ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4146/21
провадження № 1-кп/753/1109/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2021 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0005087 від 15.12.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дружня Бородянського району Київської обл., українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2020 року близько 18 годині 28 хвилини, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Sandero» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною дороги вул. Декабристів, 3, зі сторони вул. Вербицького в напрямку пр. М.Бажана у м. Києві, допустив порушення вимог п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України.
п. 10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
п.18.1 ПДР України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Renault sandero» д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність та рухаючись проїзною частиною дороги вул. Декабристів, 3, зі сторони вул. Вербицького в напрямку пр. М.Бажана у м. Києві, під`їзжаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що по вул. Декабристів в районі буд.№3 зупинив транспортний засіб, надавши декільком пішоходам перевагу в русі та знову розпочав рух, при цьому не впевнившись у відсутності пішоходів, які не закінчили рух та знаходилися на пішохідному переході допустив виїзд транспортного засобу на пішохідний перехід, продовжив рухатися по нерегульованому пішохідному переходу та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по пішохідному переходу зліва на право відносно руху транспортного засобу та мав перевагу в русі. Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарняного закладу.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке виразилось у вигляді закритої травми правого стегна: черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки (зі зміщенням уламків).
Таким чином, ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, яке заподіяло особі середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, визнав в повному обсязі та суду пояснив, що дійсно 14.12.2020 р. о 18-28 год. під час руху на автомобілі «Renault sandero» д.н.з. НОМЕР_1 біля буд. № 3 по вул. Декабристів, він скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину по пішохідному переходу, у зв`язку з чим потерпілий отримав зазначені в обвинувальному акті тілесні ушкодження. У скоєному щиро покаявся.
Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.
Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням доказів на підтвердження цивільного позову, проти чого не заперечували учасники судового провадження.
При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

Крім того, при призначенні покарання суд керується відповідними роз`ясненнями, які містяться в п. 20 Постанови Верховного суду України № 14 від 23.12.2015 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, позицію прокурора, який в судових дебатах просив застосувати до обвинуваченого покарання у виді штрафу, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
Представником потерпілого ОСОБА_4 в інтересах останнього був поданий цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 100 000 грн. та моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн., а також зі страховика ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілого ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 200 000 грн.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що внаслідок наїзду 14.12.2020 р. у вечірній час на нього автомобіля «Renault» під керуванням ОСОБА_7 він отримав зазначені в обвинувальному акті тілесні ушкодження середньої тяжкості, внаслідок чого йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода. Цивільний позов підтримав в повному обсязі.
Обвинувачений в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважаючи заявлені представником потерпілого позовні вимоги суттєво завищеними порівняно із наслідками ДТП.
Дослідивши докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог представника потерпілого, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.4 ст. КПК України - форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України - цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.6 ст. 81 цієї статті доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Верховний Суд у своїх рішення, зокрема в постанові від 12.08.2019 р. у справі 212/840/16-ц зазначав, що розмір заявлених в позові витрат на лікування повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами.
З позовної заяви представника потерпілого вбачається, що до цієї позовної заяви не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення потерпілим будь-яких витрат на лікування та розмір цих витрат, а тому суд вважає заявлений потерпілим розмір матеріальної шкоди таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову представника потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого та страховика матеріальної шкоди, розмір якої належним чином не підтверджений та необгрунтований.
Щодо вимог представника потерпілого про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що потерпілому внаслідок протиправних дій обвинуваченого були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потягло необхідність лікування та отримання у зв`язку з цим душевних страждань, та порушило нормальний життєвий ритм потерпілого. Ці обставини в їх сукупності свідчать про заподіяння потерпілому з вини обвинуваченого моральної шкоди. Разом з тим, не є підтвердженими доводи потерпілого щодо здійснення на нього морального тиску з боку обвинуваченого, протиправної поведінки слідчого по відношенню до потерпілого. Також не підтвердженими є твердження потерпілого про наявність боргових зобов`язань перед третіми особами, зумовленими необхідністю понесення витрат на лікування, ураховуючи також ту обставину, що жодних належних доказів понесення витрат на лікування потерпілий не надав.
На підставі аналізу наведених обставин та наявних належних доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про те, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн. є суттєво завищеним, та оцінює завдану потерпілому моральну шкоду в грошовому розмірі в сумі 30 000 грн. Такий розмір грошового відшкодування на думку суду є співрозмірним із понесеними моральними стражданнями потерпілого.
А тому цивільний позов представника потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Процесуальні витрати на залучення експерта під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 51 000 /п`ятдесят одна тисяча/ гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в сумі 30 000 / тридцять тисяч/ гривень.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 3431 /три тисячі чотириста тридцять одну/ гривень 40 коп. на користь держави.

Речові докази:
-транспортний засіб «Renault Sandero» д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_7 ;

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1