Справа №127/9884/21
Провадження №1-кп/127/397/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2020 за № 0000819,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України (далі КК).

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням після повідомлення особі про підозру строку досудового розслідування.

ОСОБА_5 підтримала думку свого захисника.

Прокурор вважав, що підстави для закриття кримінального провадження відсутні. Посилання захисника на недотримання строку направлення кримінального провадження до суду просив оцінити критично, оскільки у зв`язку з реформуванням органів прокуратури канцелярія прокуратури об`єктивно була позбавлена можливості направити кримінальне провадження раніше.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів у великих розмірах, без мети збуту, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», незаконно придбала наркотичний засіб метадон, обіг якого обмежено, який надалі зберігала при собі, без мети збуту.

Далі 24.06.2020 близько 11.20 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, неподалік будинку АДРЕСА_1 , була зупинена працівниками сектору управління кримінальної поліції ГУНП у Вінницькій області, на запитання яких про наявність заборонених речовин, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що її дії, спрямовані на зберігання наркотичних засобів, будуть викриті, повідомила, що у неї наявні наркотичні засоби, які знаходяться при ній, а саме в бюстгальтері, в який вона одягнена.

Цього ж дня, в ході проведення огляду місця події в період часу з 13.40 год. до 14.00 год. ОСОБА_5 з добровільної письмової згоди, видала з бюстгальтера, в якому вона була одягнена, фольговий згорток, всередині якого було виявлено 11 фольгових згортків із вмістом кристалічної речовини, яку в подальшому було вилучено співробітниками поліції.

Надані на дослідження кристалічні речовини, що знаходяться в 10 згортках, містять наркотичний засіб - метадон та лікарський засіб - дифенгідрамін (димедрол).

Надана на дослідження кристалічна речовина, що знаходиться в 1 згортку, містить наркотичний засіб - метадон.

Метадон відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Дифенгідрамін (димедрол) (тверді формі) відноситься до сильнодіючих лікарських засобів за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами.

В кристалічній речовині, масою 0,2812 г, маса метадону становить 0,1540 г та маса дифенгідраміну (димедролу) - 0,0843 г.

В кристалічній речовині, масою 0,2896 г, маса метадону становить 0,1658 г та маса дифенгідраміну (димедролу) - 0,0796 г.

В кристалічній речовині, масою 0,5604 г, маса метадону становить - 0,4744 г.

В кристалічній речовині, масою 0,2434 г, маса метадону становить - 0,1424 г та маса дифенгідраміну (димедролу) 0,0679 г.

В кристалічній речовині, масою 0,2408 г, маса метадону становить 0,1468 г та маса дифенгідраміну (димедролу) - 0,0613 г.

В кристалічній речовині, масою 0,2706 г, маса метадону становить 0,1398 г та маса дифенгідраміну (димедролу) - 0,0912 г.

В кристалічній речовині, масою 0,2764 г, маса метадону становить - 0,1456 г та маса дифенгідраміну (димедролу) 0,0918 г.

В кристалічній речовині, масою 0,2374 г, маса метадону становить - 0,1234 г та маса дифенгідраміну (димедролу) 0,0785 г.

В кристалічній речовині, масою 0,2766 г, маса метадону становить - 0,1608 г та маса дифенгідраміну (димедролу) - 0,0773 г.

В кристалічній речовині, масою 0,2564 г, маса метадону становить - 0,1441 г та маса дифенгідраміну (димедролу) - 0,0713 г.

В кристалічній речовині, масою 0,2406 г, маса метадону становить - 0,1378 г та маса дифенгідраміну (димедролу) - 0,0646 г.

Загальна маса кристалічної речовини - 3,1734 г, в якій загальна маса метадону становить 1,9349 г.

З наданих суду матеріалів випливає, що відомості про зазначене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) 24.06.2020 за № 0000819, а підозра ОСОБА_5 була оголошена 29.12.2020 о 12.30 год. При цьому, як випливає з матеріалів справи, кримінальне провадження надійшло до суду 15.04.2021.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 219 КПК з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Зі змісту частини третьої статті 294 КПК випливає, що якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 4 частини третьої статті 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу: 1) до трьох місяців керівником окружної прокуратури, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступником Генерального прокурора; 2) до шести місяців слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора; 3) до дванадцяти місяців слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із Генеральним прокурором чи його заступниками.

Також частиною четвертою статті 294 КПК регламентовано, що строк досудового розслідування злочину може бути продовжений до трьох місяців, якщо його неможливо закінчити внаслідок складності провадження, до шести місяців внаслідок особливої складності провадження, до дванадцяти місяців внаслідок виняткової складності провадження.

Відповідно до приписів абзацу другого частини п`ятої статті 294 КПК строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченої, суд вважає за доцільне також зауважити, що частиною четвертою статті 115 КПК визначено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Згідно з реченням другим частини четвертої статті 115 КПК у разі, якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Як випливає з наданих суду матеріалів кримінального провадження підозра ОСОБА_5 була оголошена 29.12.2020. Отже, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні закінчився 28.02.2021. Відомості про те, що строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні був продовжений відповідно до встановленого чинним кримінально-процесуальним законом, зміст положень якого наведений вище, суду не надані. Крім того, з наданого суду обвинувального акта випливає, що останній був складений у день оголошення ОСОБА_5 підозри, тобто 29.12.2020. Натомість обвинувальний акт надійшов до суду 15.04.2021.

