмотивованого рішення та призначення обвинуваченому явно несправедливого покарання через його м`якість.
Звертає увагу, що ОСОБА_10 судом першої інстанції засуджений за вчинення трьох кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів та санкція кожного із них передбачає покарання більше 5 років позбавлення волі, а тому беззаперечним є той факт, що кожен із цих злочинів, як окремо, так і в сукупності, становить підвищену суспільну небезпеку.
Наголошує, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано та не надано належної оцінки характеру і ступеню суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень та їх реальним наслідкам.
Крім тяжкості та суспільної небезпечності вчинених злочинів, звертає увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який, достовірно знаючи, що відносно нього 29 червня 2016 до суду скеровано обвинувальний акт про його обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, останній на судові засідання жодного разу не з`явився за результатами чого 21 листопада 2016 року судом винесено ухвалу про його привід до зали суду на 1 лютого 2017 року, свідомо ігнорує все вищевикладене та 1 січня 2017 року, тобто менше як за 6 місяців, вчиняє нові умисні тяжкі злочини, передбачені ч. 1 ст. 187 та ч. 2 ст. 289 КК України. Вищевикладене не створює враження, що ОСОБА_10 бажав стати на шлях виправлення, а навпаки характеризує його як суспільно небезпечну особу, відтак, висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є завідомо необґрунтованими.
При цьому, обираючи покарання ОСОБА_10 , судом першої інстанції не в повній мірі враховано наявність обтяжуючої обставини - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Наполягає, що щире каяття повинного ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, бажанні виправити ситуацію, яка склалася. Однак, враховуючи вчинення ОСОБА_10 двох злочинів під час розгляду Старосамбірським районним судом кримінального провадження стосовно нього, вважає, що відсутні правові підстави вважати, що обвинувачений зробив належні висновки та дійсно і щиро як бажав так і, на даний час, бажає виправити ситуацію.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_10 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме призначення обвинуваченому покарання, яке через свою м`якість не відповідає ступнею тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, на думку колегії суддів, є слушними.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Як випливає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням вважається неправильним, якщо при цьому судом першої інстанції порушено вимоги ст. 75 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України, суд, звільняє винного від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Так, суд першої інстанції, у порушення вимог ч. 1 ст. 75 КК України, неналежним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як тяжкі, а також характер вчинених кримінальних правопорушень та їх кількість, а саме: три окремі злочини, кожен з яких є тяжким.
Дані про особу обвинуваченого свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та унеможливлюють застосування до нього положень ст. ст. 75, 76 КК України, а також вказують на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п. п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Згідно зі ст. 75 КК України, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Як вбачається із мотивувальної частини вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів; те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав вину та щиро розкаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем проживання; шкода потерпілим відшкодована повністю, претензій у потерпілих до обвинуваченого немає; молодий вік обвинуваченого, його сімейний стан та наявність малолітньої дитини. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції визнав за можливе звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання останнього з випробуванням.
При цьому судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що обвинувачений скоїв три кримінальні правопорушення, кожне з яких належить до тяжких злочинів, максимальне покарання за найважчий з них встановлено у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишено те, що ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що стосовно нього 29 червня 2016 року до Старосамбірського районного суду Львівської області скеровано обвинувальний акт про його обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, що є тяжким злочином, 1 січня 2017 року, тобто через незначний проміжок часу, вчинив нові умисні тяжкі злочини, передбачені ч. 1 ст. 187 та ч. 2 ст. 289 КК України. Хоча обвинувального вироку суду за ч. 2 ст. 186 КК України на момент скоєння ОСОБА_10 нових кримінальних правопорушень винесено не було, колегія суддів бере до уваги той факт, що наявність кримінального провадження щодо нього на розгляді в суді жодним чином не вплинуло на ОСОБА_10 та не стримала його від подальшої кримінально-протиправної поведінки.
Також судом першої інстанції без належної оцінки залишено те, що ОСОБА_10 злочини, передбачені ч. 1 ст. 187 та ч. 2 ст. 189 КК України, вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що стверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 2 січня 2017 року (а.с. 128, т. 1).
При цьому колегія суддів бере до уваги обстановку вчинення вказаних кримінальних правопорушень, зокрема те, що злочинні дії були спрямовані на водія та пасажирів транспортного засобу марки «Фольксваген Пасат Б5» на польській реєстрації р/н НОМЕР_2 , з яким відбулося зіткнення автомобіля «Фольксваген Пасат Б5» на польській реєстрації р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 .
З огляду на наведене, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, та вважає, що рішення суду про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 75, 76 КК України прийнято без належного урахування усіх обставин кримінального провадження, зокрема: ступеня тяжкості вчинених злочинів, їх способу та обстановки вчинення.
Стосовно позицій потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які не мають претензій до обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки він відшкодував заподіяну їм шкоду, то такі є не процесуальними вимогами, а думками потерпілих, які можуть бути враховані в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2019 року у справі №742/584/18.
Усе наведене у своїй сукупності свідчить про значну суспільну небезпечність ОСОБА_6 та його стійку протиправну поведінку. Дії обвинуваченого, вчинені після скоєння кримінальних правопорушень, а саме: визнання вини та відшкодування заподіяної потерпілим шкоди, на думку колегії суддів, хоч і спрямовані на виправлення наслідків вчиненого, однак є недостатніми для застосування щодо нього інституту умовного звільнення.
При цьому, на переконання колегії суддів, вказані місцевим судом обставини, на які, як на підставу звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання, покликався суд першої інстанції, належало врахувати при визначенні розміру покарання, а не для застосування ст. 75 КК України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора в частині неможливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного йому покарання - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку.
Ухвалюючи новий вирок та вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як тяжкі злочини, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_17 , 2015 року народження, має позитивну характеристику за місцем проживання; відшкодування потерпілим заподіяної шкоди, а також позицію потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які претензій до обвинуваченого не мають.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 колегія суддів визнає щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає за можливе призначити покарання у межах санкцій, передбачених положеннями ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, зокрема: за ч. 2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 187 КК України три роки і шість місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна, застосувавши ст. 70 КК України, а саме: принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненим кримінальним правопорушенням, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
При цьому доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 остаточного покарання у виді 7 років 11 місяців позбавлення волі колегією суддів до уваги не беруться, оскільки зазначене покарання, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та його посткримінальну поведінку, буде непомірно суворим.
З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) в строк відбування покарання зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 3 січня 2017 року, тобто із моменту взяття його під варту ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області, до 21 червня 2017 року включно, тобто по дату звільнення в залі суду, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора Старосамбірського відділу Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання з випробуванням.
Призначити ОСОБА_6 покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 187 КК України у виді трьох років шести місяців позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 3 січня 2017 року року до 21 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4