Номер провадження: 11-кп/813/998/21
Номер справи місцевого суду: 494/1299/19 1-кп/494/95/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 21.01.2021 року про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження кримінальному провадженні №0000747 від 28.07.2019 року,
встановив:

оскарженою ухвалою районного суду застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арештудо 22.03.2021 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березівки Одеської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, працюючого на посаді заступника директора ПП «Заваїр», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого в кримінальному провадженні №0000747 від 28.07.2019 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Березівському районному суді Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000747 від 28.07.2019 року, стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження судом розглянуто клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 . Прокурор та представник потерпілого просили задовольнити клопотання та застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням передбачених законом обов`язків. Обвинувачений та його захисник, заперечували проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 21.01.2021 року клопотання прокурора задоволено та обрано відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці до 21 березня 2021 року включно, із покладенням на нього наступних обов`язків, відповідно до положень ч.5 ст.194 КПК України: не залишати місце фактичного проживання за адресою АДРЕСА_2 ; прибувати до суду за першою вимогою.
Мотивуючи прийняте рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, в результаті якого настала смерть людини, враховуючи тяжкість і суспільну небезпеку, наявність невідшкодованої шкоди, його репутацію, проживання не за місцем реєстрації, то для запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, з метою виключення спроб переховуватися від правосуддя, суд вважає неможливим застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж запропонований прокурором та підтриманий потерпілими цілодобовий домашній арешт із покладенням відповідних обов`язків.
Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Вказує, що стороною обвинувачення не доводяться жодні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки вони відсутні. Судом не враховано, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину та в нього є дружина.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, не просив про відкладення апеляційного розгляду, а тому за згодою учасників провадження апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту, на розгляді в Березівському райсуді Одеської області з 09.06.2020 р. знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частина 2 ст. 331 КПК України передбачає, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При цьому, приписи ч. 1 ст. 194 КПК України встановлюють, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу та його продовження.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо обрання запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, його характеру та тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк від 3 до 8 років), враховуючи характеристику особи обвинуваченого, який працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, а також того, що судовий розгляд кримінального провадження на даний час не завершений, апеляційний суд вважає, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що обвинувачений може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду.

Проте, незважаючи на існування в зазначеному провадженні певного ризику, апеляційний суд звертає увагу в даному випадку на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який в своїх рішеннях запровадив стандарт, за яким ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення «Ноймайстер проти Австрії» та «Мамедова проти Росії»). При цьому, ЄСПЛ в згаданих рішеннях зазначає, що ризик переховування від правосуддя повинен оцінюватись в сукупності із характеристикою особи арештованого та його поведінки.

Так, як вбачається із матеріалів провадження, обвинуваченому ОСОБА_7 обирався під час досудового розслідування вищевказаний запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 виконував покладені на нього обов`язки і після втрати чинності ухвали суду про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. При цьому, порушень умов дотримання покладених на обвинуваченого обов`язків стороною обвинувачення зафіксовано не було та матеріали провадження не містять таких відомостей.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Апеляційний суд встановив, що, згідно наданих до провадження документів, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, так як він має постійне місце реєстрації та проживання, працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.
Апеляційний суд вважає, що зазначені обставини значно зменшують існування встановленого ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
При цьому, зі змісту оскаржуваної ухвали про застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту вбачається, що вона не є обґрунтованою належним чином, містить лише посилання на норми закону та формальний виклад законодавчих підстав для застосування запобіжного заходу, без конкретизації обставин відносно особи обвинуваченого ОСОБА_7 та зазначення конкретних доказів існування ризиків.

При цьому, в рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання в апеляційній скарзі про те, що суд не дослідив та не дав оцінки доводам сторони захисту про значне зменшення ризиків, відсутність перешкод для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, в тому числі з урахуванням зібраних документів, що характеризують особу ОСОБА_7 .
Не врахування судом зменшення ризиків, які були встановлені при обранні запобіжного заходу, в сукупності з іншими зазначеними обставинами, стали підставою для необґрунтованого висновку судді про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.
Окрім того, апеляційний суд наголошує на позитивній характеристиці особи обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, останній раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, має місце реєстрації та постійного проживання.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає можливим застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених п.1 ч.5 ст. 194 КПК України, який забезпечить запобігання встановленому ризику та належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Враховуючи все викладене у своїй сукупності, зокрема, допущені судом істотні порушення норм кримінального процесуального закону щодо порядку застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час існують підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду та постановлення нової про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, який зможе запобігти вищенаведеному ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частина 1 ст. 412 КПК України зазначає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки при обранні відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту судом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також залишені поза увагою обставини, які свідчили про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з ухваленням нової про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити, ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 21.01.2021 року про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки:
- з`являтись за першою вимогою до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4