Номер провадження: 11-кп/813/1574/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом, Дніпровським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.05.2021 року, щодо продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0003930 від 16.12.2019 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

обвинуваченого за ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України,-

встановив:

оскарженою ухвалою районного суду задоволено клопотання прокурора та в порядку ст.331 КПК України, в рамках кримінального провадження №0003930 від 16.12.2019 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , за ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, строком до 26.07.2021 року, з визначенням розміру застави у сумі 985050 (дев`ятсот вісімдесят п`ять тисяч п`ятдесят) гривень. Відмовлено у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України.

Клопотання прокурора, щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивоване тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу,не відпали та існувати не перестали, крім того зазначене клопотання мотивоване тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення. Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Мотивуючи прийняте рішення, районний суд послався на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 та існування ризиків, які передбачені ст.177 КПК України. Так, зокрема, суд зазначив, що необхідність продовження до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлено тим, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тобто умисному пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, організованою групою, а тому існують ризики того, що останній може переховуватися від суду, чинити тиск на інших учасників кримінального провадження, вчинити новий злочин та в інший спосіб заважати розгляду справи.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Захисник посилається на те, що заявлені прокурором ризики є мінімальними, обвинувачений працевлаштований та має міцні соціальні зв`язки, а тому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, захисник вказує, що судом необґрунтовано визначено занадто великий розмір застави, який є непомірним для обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, прийняв обґрунтоване та законне рішення.

Мотивуючи не можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, районний суд погодився з доводами прокурора про те, що існують ризики переховування обвинуваченого від суду, впливу на інших обвинувачених та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 являється лідером організованої групи, а також існують ризики переховування останнього від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 , на даній стадії судового провадження, а також існування ризику переховування обвинуваченого від суду, впливу на інших обвинувачених або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, виправдовуютьобрання найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали щодо наявності в даній справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обґрунтованого обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з пошкодженням майна вчиненого загальнонебезпечним способом із заподіянням шкоди в особливо великому розмірі, що могло потягти за собою непоправимі наслідки як для майна потерпілих, так і для життя та здоров`я осіб, обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.

Апеляційний суд також звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів судового розгляду, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави апеляційний суд визнає непереконливими, враховуючи вартість пошкодженого майна, а також з огляду на те, що жодного доказу про майновий стан обвинуваченого, або його родини, враховуючи твердження сторони захисту про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який би свідчив про непомірність такої застави, стороною захисту надано не було.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з пошкодженням майна вчиненого загальнонебезпечним способом із заподіянням шкоди в особливо великому розмірі, що могло потягти за собою непоправимі наслідки як для майна потерпілих, так і для життя та здоров`я осіб, обраний обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначений судом розмір застави є достатніми і прийнятними також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування або зміни рішення щодо запобіжного заходу, обраного районним судом.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.05.2021 року, щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні №0003930 від 16.12.2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4