У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000939 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6

на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєві від 21 квітня 2021 року.

Учасник судового провадження:

адвокат ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 від 30.03.2020, про закриття кримінального провадження, відомості про яке 27.11.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доповнень до неї.

Апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 від 30.03.2020 про закриття кримінального провадження №0000939, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Направити матеріали кримінального провадження до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, для проведення досудового розслідування.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчий ОСОБА_7 здійснювала досудове розслідування та проводила процесуальні дії не у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а у зв`язку із приватно-правовою діяльністю фізичних осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яка була пов`язана із реконструкцією належного ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на праві приватної власності житлового будинку.

На думку апелянта, такими діями слідчий ОСОБА_7 вчинила втручання у здійснення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 права приватної власності.

Вказує, що із мотивувальної частини оскаржуваної постанови від 30.03.2020 про закриття кримінального взагалі не вбачається, що слідчий збирав докази щодо службової діяльності службових осіб, а, навпаки, вбачається, що слідчий збирав докази щодо діяльності фізичних ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в частині здійснення ними реконструкції належних ним на праві приватної власності об`єктів нерухомого майна, розташованих по АДРЕСА_1 .

Звертає увагу, що в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, взагалі не встановлювався, що є грубим порушенням вимог закону, оскільки встановлення факту наявності тяжких наслідків є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Додає, що ані ОСОБА_6 , ані ОСОБА_8 не були допитані в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000939, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2019 ні як свідки, ні як потерпілі.

Вважає, що зазначені обставини у своїй сукупності можуть свідчити про упереджене та однобічне ставлення органу досудового розслідування до встановлення об`єктивних обставин справи.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Судом встановлено, що слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, розслідувалось кримінальне провадження №0000939, розпочате за заявою адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 від 22.11.2019, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Після проведення слідчих дій, слідча Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 , винесла постанову від 30.03.2020 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 27.11.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 від 30.03.2020 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 27.11.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга на постанову про закриття кримінального провадження подана особою, яка не має права на її оскарження, згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України. Також слідчий суддя зазначив, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

У зв`язку з чим, слідчий суддя вважав, що скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Прокурор був належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги, проте до апеляційного суду не з`явився, причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з чим справу розглянуто у його відсутність, оскільки неявка прокурора не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_5 в інтересах заявника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, суд встановив таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22.11.2019 адвокат ОСОБА_9 , діючи в інтересах ОСОБА_10 , звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

27.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №0000939, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме: «службові особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, діючи всупереч інтересам служби та в інтересах фізичних осіб, незаконно та без будь-яких перевірок реєстрували подані особами декларації про початок та готовність об`єкта, тим самим сприяли незаконній реконструкції об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , та приміщення флігелю №501, внаслідок чого знищено будівлю, яка перебувала під особливою охороною, як об`єкт культурної спадщини, а також входила до центрального історичного ареалу та комплексної охорони зони м. Одеси, межі та режими використання яких визначені науковою документацією, розробленою Науково-дослідним інститутом проектування міст «Дніпромісто», і затверджено наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 року №728/0/16-08.

Після проведення слідчих дій, слідча Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 , винесла постанову від 30.03.2020 про закриття кримінального провадження №0000939 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в ході досудового розслідування не було отримано достатніх даних про те, що при реєстрації декларації службові особи Інспекції ДАБК в Одеській області діяли умисно всупереч інтересів служби та в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , що виключає у їх діях склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Оцінюючи досліджені під час досудового розслідування докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий дійшов висновку, що зібраних під час досудового розслідування прямих доказів для доведеності факту вчинення кримінального правопорушення з боку службових осіб, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, недостатньо, а можливість отримати нові вичерпано, оскільки довести слідчим шляхом факт вчинення зазначеного кримінального правопорушення службовими особами Інспекції ДАБК в Одеській області, не виявляється можливим.

Не погодившись з вказаним рішенням слідчого, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 від 30.03.2020 про закриття кримінального провадження №0000939.

Як слідує зі скарги, адвокат ОСОБА_5 вважає, що з огляду на правову кваліфікацію розслідуваного злочину за ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повинні бути визнані потерпілими внаслідок вчинення службового злочину службовими особами.

З цими доводами обгрунтовано не погодився слідчий суддя, пославшись на обгрунтування своїх висновків на положення вимог ч. 1 ст. 55 КПК України, якою передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 КПК України потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником. Крім того, згідно ч. 1 ст. 59 КПК України, якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000939, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у даному кримінальному провадженні не набули у встановлену законом порядку статусу заявників, потерпілих чи їх представників, або законних представників.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, звернувся адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 , зазначаючи про те, що службові особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, діючи всупереч інтересам служби та в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , незаконно та без будь-яких перевірок реєстрували подані останніми декларації про початок та готовність об`єкта, тим самим сприяли незаконній реконструкції об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , та приміщення флігелю №501.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Отже, як встановлено слідчим суддею при розгляді скарги, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , а також адвокат ОСОБА_5 , який подав скаргу в інтересах ОСОБА_6 , не є особами, які згідно вимогам п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть оскаржити рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

Окрім того, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що у даному кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування слідчим дотримано вимоги закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження. Після проведення необхідних слідчих дій, зокрема, допиту у якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , витребування документів щодо будівельних робіт, здійснення доручень щодо проведення слідчих (розшукових) дій оперативними підрозділами, слідчий дійшов висновку, що довести факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, службовими особами Інспекції ДАБК в Одеській області, не виявляється можливим.

За такого, є обґрунтованими висновки слідчого судді про те, що в ході досудового розслідування слідчим прийнято правильне рішення про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ст. 284 КПК України через відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тому немає підстав для скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєві від 21 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 від 30.03.2020 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 27.11.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3