Відповідно до частини четвертої статті 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Зі змісту частини другої статті 283 КПК випливає, що прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 17.02.2021 (справа № 344/6630/17) звернув увагу на таке.

Закон містить поняття «завершення» як проміжний етап досудового розслідування. Досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом або з клопотанням про застосування примусових заходів, має три ключові віхи: початок визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до положень статті 290 КПК; закінчення фіксується направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у статті 219 КПК, та не має точок дотику із завершенням досудового розслідування. До цього слід додати, що законодавчі обмеження на проведення слідчих (розшукових) дій «прив`язані» саме до закінчення, а не до завершення досудового розслідування.

Згідно з приписами частини четвертої статті 12 КК інкриміноване ОСОБА_5 діяння є нетяжким злочином.

Отже, з наданих суду матеріалів випливає, що на час направлення обвинувального акту до суду (15.04.2021) строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, встановлений пунктом 4 частини третьої статті 219 КПК відповідно до приписів частини третьої статті 294 КПК продовжений не був, а тому згідно з приписами абзацу другого частини п`ятої статті 294 КПК поновленню не підлягає. Крім того, застереження, передбачені пунктом 10 частини першої статті 284 КПК судом не встановлені.

Суд також враховує, що застереження, передбачені частиною сьомою статті 284 КПК щодо неможливості закриття кримінального провадження судом і необхідності постановлення виправдувального вироку в судовому засіданні встановлені не були.

Крім того, у постанові від 21.04.2021 (справа № 991/6516/20) та від 26.05.2020 (справа 712/6375/18) ВС зауважив, що суд правомірно підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК закрив кримінальне провадження у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК.

Посилання представника сторони обвинувачення на неможливість направлення кримінального провадження до суду відповідно до наведених вище вимог кримінально-процесуального закону в зв`язку з реформуванням прокуратури суд оцінює критично.

Зокрема,

Конвенцією про захист прав людини, і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано ряд прав людини. Зі змісту Конвенції випливає, що у кожної держави-учасниці виникають як позитивні, так і негативні зобов`язання у сфері прав людини. Не вдаючись до детального аналізу наведеного визначення, суд вважає за доцільне зауважити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці послідовно розвиває позицію щодо поширення позитивних зобов`язань держави на всі основоположні права, закріплені конвенцією.

Позитивні зобов`язання виводяться з положень деяких статей Конвенції, що містять відповідне право (зокрема, положення щодо охорони законом права кожного на життя (стаття 2 Конвенції), щодо забезпечення умов у місцях позбавлення волі, які не можуть бути нелюдськими (стаття 3 Конвенції), щодо надання безоплатної правової допомоги та безоплатних перекладачів у контексті права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції), щодо проведення вільних виборів (стаття 3 Першого Протоколу).

Загальною юридичною підставою позитивних зобов`язань держави в межах європейської системи правозахисту виступає стаття 1 Конвенції «Зобов`язання поважати права людини», в якій прямо вказується, що держави гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, передбачені Конвенцією.

Отже, позитивні зобов`язання держави у сфері прав людини це обов`язки держави, які вимагають від національних органів влади застосувати необхідні засоби для гарантування прав людини. Ці засоби можуть бути юридичними, якщо на державу покладається обов`язок накласти санкції на осіб, які порушують Європейську конвенцію, або встановити юридичні правила для здійснення певного роду діяльності чи регламентації поведінки певних категорій осіб. Позитивні зобов`язання держави можуть включати й практичні засоби. Не тільки практичні, а й похідні.

Надані суду матеріали не свідчать, що стороною обвинуваченого було вжито належних, достатніх та необхідних заходів, спрямованих на позитивне зобов`язання держави щодо розкриття кримінальних правопорушень.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, надані суду матеріали справи, суд вважає, що відповідно до абзацу другого частини сьомої статті 284 КПК кримінальне провадження слід закрити.

Питання щодо речових доказів має бути вирішене відповідно до статті 100 КПК.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17), згідно з якою КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

А тому, суд дійшов до переконання, що згідно з частиною другою статті 124 КПК судові витрати необхідно покласти на обвинувачену.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2020 за № 0000819, закрити на підставі пункту 10 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, тобто у зв`язку із закінченням після повідомлення особі про підозру строку досудового розслідування.

Речові докази: 11 фольгових згортків з вмістом кристалічної речовини, які передані до камери зберігання речових доказів Київського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, знищити.

Речові докази: мобільний телефон марки Xiaomi з двома сім-картами, які передані до камери зберігання речових доказів Київського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, повернути ОСОБА_5 .

Арешт, накладений на зазначені речові докази, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2020, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 6538 (шість тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень витрат на залучення експерта.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня його проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Обвинуваченій та прокурору копія ухвали вручається негайно після її оголошення.

Суддя: