Справа № 190/237/21
Провадження №1-в/190/35/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника ДУ «ВК №122» - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду м. П`ятихатки в режимі дистанційного судового провадження з ДУ«П`ятихатська виправна колонія (№122)» справу за сумісним поданням Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» та спостережної комісії при П`ятихатській райдержадміністрації стосовно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ленінськ-Кузнецький, Кемеровська область, РФ, громадянина України, раніше неодноразово судимого, в останнє вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

В С Т А Н О В И В:

Начальник ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)» звернувся до суду з поданням, в якому просить вирішити питання про заміну ОСОБА_5 не відбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким, у вигляді обмеження волі, на підставі ст.82 КК України.

Представник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» в судовому засіданні підтримав подання та просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 просив задовольнити подання та замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, на обмеження волі, посилаючись на те, що він працевлаштований на виробництві установи, має 1 заохочення, стягнень не має, режиму утримання не порушує, зауважень зі сторони адміністрації не має.
Прокурор заперечував щодо задоволення подання вказавши, що матеріали подання та особової справи засудженого не свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення і заслуговує на заміну йому покарання більш м`яким, а саме на обмеження волі.

Дослідивши матеріали подання, матеріали особової справи засудженого, заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України - суд, під час виконання вироків має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 20.01.2020 року зазначений вирок змінено в частині призначеного покарання, а саме: вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 4 місяці. На даний час засуджений відбув 1/2 частину строку покарання, що надає йому право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України.

У відповідності до п. п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України).

Як слідує зі змісту роз`яснень вищевказаної постанови, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Вирішуючи питання, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, суд враховує дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, відношення до праці.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 04.06.2019 року. Під час перебування в установі виконання покарань №4 м.Дніпро характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

В ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)» засуджений ОСОБА_5 перебуває з 16.11.2019 року; за період перебування в установі стягнень не мав, мав одне заохочення 01.10.2020 року у вигляді подяки за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 КК України підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є не та обставина, що засуджений виправився або довів своє виправлення, а те, що він став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбуття більш м`якого виду покарання.

Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його поведінка, сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, що підтверджується матеріалами його особової справи, а також те, що ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

Варто зазначити, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання та одного заохочення за підсумками 3 кварталу 2020 року не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Суд також зважає на те, що заохочення засуджений ОСОБА_5 за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці мав не на протязі всього часу відбування покарання, а напередодні виникнення у нього права застосування положень ст. 82 КК України. Така часткова вибіркова поведінка не може достатньо впевнено свідчити в період передування права про позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого та що вони створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а саме до його готовності стати на шлях виправлення.

Сам по собі факт дотримання засудженим порядку і режиму утримання під час перебування в колонії, є його обов`язком, і не може достатньо переконливо свідчити про те, що засуджений став на шлях виправлення.

За таких обставин, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 на даний момент не довів, що став на шлях виправлення, а тому не заслуговує на заміну йому не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі. Його позитивна поведінка протягом останнього часу відбування покарання свідчить про те, що він лише стає на шлях виправлення та потребує додаткового нагляду в умовах ізоляції від суспільства.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подання про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є передчасним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 82 КК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні подання Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» стосовно засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1